Справа № 363/3721/14 Головуючий у І
інстанції Сакрлат О. І. Провадження №
22-ц/780/6852/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 52
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 21 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «КПО Гарант» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи його
тим, що 14.05.2001 року його було призначено
на посаду директора ТОВ «КПО Гарант». В
подальшому позивач продав ОСОБА_3
частину належної йому частки в
статутному капіталі і з цього часу щодо
нього вчиняються дії щодо змушення до
звільнення. Так 30.01.2013 року відповідач
усно повідомив позивача про намір
прийняття рішення про його усунення
від виконання обов'язків директора, і
цього ж дня позивач передав печатку
товариства за актом на користь т.в.о.
директора ОСОБА_4

В період з 1.02.2013 року по 27.02.2013 року
позивач знаходився на лікарняному на
стаціонарному лікуванні та
амбулаторно. 25.01.2013 року відповідач
усунув позивача від виконання
посадових обов'язків директора.

Протоколом ТОВ «КПО Гарант» № 21 від
12.07.2013 року позивача поновлено на
посаді директора з 1.10.2013 року та
зобов'язано з'явитись цього дня з 09:00
години на робочому місці за адресою м.
Київ, вул. Старонаводницька, 13, секція Б,
для прийому справ від ОСОБА_4 та
приступлення до виконання обов'язків
директора. Цим же протоколом позивачу
оголошено догану без зажадання
будь-яких пояснень зі сторони позивача
та без надання наказу про оголошення
догани. Зазначений протокол був
отриманий позивачем поштою 5.10.2013 року,
а відправлений відповідачем на адресу
позивача 21.09.2013 року, тому останній не
мав можливості з'явитись за вказаною
адресою у визначений день.

Позивач вказує, що 12.12.2013 року отримав
телеграму, в якій відповідач просив
з'явитись в термін до 19.12.2013 року для
дачі пояснень щодо причин відсутності
на робочому місяці у період з 1.10.2013 року
по 12.12.2013 року, а у випадку нез'явлення у
встановлений строк його буде
звільнено.

9.01.2014 року позивач отримав поштою лист
відповідача № 79 від 25.12.2013 року з
додатками до нього: копія протоколу
товариства від 12.12.2013 року № 23 про зміну
юридичної адреси, про виключення
позивача, як учасника зі складу
учасників товариства, про зміни до
установчих документів; копію протоколу
від 23 грудня 2013 року № 24 про звільнення
директора з 20.12.2013 року; копію наказу №
23 від 23.12.2013 року про звільнення
позивача з посади директора за прогул
без поважних причин.

ОСОБА_2 вважає звільнення незаконним,
безпідставним, умисно та штучно
створеним, та таким, що порушує його
трудові права. Тому просив суд визнати
його звільнення на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України незаконним та скасувати
наказ ТОВ «КПО Гарант» № 23 від 23.12.2013
року про звільнення працівника;
поновити його на посаді директора ТОВ
«КПО Гарант» з моменту звільнення, а
саме з 20.12.2013 року; стягнути з ТОВ «КПО
Гарант» на свою користь невиплачений
заробіток з березня 2013 року по дату
ухвалення рішення у справі, виходячи із
розміру посадового окладу в сумі 5 600
грн. на місяць, за кожен місяць
невиплати, що станом на момент подання
позову (за 17 місяців) складає 95 200 грн.;
стягнути з ТОВ «КПО Гарант» на свою
користь моральну шкоду у розмірі 50
відсотків від посадового окладу за
місяць, за весь час її невиплати тобто з
березня 2013 року по дату прийняття судом
рішення у справі, яка станом на момент
подання позову складає 47 600 грн.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 21 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 4
листопада 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що про зміну місця роботи
позивача не було повідомлено належним
чином, а розпорядження відповідача
«Про визначення робочого місця
працівників» його не стосувалось.
Позивач вважає, що акти відсутності на
робочому місці є виключно штучною
підставою для його звільнення за
прогул, адже до робочого місця його не
було допущено. Наказ про звільнення
виданий з порушенням трудового
законодавства, оскільки позивача
звільнили заднім числом без отримання
пояснень та пропозицій. Вказує на те, що
акт визначення робочого місця позивача
і факт доведення його змісту до нього
судом встановлено помилково, всупереч
наявним доказам, а відтак рішення є
незаконним.

У зв'язку з тим, що позивач отримав з
пенсійного фонду індивідуальні
відомості про застраховану особу за
формою ОК-5, згідно яких у 2013 році
нарахована заробітна плата становила 7
546,46 грн. на місяць, окрім вимог про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі, просив
апеляційний суд стягнути з відповідач
на свою користь невиплачений заробіток
з березня 2013 року по дату ухвалення
рішення у справі, виходячи із
вищевказаного розміру заробітної
плати, що станом на момент подання
апеляційної скарги збільшилася (21
місяць) і складає 158 475,66 грн., а також
суму моральної шкоди, що також
збільшилася і становить 79 237,83 грн.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, що
з'явилися перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивача
було звільнено без порушень
законодавства, оскільки він з часу
поновлення на посаді директора і по
день звільнення без поважних причин
був відсутній на робочому місці, і ним
не доведено протилежне.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
наказом № 01-к від 14.05.2001 року ОСОБА_2
призначено на посаду директора ТОВ
«КПО Гарант» на підставі рішення
загальних зборів товариства протоколу
№ 1.

Згідно протоколу Загальних зборів
учасників ТОВ «КПО Гарант» № 20 від
25.01.2013 року, позивач був тимчасово
усунений від виконання обов'язків
директора товариства з 31.01.2013 року до
моменту проведення аудиторської
перевірки фінансово-господарської
діяльності ТОВ «КПО Гарант» та
проведення Загальних зборів учасників
товариства за результатами
аудиторської перевірки.

Згідно акту приймання-передачі печатки
при зміні директора ТОВ «КПО Гарант»
від 30.01.2013 року, в присутності директора
товариства ОСОБА_2, головного
бухгалтера ОСОБА_6, юриста ОСОБА_9,
відповідно до протоколу Загальних
зборів учасників № 20 від 25.01.2013 року, п. 4
питання п'ятого порядку денного,
здійснено передачу ОСОБА_4 печатки ТОВ
«КПО Гарант» від директора ОСОБА_2

В період з 1.02.2013 року по 27.02.2013 року
позивач знаходився на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується копіями лікарняних
листків.

Відповідно до розпорядження ТОВ «КПО
Гарант» від 5.03.2013 року «Про визначення
робочого місця працівників» визначено
робоче місце за адресою: м. Київ, вул.
Старонаводницька, 13, секція «Б» з 1.03.2013
року наступних працівників: ОСОБА_6 -
головний бухгалтер, ОСОБА_7 -
бухгалтер-касир, ОСОБА_2 -
інженер-економіст КДР та зобов'язано
забезпечити перевезення за
вищевказаною адресою
фінансово-господарської та робочої
документації згідно опису до 12.01.2013
року.

Для затвердження результатів
проведеної перевірки господарської
діяльності та бухгалтерського обліку
товариства було призначено збори його
учасників на 4.07.2013 року за адресою
фактичного місцезнаходження
товариства - м. Київ, вул.
Старонаводницька, 13, секція «Б».
Присутніми за зборах були обидва
учасники - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про що
свідчать їхні підписи на реєстрації
учасників.

За результатами проведеної перевірки
господарської діяльності та
бухгалтерського обліку товариства за
період з 1.01.2013 року по 30.04.2013 року
Загальними зборами товариства ОСОБА_2
було оголошено догану та поновлено
його в правах та обов'язках директора з
1.10.2013 року. Також Загальними зборами
учасників було зобов'язано ОСОБА_2
з'явитися 1 жовтня 2013 року о 09:00 годині
на робочому місці за адресою: м. Київ,
вул. Старонаводницька, 13, секція «Б».

Після проведення Загальних зборів
учасників ТОВ «КПО Гарант» від 12.07.2013
року позивач на робочому місці так і не
з'явився, до виконання обов'язків
директора у визначену дату не
приступив.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.12.2013 року за місцем проживання ОСОБА_2
була відправлена телеграма з вимогою у
строк до 19.12.2013 року з'явитися для
надання пояснень щодо причини
відсутності на робочому місці з 1.10.2013
року, яка була вручена його дружині
12.12.2013 року о 17:50 години.

Згідно рішення протоколу № 23 Загальних
зборів учасників ТОВ «КПО Гарант» від
12.12.2013 року, доручено в.о. директора
ОСОБА_4 видати та підписати наказ про
звільнення ОСОБА_2 з посади директора
товариства.

Відповідно до наказу № 32 ТОВ «КПО
Гарант» від 23.12.2013 року ОСОБА_2
звільнено з посади директора за прогул
без поважних причин згідно п. 4 ст. 40
КЗпП України з 20.12.2013 року на підставі
загальних зборів учасників № 24 від
23.12.2013 року.

Встановлено судом та не заперечувалося
сторонами, що 9.01.2014 року позивач
отримав поштою лист відповідача № 79
від 25.12.2013 року з додатками до нього, а
саме з копією протоколу товариства від
12.12.2013 року № 23 про зміну юридичної
адреси, про виключення позивача, як
учасника зі складу учасників
товариства, про зміни до установчих
документів; копією протоколу від 23
грудня 2013 року № 24 про звільнення
директора з 20.12.2013 року; копію наказу №
23 від 23.12.2013 року про звільнення
позивача з посади директора за прогул
без поважних причин.

Відповідно до п. 4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином встановивши ту обставину,
що позивач з часу закінчення
лікарняного (28.02.2013), а також моменту
поновлення на посаді директора (1.10.2013) і
по день звільнення без поважних причин
був відсутній на робочому місці, суд
першої інстанції обгрунтовано
визначив відсутність правових підстав
для скасування наказу про звільнення
позивача та для поновлення його на
роботі, а як наслідок відсутність
підстав для виплати середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди.

При цьому посилання ОСОБА_2 на те, що він
з'являвся на робоче місце за адресою
товариства по вул. Бердянській, 32-а, в м.
Києві є безпідставними, оскільки
фактичним місцезнаходженням
товариства з грудня 2012 року є будинок 13
секція «Б» по вул. Старонаводницькій в
м. Києві, куди й неодноразово з'являвся
сам позивач для проведення зборі
учасників товариства та вирішення
питань щодо заробітної плати, а договір
оренди приміщення по вул. Бердянській,
32-а, в м. Києві був розірваний в травні
2013 року, про що позивачу також було
відомо.

Доводи позивача щодо вчинення перешкод
з боку інших працівників у доступі до
приміщення офісу не приймаються до
уваги колегії суддів як необґрунтовані
та не підтвердженні будь-якими
доказами у справі.

Крім того, з часу усунення позивача від
виконання обов'язків директора,
останній жодного разу офіційно не
звертався до товариства з приводу
порушень його прав на роботу або
виплату заробітної плати.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції згідно вимог ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги про те, що
усунення позивача від посади директора
товариства та винесена догана за
неналежне виконання своїх обов'язків
прийнятті з порушенням трудового
законодавства не мають правового
значення для правильного вирішення
справи, оскільки такі дії роботодавця
не оскаржувалися у визначеному законом
порядку та не є предметом розгляду
питання про законність звільнення
працівника за прогул без поважних
причин.

Разом з тим порушення судом норм
процесуального права, що полягають в
неправильній оцінці доказу, а саме
факту ознайомлення ОСОБА_2 з
розпорядженням «Про визначення
робочого місця працівників»
приймаються до уваги судової колегії,
однак вказані порушення не можуть бути
підставою для скасування рішення, адже
вони не призвели до неправильного
вирішення справи (ч. 3 ст. 309 ЦПК України).

Враховуючи наведене докази та
обставини, на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 21 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: