Справа № 1316/4056/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/115/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого-судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея
М.М., Тропак О.В.,

секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7
на заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
15 березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

в с т а н
о в и л а:

23 жовтня 2012 року позивачі на підставі
ст. 163 ЖК України звернулися в суд із
зазначеним позовом, просять визнати
ОСОБА_10 таким, що втратив право
користуватися житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову посилаються на те, що даний
будинок належить їм - ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
на праві приватної власності. В будинку
також зареєстровані і проживають
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 - решта
позивачів та неповнолітній ОСОБА_11
Відповідач ОСОБА_10 у цьому житловому
будинку зареєстрований, однак не
проживає з липня 2000 року, через що вони
не можуть оформити субсидій. В
підтвердження своїх доводів
позивачами представлено акти
перевірки паспортного режиму від 18.06.,
17.08.2012 року та акт обстеження умов
проживання згідно правил паспортного
режиму від 18.10.2012 року.

Оскаржуваним заочним рішенням у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про визнання ОСОБА_10
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1 - відмовлено.

Заочне рішення оскаржили позивачі, які
зазначають, що рішення є незаконне,
необґрунтоване та ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Стверджують, що
відповідач ОСОБА_10 зареєстрований в
будинку, однак не проживає в ньому з 2000
року, у зв'язку з чим вони не можуть
оформити субсидію. Дана обставина
порушує їх права як власників будинку.
Крім цього, співвласники будинку
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не погоджуються на
проживання відповідача в ньому. В
матеріалах справи наявні акти
перевірки паспортного режиму, з яких
вбачається, що відповідач не проживає в
будинку протягом дев'яти місяців, а
відтак відповідно до ст. 71 ЖК України це
є підставою для задоволення позову.
Доводи ОСОБА_10 про існування
неприязних стосунків з родичами та про
наявність його речей в будинку не
відповідають дійсності та такі не
досліджувались під час розгляду
справи. Стверджують, що позов є
підставним, а тому підлягає до
задоволення. Просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування жилим
приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення районного суду
змінити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_2
і ОСОБА_5 на праві спільної часткової
власності належить житловий будинок,
за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується
копіями: витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 078552 від
19.09.2007 року, витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно серії ССГ
№ 904931 від 12.11.2007 року, договором
дарування серії ВКА № 980348 від 26.10.2007
року, витягом з Державного реєстру
правочинів серії ГМ № 576823 від 26.10.2007
року (а.с. 9-12).

В будинку зареєстровані: ОСОБА_2 -
голова домогосподарства, ОСОБА_3 -
дружина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_8 - син,
ОСОБА_9 - невістка, ОСОБА_4 - зять, ОСОБА_7
- онука, ОСОБА_11 - онук і ОСОБА_10 - онук, що
стверджується довідкою № 904 від 18.10. 2012
року, виданою Чишківською сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області (а.с. 15).

Із актів перевірки паспортного режиму
від 18.06., 17.08.2012 року та акту обстеження
умов проживання згідно правил
паспортного режиму від 18.10.2012 року
вбачається, що відповідач відсутній за
зареєстрованим місцем проживання
протягом чотирьох місяців без поважних
причин, що стверджується датами на
зазначених актах про їх складання (а.с.
16-18).

Відмовляючи в позові, районний суд
послався на заперечення відповідача
ОСОБА_10 від 28.11.2012 року, у якому той
зазначає, що зареєстрований у спірному
житловому приміщенні - будинку АДРЕСА_1
та в ньому знаходяться його речі, він
часто відвідує будинок. Однак постійно
проживати в ньому він не може у зв?язку
з неприязними відносинами, які виникли
між ним та позивачами. 08.11.2012 року він
письмово звернувся у Пустомитівський
РВ ГУМВСУ у Львівській області щодо
неправомірних дій позивачів, які
полягають у чиненні йому перешкод у
користуванні житлом.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що позивачами не доведено, що
ОСОБА_10 не проживає за своїм
зареєстрованим місцем проживання з 2000
року, тому позовні вимоги заявлені ними
необґрунтовані та безпідставні, а
відтак у задоволенні позову слід
відмовити.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
процесуального права.

Разом з тим, суд першої інстанції
належним чином не з'ясував характер та
суть заявлених позовних вимог, норм
права, якими вони регулюються, проте це
не призвело до неправильного вирішення
справи, що, у свою чергу, не є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Статті 71 та 163 ЖК України, якими
керувався суд першої інстанції
ухвалюючи
рішення, регулюють правовідносини
користування жилим приміщенням в
будинках державного та громадського
житлового фонду.

Однак судом установлено, що спірний
будинок АДРЕСА_1 має інший правовий
статус - приватного житлового фонду,
користування жилими приміщеннями в
якому регулюється главою 6 ЖК України
та відповідними нормами ЦК України.

Права членів сім'ї власника на
користування жилим приміщенням
урегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено між ним і власником житла
або законом.

Тому і в цьому випадку позивачами не
доведено, що відповідач без поважних
причин був відсутній у спірному жилому
приміщенні понад один рік. Акти, які
представили суду позивачі свідчать про
те, що на момент пред'явлення позову - 23
жовтня 2012 року не сплинув річний
термін, передбачений ст. 405 ЦК України,
протягом якого за відповідачем
зберігається право користування жилим
приміщенням.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Оцінюючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване
рішення слід змінити, виключивши з його
мотивувальної частини рішення
посилання на статті 71 та 163 ЖК України. В
решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п.
4, ст. 313, 314 ч. 2, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7
задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
15 березня 2013 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на статті 71 та 163 ЖК
України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.