З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
17.12.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що 05.12.2006
року між КС «Козацька» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № К 05/12-02
від 05.12.2006 року, відповідно до умов
якого КС «Козацька» надала, а
відповідач отримав кредит у розмірі 30
000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 46 % на
рік від розміру кредиту з кінцевим
терміном повернення не пізніше 05.12.2007
року. 30.10.2013 року між позивачем та КС
«Козацька» було укладено угоду про
відступлення права вимоги за кредитним
договором № К 05/12-02 від 05.12.2006 року, що
був укладений між КС «Козацька» та
відповідачем. Невиконання
відповідачем зобов'язань по кредитному
договору № К 05/12-02 від 05.12.2006 року
зумовило звернення ОСОБА_1 до суду із
відповідним позовом.
У судові засідання 30.01.2014 року та 04.03.2014
року позивач - ОСОБА_1 не з'явився, але
його представник надіслав до суду
заяву, згідно якої просив суд
розглянути справу за відсутності
позивача та його представника, а також
зазначив, що заявлені позовні вимоги
підтримує у повному обсязі і не
заперечує проти заочного розгляду
справи.
Відповідач - ОСОБА_2, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та в судові засідання 30.01.2014 року
та 04.03.2014 року не з'явилася без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомила, будь-яких клопотань не
заявляла, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судових
засідань, про що свідчать наявні в
матеріалах справи відповідні поштові
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань, позивач в
судові засідання не з'явився, але
просив розглянути справу без його
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечував, строк
розгляду справи, відповідно до ст.157
Цивільного процесуального кодексу
України, закінчився і ніхто із сторін
не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169,
ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального
кодексу України, розглянути справу без
участі сторін або їх представників, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступних
висновків.

05.12.2006 року між КС «Козацька» (Кредитор)
та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено
кредитний договір № К 05/12-02, відповідно
до умов якого Кредитор надав, а
Позичальник отримав кредит у розмірі 30
000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 46 % на
рік від розміру кредиту з кінцевим
терміном повернення не пізніше 05.12.2007
року ( п.п.2.1, 2.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, сплата
основної суми Кредиту за цим Договором
здійснюється щомісячно рівними
частинами, сплата відсотків за
користування кредитом здійснюється,
щомісячно, згідно з додатками до цього
договору, на протязі дії договору до
виконання сторонами своїх зобов'язань
у повному обсязі, в готівковій формі за
прибутковим ордером до каси Кредитора,
або платіжним дорученням на поточний
рахунок.

Строк надання кредиту Позичальнику
становить двадцять календарних
місяців з моменту отримання
Позичальником кредиту від Кредитора.
Остаточною датою дії цього договору
вважається « 05» грудня 2007 року (п.п. 3.2, 3.3
Договору).

Згідно із п.п. 4.1, 4.2 Договору,
Позичальник зобов'язується повернути
Кредитору суму отриманого кредиту, а
також сплатити відсотки за термін
користування кредитом у строк та
розмірі, що встановлені п.п. 2.1, 2.2, 3.2, 3.3
та Додатком № 1 до цього Договору та
сплатити Кредитору плату за
користування Кредитом, яка
встановлюється Кредитором самостійно,
у момент кінцевого розрахунку за
Кредитом згідно із п.п. 3.3, 4.10 цього
Договору.

Позичальник зобов'язується при
порушенні строків повернення основної
суми Кредиту та строків сплати
процентів по кредиту згідно цього
Договору та Додатку № 1 до цього
Договору, сплатити Кредитору штрафні
санкції у розмірі 0,5 % від суми
заборгованості, за кожний прострочений
день (п.4.4 Договору).

Відповідно до п.4.10 Договору, Кредитор
надає Позичальнику письмове
повідомлення про розмір плати за
користування Кредитом згідно із п.4.2
цього Договору. Розмір плати
розраховується: Плата = (Курс 2 : Курс 1 х
(Сума кредиту + проценти), де Курс 1 - курс
НБУ обміну $ США на гривні на дату цього
Договору, Курс 2 - курс НБУ обміну $ США
на гривні на день платежу, Сума кредиту
та проценти - суми до погашення Кредиту
та сплати процентів згідно цього
Договору. Сплата за користування
Кредитом не нараховується, якщо Курс 2
менш ніж Курс 1.

На виконання умов Договору № К 05/12-02 від
05.12.2006 року, СК «Козацька» надала
ОСОБА_2, а остання отримала кредит у
вигляді грошових коштів у розмірі 30 000
грн.

30.10.2013 року між ОСОБА_1 та СК «Козацька»
було укладено угоду № 07 про
відступлення права вимоги за кредитним
договором № К 05/12-02 від 05.12.2006 року.

Відповідно до п.2 Угоди, ОСОБА_1 приймає
від КС «Козацька» право вимоги боргу, з
урахуванням суми неповернутого займу
(кредиту), невиплачених відсотків та
неустойки, передбачені кредитним
договором № К 05/12-02 від 05.12.2006 року,
укладеним з позичальником - ОСОБА_2.

За твердженням позивача, відповідачем
строк погашення заборгованості
(повернення кредиту та сплати
відсотків) був порушений, внаслідок
чого станом на 01.10.2013 року, без
урахуванням відсотків та пені,
утворилася заборгованість у розмірі
неповернутого кредиту в розмірі 30 000
грн.

В добровільному порядку ОСОБА_2 виниклу
та непогашену заборгованість по
кредитному договору № К 05/12-02 від 05.12.2006
року на загальну суму 30 000 грн. не
погасила.

Невиконання відповідачем своїх
зобов'язань по кредитному договору № К
05/12-02 від 05.12.2006 року зумовило звернення
ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення (ст.612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами виникли правовідносини, що
витікають з кредитного договору, які
регулюються нормами Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави
(Позика), якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Кредитний
договір укладається у письмовій формі
(ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч.2 ст.1050 ЦК України).

Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1
та доданих до неї доказів, позивач
вважає, що ОСОБА_2 в порушення умов
Договору № К 05/12-02 від 05.12.2006 року та
зазначених вище норм чинного
законодавства не надавала своєчасно СК
«Козацька» грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами,
тобто свої зобов'язання, визначені цим
договором, виконувала несвоєчасно та
не в повному обсязі, у зв'язку з чим
станом на 01.10.2013 року у ОСОБА_2 вже перед
позивачем виникла та залишається і
наданий час непогашеною
заборгованість по Договору № К 05/12-02
від 05.12.2006 року на загальну суму 30 000 грн.
без урахування відсотків та пені.

Між тим, з такими доводами,
твердженнями та вимогами ОСОБА_1 суд
погодитися не може, з наступних
підстав.

Кредитний договір - є консесуальним
договором, який набирає чинності з
моменту узгодження сторонами всіх
істотних умов, а не з моменту отримання
грошових коштів, а тому кредитний
договір не може бути доказом факту
надання грошових коштів. Належним та
допустимим доказом, у цьому випадку, є
документи первинного бухгалтерського
обліку, а саме - заява на видачу готівки,
платіжне доручення про перерахування
грошових коштів, квитанція про видачу
готівки, відповідні виписки про
знаходження (зарахування) на картці
певних грошових коштів.

В матеріалах справи наявний видатковий
касовий ордер від 05.12.2006 року, який
свідчить про надання СК «Козацька»
ОСОБА_2 кредиту у розмірі 30 000 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 не представлено до
суду розрахунку сплати заборгованості
відповідача із зазначенням комісії,
заборгованість по судовим штрафам
тощо, та не додано жодних доказів
стосовно погашення ОСОБА_2 виниклої
заборгованості перед СК «Козацьке»
відповідно до кредитного договору № К
05/12-02 від 05.12.2006 року.

Відсутність даних доказів позбавляє
суд переконатися у тому, що дана
заборгованість дійсно не була погашена
ОСОБА_2 частково або у повному обсязі.

Більш того, відповідно до статті 256
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України).

Частиною п'ятою статті 261 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до статті 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленого до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У відповідності до п.31 Постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
з урахуванням положення пункту 7
частини тринадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв`язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Згідно із абз.1 ч.11 ст.11 та п.7 абз.2 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Так, з матеріалів даної справи
вбачається, що ОСОБА_1 було подано до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу у
сумі 30 000 грн. лише 17.12.2013 року, а
кредитний договір № К 05/12-02 від 05.12.2006
року, на який посилається позивач, між
сторонами укладено ще 05.12.2006 року з
кінцевим терміном повернення до 05.12.2007
року.

Вказані обставини свідчать про те, що
КС «Козацька» було відомо про
наявність кредитної заборгованості у
ОСОБА_2, однак, як вбачається з
матеріалів справи не було вжито
заходів щодо погашення заборгованості
по кредиту відповідачем.

Таким чином, у відповідності до ст.ст.
256-258, 261, 267, п.31 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», абз.1 ч.11 ст.11
та п.7 абз.2 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», строк
позовної давності щодо вимог про
повернення заборгованості по
кредитному договору № К 05/12-02 від 05.12.2006
року пропущений.

Крім того, у своїй позовній заяві
ОСОБА_1 не ставив питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, поважних причин
пропуску строку не зазначив.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, які
оцінені судом в їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що у
задоволенні заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 256-258, 261, 267, 509, 510, 525, 526,
530, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055
Цивільного кодексу України, п.31
Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», абз.1 ч.11 ст.11 та п.7 абз.2
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 157, 169, 197, 208,
209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко