АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1474/14
Головуючий 1-ї інстанції - Ніколаєнко
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третьої особи: приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (далі - ПН ХМНО ОСОБА_4), в
якому просила визнати недійсним
договір міни від 23.02.2012року, укладений
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, посвідчений ПН
ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №454, з
посиланням на те, що цей договір не
відповідає вимогам ст.203 ЦК України.

На обґрунтування заявлених вимог
вказує на те, що їй на підставі договору
дарування від 06.09.2011року на праві
власності належать 40/78 частин
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2. Інша частина цього
домоволодіння, а саме 38/78ч. належить
відповідачу ОСОБА_2 на підставі
договору міни від 23.02.2012року,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №454. Позивач
зазначає, що на момент укладення
вищеназваного договору міни
приміщення, які входили до 38/78ч. цього
будинку в тому розмірі, вигляді,
конфігурації та з технічними
характеристиками наведеними в
договорі, вже не існували, а витяг з
Єдиного реєстру нерухомого майна, який
було видано ОСОБА_3 16.12.2011року з метою
оформлення спірного договору, не
відповідав дійсності.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала і
просила їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 позов не визнала,
вказуючи на його безпідставність та
необґрунтованість.

Третя особа: ПН ХМНО ОСОБА_4 надав
письмові заперечення на позов, в яких
посилається на те, що ним були вчинені
нотаріальні дії відповідно до вимог
чинного на той час законодавства та в
межах наданих йому повноважень.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить його скасувати і ухвалити у
справі нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені надані сторонами
докази, їм дана належна правова оцінка,
правильно визначено природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
та на підставі встановленого ухвалене
рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.
10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що позивач ОСОБА_1 є
співвласником 40/78 частин житлового
будинку АДРЕСА_2, які належать їй на
підставі договору дарування від 06
вересня 2011 року, посвідченого ПН ХМНО
ОСОБА_7 за реєстровим №1405.

Інші - 38/78 частин цього житлового
будинку належали відповідачу ОСОБА_3 на
підставі рішення Київського районного
суду м. Харкова від 11.07.2011року.

Із технічного паспорту вбачається, що у
житловому будинку мається два окремих
входи. Між попередніми його власниками
існував фактичний порядок
користування конкретними приміщеннями
в будинку.

23 лютого 2012 року між відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
міни житла, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_4
за реєстровим №454. За цим договором у
власність ОСОБА_2 перейшло 38/78 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2. До складу будинку входили:
житловий будинок з прибудовами літ.
«А-1», загальною площею 132,4кв.м, жилою
площею 82,5кв.м, а також надвірні будівлі
та споруди: сарай літ. «Г», льох літ. «Д»,
льох літ. З», гараж літ. «И», огорожі літ.
« 1, 10-13», сходи №2, колодязь №4, стінка
підпірна №5, замощення №1. За цим
договором у власність ОСОБА_3
надходила квартира АДРЕСА_1, житловою
площею 20,2кв.м., загальною площею 36,9кв.м.
Відповідачу ОСОБА_2 вказана квартира
належала на підставі договору
купівлі-продажу від 14.09.2008року,
посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_8 за
реєстровим №2029 (а.с. 125-127).

При укладанні вищеназваного договору
міни житла ОСОБА_3 і ОСОБА_2 нотаріусу
надавалися правовстановлюючі
документи, в тому числі витяги з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, які видавав КП «ХМБТІ», звіт про
незалежну оцінку з фотокартками
житлового будинку та інші необхідні
документи у відповідності до Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
22.02.2012року №296/5, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України
22.02.2012року за №282/20595.

У всіх документах, які надавалися
нотаріусу, відсутнє посилання на
існування будь-яких самовільних споруд
чи прибудов. При цьому загальна площа
будинку - 132,4кв.м та житлова площа -
82,5кв.м повністю співпадає з договором
дарування від 06 вересня 2011 року, тобто
на підставі якого ОСОБА_1 стала
власницею 40/78ч. будинку

Як визначено ч.ч.1-4 ст.715 ЦК України за
договором міни (бартеру) кожна із
сторін зобов'язується передати другій
стороні у власність один товар в обмін
на інший товар. Кожна із сторін
договору міни є продавцем того товару,
який він передає в обмін, і покупцем
товару, який він одержує взамін.
Договором може бути встановлена
доплата за товар більшої вартості, що
обмінюється на товар меншої вартості.
Право власності на обмінювані товари
переходить до сторін одночасно після
виконання зобов'язань щодо передання
майна обома сторонами, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідачами - сторонами договору
міни - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дотримано вимог
ст.203 ЦК України, а саме зміст правочину
не суперечить нормам цього Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Особи, які їх вчиняли, мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Правочин вчинено у
формі, встановлений законом та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

До договору міни застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
поставку, контрактацію або інших
договорів, елементи яких містяться у
договорі міни (ст.716 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 182 ЦК України
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна у обох відповідачів
була зареєстрована в КП «ХМБТІ», про що
свідчать витяги з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Таким чином, при посвідченні договору
міни житла нотаріусом були виконані
всі приписи ЦК України та Порядку щодо
правочинів даного виду.

Отже, в даному випадку посилання
позивача на Закон України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» є
безпідставним та необгрунтованим,
оскільки цей закон вступив в силу - з 01
січня 2013 року, а тому не поширюється на
правочині, які були укладені у 2012 році,
а саме «… права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень».

Також матеріали справи свідчать про те,
що жодна із сторін правочину - договору
міни житла, тобто ані ОСОБА_2, ані
ОСОБА_3 ніколи не ставили вимог про
визнання його недійсним або про
розірвання.

Доказів на підтвердження того, що
спірним договором міни порушуються
права позивача як співвласника будинку
не надано.

За таких обставин суд дійшов
правомірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, висновків суду
не спростовують, колегія суддів не
вбачає підстав для зміни або
скасування оскаржуваного рішення, яке
ухвалено з дотриманням норм закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -