Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1222/14
Головуючий у 1 інстанції: Ретинська Ю.І.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04" березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 січня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» про
стягнення боргу за договором,
відшкодування збитків, завданих
невиконанням договору, примусове
виконання обов'язку в натурі, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» про
стягнення боргу за договором,
відшкодування збитків, завданих
невиконанням договору, примусове
виконання обов'язку в натурі.

У позові зазначав, що 24.01.2000 року
між ним, як співавтором винаходу
«Спосіб отримання очищеного
тетрахлориду титану» за заявкою на
видачу патенту № від 10.01.2000 року,
іншими співавторами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
та казенним підприємством
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», правонаступником якого є ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», було укладено договір № 32
«Про передачу прав на науково-технічну
продукцію предмета винаходу «Спосіб
отримання очищеного тетрахлориду
титану» та виплату авторської
винагороди за використання даного
винаходу за заявкою на видачу патенту
№ від 10.01.2000 року».

Відповідно до умов договору,
право на отримання авторської
винагороди діє з дати публікації
відомостей про видачу патенту, розмір
винагороди складає 100 000 грн. 00 коп.
щорічно протягом строку дії патенту та
його використання і 35% виручки від
продажу ліцензії.

За умовами договору, розподіл
авторської винагороди між авторами
обумовлюється окремою угодою.
Авторська винагорода виплачується не
пізніше 30 днів після кожного
календарного року, починаючи з дати
початку використання винаходу із
врахуванням індексації. У разі
відсутності прибутку (доходу) від
використання винаходу, винагорода
встановлюється додатковою угодою до
договору.

Згідно положень п.1.3 договору,
відповідач зобов'язався здійснювати
необхідні платежі для підтримання
патенту в силі.

Відповідно до угоди від 12.12.2001
року про розподіл авторської
винагороди між авторами за
використання винаходу по патенту
України № 37307 у відповідності до
договору № 32 від 10.01.2000 року, співавтори
винаходу погодились, що ОСОБА_2
належить 14% винагороди.

На підстав зазначених договорів
щорічно у період 2011-2008 років
відповідачем виконувались обов'язки
за договором, позивач отримував
щорічно по 14 000 грн.

Проте за 2009 рік, а також за
наступні роки і до теперішнього часу
відповідач перестав виконувати свої
обов'язки по виплаті авторської
винагороди та сплаті річного збору за
підтримання патенту в силі, через що з
10.01.2011 року дію патенту № 37307 на винахід
«Спосіб отримання очищеного
тетрахлориду титану» та виплату
авторської винагороди за використання
даного винаходу за заявкою на видачу
патенту № від
10.01.2000 року було припинено.

В результаті заборгованість із
виплати позивачу авторської
винагороди за договором № 32 від 21.01.2000
року за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010
року складає 28 000 грн. з розрахунку 14 000
грн. щорічно.

Крім того, у зв"язку з
невиконанням відповідачем зобов"язань
п.1.3 договору у період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року включно йому завдані збитки
в розмірі 28 000 грн.

Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд стягнути з
відповідача заборгованість з оплати
авторської винагороди за договором №32
від 24.01.2000 року за період з 01.01.2009 року по
31.12.2010 року у розмірі 28 000 грн. 00 коп.,
збитки (упущену вигоду), завдані
неналежним виконання умов договору №32
від 24.01.2000 року за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року включно у розмірі 28 000 грн. 00
коп., зобов'язати відповідача виконати
умови договору № 32 від 24.01.2000 року щодо
здійснення необхідних платежів для
підтримання патенту в силі та
відновити чинність достроково
припинених виключних майнових прав
інтелектуальної власності на винахід.

Рішенням Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 23 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на користь
ОСОБА_2 заборгованість з оплати
авторської винагороди за договором № 32
від 24.01.2000 року за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року у розмірі 14 000 грн., збитки
(упущену вигоду), завдані неналежним
виконанням умов договору № 32 від 24.01.2000
року за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012
року у розмірі 28 000 грн. та судові витрат
в розмірі 420 грн.

В решті позов залишити без
задоволення.

В апеляційній скарзі ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2, суд виходив з
доведеності невиконання відповідачем
ДП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» зобов"язань за діючим
договором № 32 від 24.01.2000 року „Про
передачу прав на науково-технічну
продукцію предмета винаходу „ Спосіб
отримання тетрахлориду титану" щодо
виплати авторської винагороди за
використання даного винаходу за
заявкою на видачу патенту № від
10.01. 2000р. та обов"язку здійснення
необхідних платежів для підтримання
патенту в силі.

Висновки суду є обґрунтованими та
погоджуються з фактичними обставинами
справи і вимогами норм матеріального
права.

Відповідно до ст.ст. 1,4 Закону
України від 15.12.1993 року „Про охорону
прав на винаходи і корисні моделі"
патент(патент на винахід,
деклараційний патент на винахід,
патент на корисну модель,
патент(деклараційний патент) на
секретний винахід, деклараційний
патент на секретну корисну модель) -
охоронний документ, що засвідчує
пріоритет, авторство і право власності
на винахід(корисну модель).

Патент на винахід - різновид
патенту, що видається за результатами
кваліфікаційної експертизи заявки на
винахід.

Пріоритет, авторство і право
власності на винахід засвідчуються
патентом ( деклараційним
патентом).

Строк дії патенту України на
винахід становить 20 років від дня
подання заявки до Установи.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, 24.01.2000
року між ОСОБА_2, як співавтором
винаходу «Спосіб отримання очищеного
тетрахлориду титану» за заявкою на
видачу патенту № від 10.01.2000 року,
іншими співавторами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
та казенним підприємством
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», правонаступником якого є ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», було укладено договір № 32
«Про передачу прав на науково-технічну
продукцію предмета винаходу «Спосіб
отримання очищеного тетрахлориду
титану» та виплату авторської
винагороди за використання даного
винаходу за заявкою на видачу патенту
№ від 10.01.2000 року»(а.с.6-9).

Згідно п.2.3 договору право на
отримання авторської винагороди діє з
дати публікації відомостей про видачу
патенту, розмір винагороди складає 100 000
грн. 00 коп. щорічно протягом строку дії
патенту та його використання і 35%
виручки від продажу ліцензії.

За умовами п.2.5 договору, розподіл
авторської винагороди між авторами
обумовлюється окремою угодою.
Авторська винагорода виплачується не
пізніше 30 днів після кожного
календарного року, починаючи з дати
початку використання винаходу із
врахуванням індексації. У разі
відсутності прибутку (доходу) від
використання винаходу, винагорода
встановлюється додатковою угодою до
договору.

Згідно положень п.1.3 договору,
відповідач зобов'язався здійснювати
необхідні платежі для підтримання
патенту в силі.

Відповідно до угоди від 12.12.2001
року про розподіл авторської
винагороди між авторами за
використання винаходу по патенту
України № 37307 у відповідності до
договору № 32 від 10.01.2000 року, співавтори
винаходу погодились, що ОСОБА_2
належить 14% винагороди(а.с.8).

Відповідач не заперечував, що з 2009
року ДП „ЗТМК" перестало виконувати
свої обов"язки по оплаті авторської
винагороди, у зв"язку з чим ОСОБА_2 та
іншими авторами Патенту № 37307 на адресу
Генерального директора ЗТМК
направлялися претензії(а.с.11,49, 51).

Крім того, підприємство припинило
здійснювати сплату річного збору з
метою підтримання патенту в силі, у
зв"язку з чим дію патенту № 37307 на
винахід „Спосіб отримання очищеного
тетрахлориду титану" за заявкою на
видачу патенту № від 10.01.2000р. було
припинено(а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення авторської винагороди за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 рік, а
також завданих збитків за договором
від 21.01.2000 року, суд хоча і
послався на норми ЦК України 2003 року,
зокрема, про недопустимість
односторонньої відмови від
зобов"язання, застосування зазначених
норм до спірних правовідносин на
правильність судових висновків не
вплинуло, враховуючи, що на момент
укладання договору діяли аналогічні
норми ЦК України 1963 року, зокрема, ст.162
щодо недопустимості односторонньої
відмови від виконання зобов"язання,
ст.203 щодо обов"язку боржника
відшкодувати збитки. Крім того,
відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2003 року,
який набрав чинності з 01.01.2004 року, то
щодо цивільні відносини, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов"язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, предмет договору №32 від 24.01.2000
року - патент на винахід 37307 „Спосіб
одержання тетрахлориду титану" не був
новим винаходом, відповідно до
положень ст. 303 ЦПК України не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вимоги
щодо недійсності зазначеного патенту в
порядку ст.33 Закону України „Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі" не заявлялись і предметом
розглянутого у суді першої інстанції
спору не були.

Доводи апеляційної скарги про
те, що винаходом колективу авторів , у
тому числі ОСОБА_2, являвся «Спосіб
отримання очищеного тетрахлориду
титану», а патент 37307 був виданий на
винахід «Спосіб отримання
тетрахлориду титану», а отже винахід,
співавтором якого являвся ОСОБА_2,
підприємством не використовувався, є
безпідставними, оскільки
спростовуються змістом договору № 32
від 24.01.2000 року, з підстав невиконання
умов якого і виник розглянутий спір.

Безпідставними є і посилання в
апеляційній скарзі на відсутність
обов"язку ДП „ЗТМК" щодо виконання умов
договору № 32 від 24.01.2000 року по сплаті
винагороди у зв"язку з припиненням з
10.01.2011 року дії патенту 37307, оскільки
поняття припинення дії патенту,
підстави якого визначені ст. 32 Закону
України „Про охорону прав на винаходи
і корисні моделі", не є тотожним поняттю
розірвання договору, підстави та умови
якого врегульовані п.п.4.1- 4.5 договору №
32 від 24.01.2000 року.

Інші докази та обставини, на які
ДП „ЗТМК" посилається в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 січня 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: