Справа № 2-63/12
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року Ірпінський міський суд
Київської області у складі:

головуючої
судді Саранюк Л. П.

при секретарях
Коробай А.П.

Алкаєвій І.В.,

Старинець Н.А.

Данюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Ірпінського
міського суду при судовому розгляді
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; треті
особи: Ірпінський міськийй відділ
земельних ресурсів, Комунальне
підприємтво «Ірпінське
земельно-кадастрове бюро» про
поновлення меж земельної ділянки,
визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки частково
недійсними, усунення перешкод у
користуванні власністю, та позов
ОСОБА_8 до ОСОБА_4, Ірпінської міської
ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,1577 га, що
розташована по АДРЕСА_1, в тому числі
0,1000 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд; 0,0577 га
- для ведення особистого селянського
господарства.

Вказана земельна ділянка була передана
їй у власність рішенням 41 сесії 4
скликання Ірпінської міської ради від
30.11.2005 року № 1455-41-IV, що підтверджується
Державним актом на право власності на
земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_5 є власником
земельної ділянки площею 0,0225 га по
АДРЕСА_2 на підставі договору дарування
від 20.04.2007 року, і належна йому земельна
ділянка має спільну межу із земельною
ділянкою ОСОБА_4.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є
користувачами земельної ділянки
АДРЕСА_3, яка також межує із її
земельною ділянкою. ОСОБА_4 відомо, що
дана земельна ділянка не
приватизована.

При приватизації земельної ділянки,
земельно-кадастровим бюро міста Ірпеня
були виготовлені кадастрові плани та
визначені межі земельних ділянок. Так,
межі земельної ділянки площею 0,1000 га:
від А до Б - землі міської ради (вул.
Дачна); від Б до В - землі ОСОБА_4; від В до
Г - землі ОСОБА_6; від Г до Д - землі
ОСОБА_5; від Д до А - землі ОСОБА_11; межі
земельної ділянки площею 0,0577 га: від А
до Б - землі міської ради (вул. Дачна);
від Б до В - землі міської ради (вул. 2-га
Лінія); від В до Г - землі ОСОБА_6; від Г до
А - землі ОСОБА_4

Так як влітку 2009 року між ОСОБА_4 та
відповідачами виник спір з приводу
користування землею, то вона
звернулась із позовом до Ірпінського
міського суду про усунення перешкод у
користуванні власністю. (8 липня 2010 року
ухвалою суду її позов був залишений без
розгляду).

Під час розгляду даної справи
позивачка виявила, що межі її земельної
ділянки у Державному акті не
відповідають межам земельної ділянки,
яка перебуває у фактичному
користуванні та межам, що визначені
технічними паспортами на будинок, чим
порушується її право власності на
землю. Тому вважає, що перебіг строку
позовної давності розпочався з літа 2009
року.

Під час приватизації ОСОБА_4 земельної
ділянки межі землі в натурі
визначались за тим порядком
користування земельними ділянками, які
склались між попередніми власниками
будинків АДРЕСА_1 згідно технічної
документації, зокрема, технічного
паспорта на будинок від 20.05.2003 року.
Суміжні землекористувачі ОСОБА_6,
ОСОБА_12 і ОСОБА_11 своїми підписами у
акті визначення меж засвідчили, що межі
її земельної ділянки в натурі
проходять по дерев'яній огорожі.

Разом з тим, встановлення меж земельної
ділянки на місцевості та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками не
було. Працівники Ірпінського
земельно-кадастрового бюро при
виготовленні кадастрового плану
земельної ділянки визначили межі
умовно, внаслідок чого межі переданої
позивачці у власність земельної
ділянки не відповідають межам землі,
яка перебувала у її фактичному
користуванні і яку вона мала право
приватизувати.

З проханням провести перевірку
законності виготовлення Державного
акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у
серпні 2010 року ОСОБА_4 звернулась із
заявою до Головного управління
Держкомзему у Київській області.

Після проведення перевірки було
встановлено, що межі земельних ділянок
у Державному акті не відповідають
межам земельної ділянки, визначених у
технічному паспорті на житловий
будинок по АДРЕСА_1, який складено 20.05.2003
року, інвентарний номер 1366.

При аналізі кадастрового плану, який
виготовлено КП «Ірпінське
земельно-кадастрове бюро» та плану меж
земельної ділянки (кадастровий номер
:01:127:081) в державному акті,
встановлено, що довжина лінії від точки
6 до точки 7 становить 9,10 м, що не
відповідає відстані 10,8 м зазначеній на
схемі земельної ділянки у технічному
паспорті. Також довжина лінії від точки
9 до точки 11 відповідно до кадастрового
плану та плану меж земельної ділянки в
державному акті становить 2,92 м, а
згідно схеми земельної ділянки в
технічному паспорті складає 3,0 м.

Крім того, після надання ОСОБА_5 до
матеріалів справи (яка залишена без
розгляду) Державного акту на право його
власності на земельну ділянку АДРЕСА_2,
ОСОБА_4 з'ясувала, що план меж земельної
ділянки ОСОБА_5 не відповідає
конфігурації плану меж земельної
ділянки попереднього власника ОСОБА_12

З цього приводу вона звернулась до
прокуратури міста Ірпеня і під час
проведення перевірки Головним
управлінням Держкомзему в Київській
області було підтверджено, що план меж
земельної ділянки, яка була
приватизована ОСОБА_12, не відповідає
плану меж земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 20.04.2007 року, № 2-1165, що є
порушенням Закону України «Про
землеустрій» та Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 року №43. Державний акт на
право власності ОСОБА_5 на земельну
ділянку видано з порушенням
вищевказаних вимог.

Враховуючи, що при прийнятті
Ірпінською міською радою рішення від
30.11.2005 № 1455-41-ІУ щодо передачі у
приватну власність земельної ділянки
по АДРЕСА_1 та виготовленні Державного
акту на право власності на земельну
ділянку позивачки не було враховано
розміри земельної ділянки, відповідно
до схеми земельної ділянки в
технічному паспорті, інвентарний номер
1366, а також те, що Державний акт на право
власності ОСОБА_5 на земельну ділянку
АДРЕСА_2 виготовлено КП «Ірпінське
земельно-кадастрове бюро» з
порушеннями вимог чинного
законодавства, ОСОБА_4 була вимушена
звернутися з позовом до суду і вважає,
що межі земельних ділянок підлягають
відновленню, а Державні акти мають бути
визнані частково недійсними.

Також вважає, що в судовому порядку має
бути вирішене питання про усунення
перешкод у здійсненні нєю права
власності на земельну ділянку, які
чинять їй відповідачі.

У 1983 році батько відповідачів ОСОБА_6 і
ОСОБА_8 ОСОБА_13 розібрав паркан
позивачки, який розділяв земельну
ділянку між ними, тобто між точками 7-8 і
частково 6-7 з 1953 року, і самочинно
збудував цегляний сарай і альтанку, які
частково знаходяться на території
земельної ділянки ОСОБА_4. З цього
приводу протягом 1983-2009 років спочатку
її мати, а згодом вона сама
неодноразово звертались до виконкому
Ірпінської міської ради та
правоохоронних органів. Рішенням
адмінкомісії батько відповідачів
ОСОБА_6 і ОСОБА_8 був попереджений та
зобов'язаний знести самочинне
будівництво. Однак, до теперішнього
часу сарай і альтанка не знесені і
знаходяться на земельній ділянці, яка
передана ОСОБА_4 у власність.

Крім того, влітку 2009 року позивачка
почала встановлювати огорожу на
території своєї земельної ділянки по
межі, яка розділяє її земельну ділянку
і земельну ділянку АДРЕСА_3, та яка
визначена кадастровим планом, однак,
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
чинять їй у цьому перешкоди. ОСОБА_6
постійно демонтує елементи огорожі,
які вона встановлює та не дозволяє їй
закінчити встановлення огорожі.

ОСОБА_4 неодноразово зверталась до
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
проханням знести самочинно збудовані
сарай і альтанку та не перешкоджати їй
у встановленні огорожі, однак, вони всі
її прохання ігнорують.

Відповідач ОСОБА_5, змінивши розмір та
конфігурацію земельної ділянки, яка
була йому подарована, а також за
рахунок будівництва гаража більшого
розміру, ніж дозволено збудувати,
порушив межу земельної ділянки
позивачки (від Г до Д), так як гараж «Г»
по плану частково виступає на її
земельну ділянку. Більше того, ОСОБА_5
збудував за цим гаражем вздовж межі по
лінії від Г до Д на території її
земельної ділянки дерев'яний паркан
висотою 2 м з металевими стовпами на
бетонному цоколі розміром 60 см х 60 см х
60 см. Так як паркан збудований
самочинно, то інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю
ОСОБА_5 був притягнутий до
адмінвідповідальності, що
стверджується повідомленням.

Внаслідок порушення меж земельної
ділянки, невиконання відповідачами
приписів щодо знесення самочинного
будівництва, порушене право власності
позивачки: вона позбавлена можливості
користуватися та розпоряджатися
землею на власний розсуд, істотно
зменшені розміри належної їй земельної
ділянки.

Тому, просить: поновити межі земельної
ділянки АДРЕСА_1, встановивши, що
довжина лінії від точки 6 до точки 7
складає 10,8 м.; довжина лінії від точки 9
до точки 11 складає 3,0 м.

визнати Державний акт на право
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку
площею 0,1577 га, що розташована по
АДРЕСА_1, в тому числі 0,1000 га - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; 0,0577 га - для ведення особистого
селянського господарства, виданий
Ірпінським міським відділом земельних
ресурсів 15.12.2005 року, реєстровий № 4656,
частково недійсним.

визнати Державний акт на право
власності ОСОБА_5 на земельну ділянку
площею 0,0225 га, що розташована по
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий відділом земельних ресурсів у
м. Ірпені 15.12.2009 року, реєстровий №
86, частково недійсним.

Усунути перешкоди у здійсненні
позивачці права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1:

- зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
знести самочинно збудовані сарай та
альтанку, які виступають на належну їй
на праві власності земельну ділянку за
визначену кадастровим планом межу від
В до Г;

- зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 не чинити їй перешкод у
встановленні огорожі на належній їй на
праві власності земельній ділянці по
визначеній кадастровим планом межі від
В до Г;

- зобов'язати ОСОБА_5 демонтувати
частину гаража, який виступає на
належну їй на праві власності земельну
ділянку за визначену кадастровим
планом межу від Г до Д, а також
демонтувати дерев'яний паркан висотою 2
м з металевими стовпами на бетонному
цоколі розміром 60 см х 60 см х 60 см, що
збудований на її земельній ділянці.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали та
уточнили свої позовні вимоги та
просить: поновити межі земельної
ділянки площею 0,1577 га по АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві власності на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого Ірпінським міським відділом
земельних ресурсів 15.12.2005 року,
реєстровий № 4656.

Визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0225
га, що розташована по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, виданий відділом земельних
ресурсів у м. Ірпені 15.12.2009 року,
реєстровий № 86 відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 8057 від 16.12.2013 року.

Усунути перешкоди у здійсненні
нею права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1, а саме: зобов'язати
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити її
земельну ділянку, частково
демонтувавши самочинно збудовані
сарай «Г» та альтанку «В» відповідно до
ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень», п. 3.25 та висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 8057
від 16.12.2013 року;

заборонити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
приватизацію земельної ділянки
АДРЕСА_3 до усунення порушень по
захвату частини її земельної ділянки
та усунення порушень вимог ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», п. 3.25,
повідомивши управління
Держземагенства м. Ірпеня та Ірпінську
міську раду про заборону ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 приватизації земельної
ділянки АДРЕСА_3;

зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
не чинити їй перешкод у встановленні
огорожі на належній їй на праві
власності земельній ділянці площею 0,1577
га по АДРЕСА_1 по визначеним межам її
земельної ділянки згідно Державного
акту на право її власності на земельну
ділянку, виданого Ірпінським міським
відділом земельних ресурсів 15.12.2005
року, реєстровий № 4656, відповідно до
акту про передачу на зберігання
встановлених межових знаків від 06.05.2010
року;

зобов'язати ОСОБА_5 частково
демонтувати самочинно побудований
гараж «Г», який збудований з порушенням
вимог ДБН 360- 92** «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень», та згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 8057 від 16.12.2013 року
фактичні розміри якого не відповідають
розмірам будівлі гаража «Г», вказаним в
технічному паспорті, виготовленому БТІ
м. Ірпеня 02.03.2007 року, а саме: південна
стіна гаража «Г» довжиною 6,38 м
розташована на межі її земельної
ділянки;

зобов'язати ОСОБА_5 демонтувати
самочинно встановлену огорожу, яка
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 8057
від 16.12.2013 року частково виступає за
межі земельної ділянки, що належить їй
на праві власності;

заборонити ОСОБА_5 приватизацію
земельної ділянки АДРЕСА_2 до усунення
порушень по захвату частини моєї
земельної ділянки згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 8057 від 16.12.2013 року та
усунення порушень вимог ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», п. 3.25,
повідомивши управління
Держземагенства м. Ірпеня та Ірпінську
міську раду про заборону ОСОБА_5
приватизації земельної ділянки
АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 та його
представник в судовому засіданні проти
позову ОСОБА_4 заперечували в повному
обсязі, надали до суду письмові
заперечення, просили в задоволені
позову відмовити.

ОСОБА_7 проти позову ОСОБА_4 також
заперечував повністю, просив в його
задоволені відмовити.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явились, подали до суду заяву слухати
справу у їх відсутність, проти позову
заперечують.

ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4, Ірпінської міської ради,
третьої особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, мотивуючу свої вимоги
тим, що у 1997 р. рішенням Ірпінської
міської ради народних депутатів було
передано в приватну власність ОСОБА_13
земельну ділянку площею 0,0330 га за
адресою АДРЕСА_3. Додається Витяг з
рішення «Про передачу земельних
ділянок в приватну власність» від 23.12.97
р. № 443. Також рішенням Ірпінської
міської ради народних депутатів було
передано в приватну власність ОСОБА_15
земельну ділянку площею 0,0315 га за
адресою АДРЕСА_3. Додається Витяг з
рішення «Про передачу земельних
ділянок в приватну власність» від
23.12.1997 р. №443. Земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_3 складає 0,0645 га.
Додається Витяг з рішення Виконавчого
комітету Ірпінської міської ради
народних депутатів від 04.12.90 р. № 356/1.

Також до матеріалів заяви додаються
копії Технічних паспортів садиби
АДРЕСА_3 за 1988, 1989, 2008 роки, де зазначено
розмір земельної ділянки 0,0645 га.

Влітку 2003 року сусідка, власниця садиби
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, звернулася до ОСОБА_6, з
проханням підписати їй акт погодження
меж. На той час ніяких претензій до меж
ділянки вона не пред'являла, межа з її
ділянкою існувала. Вона з нею була
згодна. Це був дерев'яний паркан на
металевих стовпчиках. Поважаючи право
власності кожної людини на її земельну
ділянку ОСОБА_10 погодження меж
підписала.

Власницею частини будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель вона стала на підставі
«договору дарування частини житлового
будинку» від 16.02.2001 року АВР № 409536.
Власницею другої частини будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель являється ОСОБА_10 на підставі
«Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом» від 16.02.2001 року АВР № 409535.
Третім співвласником являється ОСОБА_7
на підставі «Договору дарування 17/100
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель» від 25.09.2008
року ВКТ № 655169. Додаються
правовстановлюючі документи на
житловий будинок за адресою вул.
Воїнів-Інтернаціоналістів, 25.

З матеріалів справи №2-366/2010 року, нам
стало відомо, що ОСОБА_4 отримала
Державний акт на право власності на
земельну ділянку 15.12.2005 року. За цим
актом площа її земельної ділянки
становить 0,1577 га. Але згідно всіх
документів ОСОБА_4 на її земельну
ділянку ніде не йдеться про 0,1577.
Додаються копія Витяга з рішення
виконавчого комітету Ірпінської
міської ради від 24.07. 2001 року за № 206/2, в
якому йдеться про 0,1550 га, копія Рішення
Ірпінської міської ради від 30.10.2003 року
461-15-XXIV в якому також йдеться про 0,1550 га
та копія Державного акту на право
власності на земельну ділянку виданий
ОСОБА_4 Серія НБ №515127. Тобто не
зрозуміло на підставі яких документів
взялися ще 0,0027 га землі.

19.05.2010 року мало відбутися засідання
суду, але ОСОБА_4 18.05.2010 року подала
заяву судді Ірпінського міського суду
залишити її позовну заяву до ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 без розгляду. Додається Ухвала
Ірпінського міського суду Київської
області від 08.07.2010 року.

З кадастрового плану ділянки ОСОБА_4 за
№ :01:127:0081. Опис меж між ділянками
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позначений на ньому
літерами від В до Г. На цьому плані
довжина цієї ділянки складає 9,10 м. В
усіх наданих технічних паспортах
садиби НОМЕР_1 довжина цієї ділянки 10 м.
На технічному паспорті ОСОБА_4 за 2003
рік, який додається до заяви, довжина
цієї ділянки 10,8 м. Звідки і як з'явилась
на Кадастровому плані ОСОБА_4 9,10 м. не
відомо.

Власники садиби НОМЕР_1 вважають, що
ОСОБА_4 незаконно присвоїла собі 0,0004 га
землі їхньої садиби. Ця земля була
надана їхнім батькам Ірпінською
міською радою народних депутатів в 1997
році. Перед ними постало питання
приватизації їхньої земельної ділянки,
але всіх законних 0,0645 га.

17.07.2009 року ОСОБА_4 розпочала без всяких
попереджень, повідомлень власників
садиби НОМЕР_1 знос паркана, який
існував задовго до 2003 року і був межею
між садибами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що
зазначено в акті погодження меж ОСОБА_4.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_8
просить відновити стан земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, а саме повернути власникам садиби
НОМЕР_1 0,0004 га їхньої землі, які були
забрані ОСОБА_4 в ході приватизації;
зобов'язати ОСОБА_4 відшкодувати у
розмірі 3000 грн. заподіяні матеріальні
збитки завдані знесенням паркану;
зобов'язати ОСОБА_4 відшкодувати у
розмірі 30000 грн. заподіяні моральні
збитки завдані обмеженням
використання земельної ділянки та
отриманням тілесних ушкоджень; визнати
Державний акт на право власності
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1577
га, що розташована по АДРЕСА_1, виданий
Ірпінським міським відділом земельних
ресурсів 15.12.2005 року, реєстровий № 4656,
недійсним;

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник позов не визнали повністю,
в його задоволені просили відмовити.

ОСОБА_7 позов ОСОБА_8 підтримав, просив
задоволити його повністю.

Суд , вислухавши учасників процесу,
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, позов ОСОБА_4 та позов ОСОБА_8
такими, що не підлягають задоволенню по
слідуючих підставах:

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4
мешкає за адресою : АДРЕСА_1, а
відповідачі мешкають за адресою:
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2

Позивачу ОСОБА_4 на праві власності
належить земельна ділянка площею 0, 1577
га - із яких 0,1000 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та споруд, і 0,0577
га для ведення особистого селянського
господарства.

ОСОБА_5 належить на праві власності
земельна ділянка площею 0,0225 га на
підставі договору дарування від 20.04.2007
року від його батька - ОСОБА_12

ОСОБА_8, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, є
користувачами земельної ділянки, яка
передана їм в користування від ОСОБА_18
та ОСОБА_19 - загальною площею 0,06455 га.

Всі ці земельні ділянки межують між
собою.

На земельній ділянці, яка нині
перебуває у власності ОСОБА_5 його
батько при житті побудував гараж « 2»,
який був узаконений за рішенням
виконавчого комітету Ірпінської
міської Ради Київської області 29.04.1999
року № 115/, а приватизована земельна
ділянка ОСОБА_5 була 01.09.1999 року, тобто
гараж був узаконений ще до
приватизації земельної ділянки.
Відповідно, з 1999 року гараж перебуває
на земельній ділянці ОСОБА_5 і ніяких
спірних питань щодо гаражу між
позивачкою та ОСОБА_5 не винесено.

На підставі договору дарування від
20.04.2007 року ОСОБА_5 отримав новий
державний акт на земельну ділянку
площею 0,0225 га 15.12.2009 року за р/№ 86
(а.с. 9) по тим же межам і розмірам, які
вказані в Державному акті на ім'я
батька.

А земельна ділянка ОСОБА_5 згідно
державного акту, межує з земельною
ділянкою ОСОБА_4 в межах від «Ж» до «А» -
межі розмірам 2,92 метри та 20,96 метри
(а.с.9)

Згідно державного акту ОСОБА_20 її
земельна ділянка межує з земельною
ділянкою ОСОБА_5 в точках від «Г» до «Д»
- межі розміром 20,96 метри та 2,92 метра.(
а.с. 11)

По державних актах суміжні межі
повністю співпадають.

Згідно, зведеного плану земельних
ділянок, які проводилися Ірпінським
кадастровим бюро з виїздом на місце та
переміром земельних ділянок по
існуючих межах, то межі повністю
співпадають з межами за державними
актами на право власності. (а.с.49)

На кадастровому плані земельні ділянки
ОСОБА_5 та Державних актах на земельні
ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 видно, що межа
довжиною 20,96 проходить не
перпендикулярно, а дещо під кутом і
закінчується на крайньому нижньому
правому кутку гаражу ОСОБА_5 між стіною
гаражу та спільною межою є певна
відстань, що також відображено на
зведеному плані.

Із викладеного слідує, що між сторонами
склався порядок користування
належними їм земельними ділянками ще
між попередніми власниками
(користувачами) земельних ділянок .

Судом не здобуто доказів, що межі
земельних ділянок змінювалися.

Згідно акта погодження зовнішніх меж
ОСОБА_4 від 2003 року, яким підписаному
ОСОБА_12 та ОСОБА_6, межа проходить по
дерев'яній огорожі (а.с.154)

Нині покійний батько відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_12 отримав державний акт
на земельну ділянку 01.09.1999 року. В цьому
акті межа з ділянкою ОСОБА_4 позначена
літерами від «В» до «Г» і розміри меж
становили, відповідно 2,96 метра та 16, 87
метра, 5,06 метра та 0,25 метра, що дорівнює
22,18 метра . В акті Узгодження меж від
01.06.1999 року, який підписано ОСОБА_4
вказано, що межа від точок 1 до 8
проходить по дерев'яній огорожі. В акті
ОСОБА_5 вказані межі 2,92 метра по 20,96
метра, тобто менше на 1,22 метра по
довжині.

При приватизації сторонами належних їм
земельних ділянок вони взаємно один
одному підписували акти і ніяких
претензій та спорів між ними не
виникало. В матеріалах справи є акти
про передачу на зберігання
встановлених межових знаків власнику
земельної ділянки ОСОБА_4 - 06.05.2010 року,
ОСОБА_5 - 05.07.2010 року.

Поскільки судом не здобуто безспірних
доказів для підтвердження позовних
вимог позивачки ОСОБА_4, то суд
відмовляє в задоволенні позову.

Щодо позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - то судом також не
здобуто доказів для його задоволення,
як в частині відновлення стану
земельної ділянки, так і в частині
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Крім того, сама ОСОБА_8
в судове засідання не з'явилася,
будь-яких доводів свого позову не
надала, а тому суд відмовляє їй в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 118 ЗК України, ст. 55 Закону
України «Про землеустрій», ст. ст.317, 319,
321, 373, 391 ЦК України та ст. ст. 324, 378, 381, 386,
393 ЦК України та ст. ст. 108, 152, 156 ЗК
України,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 відмовити.

В позові ОСОБА_8 відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено
31.12.2013 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк апеляційної скарги з дня
отримання повного тексту рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: Л. П. Саранюк