Справа №621/3944/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд
Харківської області у складі:

головуючого судді
- Шахової В.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Дерега Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області про визнання дійсним договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями та визнання права
власності на об`єкт нерухомості в
зв`язку з дійсністю правочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області про визнання дійсним договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями та визнання права
власності на об`єкт нерухомості в
зв`язку з дійсністю правочину. 17.01.2014
року позивачі подали заяву до суду,
відповідно до якої, вони просили
позовну вимогу щодо визнання за ними в
рівних частинах права власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований у АДРЕСА_1
без розгляду. В обгрунтування позову
зазначили, що 05.01.1994 року батько
позивачів ОСОБА_3 та позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 уклали договір дарування,
відповідно до якого вони прийняли у
дар житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний
договір було посвідчено виконавчим
комітетом Задінецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області. Однак, на момент укладення
договору в дію вже було введено з 1
січня 1994 року Закон України "Про
нотаріат", тому договір дарування
повинен був нотаріально
посвідчуватись, про що у виконавчому
комітеті Задінецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області скоріш за все не знали. Після
укладення договору у сільській раді
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вирішили, що у
майбутньому вони переукладуть цей
договір у нотаріуса, хоча ОСОБА_3
вважав, що це є зайвим. На підставі
цього договору було проведено
реєстрацію права власності в КП
"Зміївське БТІ", після чого на підставі
набуття права власності на будинок в 1998
році було видано державні акти на
землю, у зв`язку з чим, позивачі
вважали, що договір укладено належним
чином та відповідно до вимог діючого на
той час законодавства. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 помер, а договір дарування
так і не був посвідчений нотаріально,
оскільки ОСОБА_3 вважав це за
непотрібне. Тому, позивачі просять
визнати договір дарування від 5 січня
1994 року дійсним.

Сторони у судове засідання не
з`явились просили розглядати справу за
їх відсутності.

Оскільки розгляд справи проводиться
без участі сторін, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, що відповідає
положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про те, що позов
належить задоволенню з наступних
підстав.

05.01.1994 року ОСОБА_3 подарував, а
ОСОБА_1, ОСОБА_2 прийняли в дар житловий
будинок АДРЕСА_1 з надвірними
будівлями, що підтверджується
договором дарування, який посвідчено у
виконавчому комітеті сільської ради
народних депутатів./а.с.12/

У 1998 році на підставі набуття
позивачами права власності на будинок
було видано Державні акти на землю, на
якій розташовано будинок та город.
/а.с.31,37/

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.
/а.с.27/

На даний момент подароване
позивачам домоволодіння фактично має
наступну адресу: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою №601 від 11.12.2013
року, яка видана виконавчим комітетом
Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області .

Крім того, факт знаходження
будинку за вказаною у довідці адресою
підтверджується технічним паспортом
на будинок, документація на який
міститься в матеріалах
інвентаризаційної справи КП
„Зміївське БТІ" №76 та довідкою №3516 від
17.12.2013 року КП „Зміївське БТІ".

Договір дарування було укладено 05.01.1994
року, тобто під час дії Цивільного
Кодексу України в редакції 1963 року,
тому правовідносини щодо визнання
дійним договору дарування регулюються
цим кодексом.

В силу ст. 47 ЦК України, в редакції 1963
року, нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Разом з тим ч. 2 ст. 47 ЦК України
передбачено, якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Відповідно до ст.ст.243, 244 ЦК України в
редакції 1963 року за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому. До
договору дарування нерухомого майна
застосовуються правила статті 227 цього
Кодексу, тобто він повинен бути
нотаріально посвідченим, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин.

Статтею 3 Закону Української PCP "Про
державний нотаріат" передбачено, що у
населених пунктах, де немає державних
нотаріальних контор, нотаріальні дії,
передбачені цим Законом, вчиняють
виконавчі комітети міських, селищних,
сільських Рад народних депутатів.
Нотаріальні дії у виконавчих комітетах
міських, селищних, сільських Рад
народних депутатів вчиняють голова,
заступник голови або секретар
виконавчого Комітету, на яких за
рішенням виконавчого комітету
відповідної Ради народних депутатів
покладено вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до Постанови Верховної ради
України про порядок введення в дію
Закону України "Про нотаріат" із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 1 жовтня 2008 року
№614-VI постановлено вважати таким, що
втратив чинність Закон Української
РСР від 25 грудня 1974 року "Про державний
нотаріат" (Відомості Верховної Ради
УРСР, 1975 р., ст. 4; 1979 р., N 39, ст. 497). 01.01.1994
року на підставі вказаної постанови
введено в дію ЗУ "Про нотаріат" від
02.09.1993 року .

Тобто договір дарування було укладено
через 4 дні після введення в дію ЗУ "Про
нотаріат".Однак ОСОБА_3 реалізував своє
право на дарування належного йому
майна, а позивачі по справі прийняли в
дар будинок, ставши його власниками
шляхом реєстрації своїх прав в КП
"Зміївське БТІ".

Згідно роз'яснення п. 4 Пленуму
Верховного суду України, N 3 від 28.04.78
року "Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними", що діяв на
момент вчинення правочину і не втратив
своєї чинності ( Постанова втратила
чинність на підставі Постанови
Верховного Суду N 9 від 06.11.2009 року), "З
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема. договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах) міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини; дарування іншого
майна на суму понад 500 крб. і валютних
цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така
угода виконана повністю або частково
однією з сторін, а друга сторона
ухиляється від її нотаріального
оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК
за вимогою сторони, яка виконала угоду,
її правонаступників або прокурора
вправі визнати угоду дійсною".

Позивачі в своєму позові вказують на
те, що вони вчиняли дії спрямовані на
нотаріальне посвідчення договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями, проте їх батько
ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального
посвідчення договору.

Таким чином, незважаючи на ухилення
ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення
договору дарування від 5 січня 1994 року,
останній був виконаний сторонами в
повному обсязі, що відповідало
волевиявленню сторін, можливість
нотаріально посвідчити договір
дарування фактично втрачена, а тому суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення даного позову.

17.01.2014 року позивачі надали заяву до
суду про залишення позовних вимог щодо
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних
частинах права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, який
розташований у АДРЕСА_1 залишити без
розгляду. Залишення вказанної позовної
вимоги без розгляду не порушує права
сторін та інших осіб, тому заява
підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного
керуючись ст.ст.47,243, 244, 227 ЦК України (1963
р.), ст.ст. 10,11, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд
-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Задінецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області про визнання дійсним договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями - задовольнити.

Визнати дійсним укладений 05 січня
1994 року договір дарування за яким
ОСОБА_3 подарував, а ми - ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
прийняли в дар житловий будинок
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Позовну вимогу щодо визнання за
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частинах права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований у АДРЕСА_1- залишити без
розгляду.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: