Номер провадження № 22-ц/785/1935/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 25 січня 2012 року,

встановила:

У грудні 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
звернувся до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що згідно кредитного
договору № МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року
банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 250
000,00 доларів США, строком до 10 липня 2023
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором №
МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року між банком та
ОСОБА_3 укладено договір поруки №
SR-501/176/2008 та між банком та ОСОБА_4
договір іпотеки № PML-501/176/2008.

Оскільки в порушенні умов кредитного
договору ОСОБА_2 у встановленні строки
кредит та інші передбачені договором
платежі не сплатив, позивач просив
стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь
суму заборгованості за кредитним
договором № МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року в
розмірі 2 364 675 гривень 85 копійок, та
судові витрати.

Ухвалою суду від 05.12.2011 року в якості
позивача до участі у справі залучено
ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Заочним рішенням Малиновського
районного суду міста Одеси від 25 січня
2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суму заборгованості за
кредитним договором № МL-501/176/2008 від
10.07.2008 року в розмірі 2 364 675 гривень 85
копійок.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 сплачене держане мито в
розмірі 1700,00 гривень та витрати на
інформаційн0-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00 гривень.

Зазначене рішення суду частково
оскаржує в апеляційному порядку
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання з урахуванням
пояснень наданих в суді апеляційної
інстанції про скасування судового
рішення в частині стягнення солідарно
з ОСОБА_4, яка є іпотекодавецем за
договором іпотеки суми заборгованості
за кредитним договором № МL-501/176/2008 від
10.07.2008 року в розмірі 2 364 675 гривень 85
копійок, та ухвалення нового рішення
про відмову позивачеві у задоволенні
цих позовних вимог. В решті судове
рішення не оскаржено. Іншими сторонами
рішення суду не оскаржено.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» в частині стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
в сумі 2 364 675,85 гривень, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
в порушенні умов кредитного договору
позичальник ОСОБА_2 у встановленні
строки кредит та інші передбачені
кредитним договором платежі не сплатив
на користь позивача підлягає стягненню
в солідарному порядку з ОСОБА_4, як
майнового поручителя сума
заборгованості за кредитним договором
№ МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 2 364
675 гривень 85 копійок.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що згідно кредитного
договору № МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року
банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 250
000,00 доларів США, строком до 10 липня 2023
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом. (а.с. 2-3)

10 липня 2008 року в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № МL-501/176/2008 від
10.07.2008 року між банком та ОСОБА_3
укладено договір поруки № SR-501/176/2008.
(а.с. 25)

10 липня 2008 року в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № МL-501/176/2008 від
10.07.2008 року між банком та ОСОБА_4
укладено договір іпотеки № PML-501/176/2008.
Предметом зазначеного договору
іпотеки є житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також
в договорі зазначено, що
іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпечених
іпотекою боргових зобов'язань одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього іпотекодавця
у порядку встановленому цим договором.
(а.с. 26-28)

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за кредитним договором, у нього виникла
кредитна заборгованість, розмір якої
на 08.12.2010 ріку становить 2 364 675, 85
гривень, який складає: 1 960 624,05 гривень -
залишок заборгованості за кредитом; 291
126,54 гривень - сума відсотків за
користування кредитом; 112 775,26 гривень -
пеня за прострочення виконання
зобов'язань; 75,00 гривень - штрафні
санкції.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки повинні виконуються у межах
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначенні законом як істотні
або є необхідними для договорів цього
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Отже, договір іпотеки, укладений між
сторонами, є за своєю природою
договором застави нерухомого майна,
зокрема договір містить всі основні
умови, притаманні цьому виду договорів,
тобто його предмет, гарантії, права та
обов'язки сторін як іпотекодержателя
та іпотекодавця, порядок звернення
стягнення на предмет іпотеки та інше.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель, зокрема майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Тобто закон не ототожнює поняття
боржник та іпотекодавець або майновий
поручитель, іпотекодавцем та майновим
поручителем може бути інша особа
відмінна від боржника.

Згідно ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33
Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними
зобов'язаннями шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 23 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем.

Відповідно до статті 546 ЦК застава
(іпотека) та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (статті 553-559), не застосовуються
до правовідносин кредитора з майновим
поручителем, оскільки він відповідає
перед заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку з чим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Отже, суд першої інстанції, стягнувши з
відповідачки ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором, фактично стягнув
цю суму як із поручителя (фінансового) і
не звернув уваги що вона є лише
майновим поручителем за зобов'язання
позичальника ОСОБА_2 і відповідає лише
в межах майна, переданого в іпотеку, а
не стягнення грошової суми як з
поручителя.

Проте, вирішуючи спір суд першої
інстанції, в порушенні вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України на вказані положення
закону уваги не звернув, неправильно
застосував норм матеріального права не
встановив усіх обставин, які мають
значення для вирішення справи, не
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає до застосування та не дав їм
належної оцінки.

Зазначені обставини мають значення для
правильного вирішення справи і є
складовою предмета доказування.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи встановлене, судова колегія
приходить до висновку, що у задоволенні
позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 2 364 675 гривень 85 копійок, слід
відмовити, оскільки у даному випадку
відповідач є майновим поручителем та
його солідарна відповідальність за
кредитним зобов'язанням не
передбачена.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору в частині стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором,
рішення районного суду в цій частині на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» у задоволені цих
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 25 січня
2012 року в частині стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_4 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
суми заборгованості за кредитним
договором № МL-501/176/2008 від 10.07.2008 року в
розмірі 2 364 675 гривень 85 копійок та
судових витрат скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про
стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суми заборгованості за
кредитним договором № МL-501/176/2008 від
10.07.2008 року в розмірі 2 364 675 гривень 85
копійок та судових витрат відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець