АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/526/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Чумак Т.А. Доповідач - Петешенкова
М.Ю. Категорія 23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.,

суддів -
Черненкової Л.А., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі -
Кириченко М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Регул» на
рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 04
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Регул»
про визнання недійсним договору оренди
землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивачка звернулась
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що вона на
підставі державного акту є власницею
земельної ділянки, площею 6,940 га
розташованої на території
Володимирівської сільської ради
Апостолівського району
Дніпропетровської області. 07 лютого 2011
року було зареєстровано договір оренди
земельної ділянки, укладений між нею та
відповідачем строком на 10 років. Проте
вказаний договір оренди не містить
такої істотної умови як умови передачі
ділянки у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, яка є істотною
відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі». У зв'язку з викладеним,
позивачка просила визнати договір
оренди земельної ділянки недійсним,
вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 04
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 01 липня 2009
року між ОСОБА_2 та ТОВ «Регул» та
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Апостолівському районі 09 лютого 2011
року. Стягнуто з ТОВ «Регул» на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 114,70 грн.
(а.с. 40- 41).

В апеляційній скарзі ТОВ "Регул"
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ДП
№ 031211 від 12 лютого 2004 року є власником
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, площею 6,940 га,
розташованої на території
Володимирівської сільської ради
Апостолівського району
Дніпропетровської області.

07 лютого 2011 року у відділі Держкомзему
в Апостолівському районі
Дніпропетровської області було
зареєстровано договір оренди
вищезазначеної земельної ділянки між
сторонами по справі, який укладений
строком на 10 років зі сплатою орендної
плати у розмірі 2 632 грн.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону
встановлено, що договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» (чинної на час укладення
Договору) істотними умовами договору
оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Задовольняючи позов, суд виходив з
відсутності у договорі інформації про
істотну умову договору оренди щодо
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Типовий договір оренди землі,
затверджений Кабінетом Міністрів
України від 03 березня 2004 року № 220, з
наступними змінами що вступили в силу
від 03 вересня 2008 року, тобто був
розроблений на підставі Закону України
«Про оренду землі», не містить прямо
прописаної істотної умови, натомість
містить графу, де таку істотну умову
можна прописати.

Ця графа передбачає «прикінцеві
положення», де можна зазначити про
можливість передачі права оренди в
заставу та до статутного фонду, або
написати, що таке право відсутнє.

Проте у п. 39 Договору не зазначені інші
умови передачі земельної ділянки в
оренду та не написано, що інші умови
відсутні.

Крім того, згідно з п. 14 Перехідних
положень ЗК України (чинного на час
укладення Договору) до набрання
чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2012 року,
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 1 січня 2016
року заборона на укладення угод щодо
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само у
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

Оскільки спірний договір оренди
земельної ділянки зареєстрований 07
лютого 2011 року та укладений на 10 років,
тому відсутність у договорі оренди
землі умов передачі права оренди
земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
умов передачі у заставу, не відповідає
вимогам закону.

За таких обставин ухвалене у справі
рішення відповідає нормам
процесуального і матеріального права,
доводами апеляційної скарги не
спростовується, тому підстав для його
зміни чи скасування не має.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Регул» -
відхилити.

Рішення Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: