Справа № 744/1106/13-ц Провадження №
22-ц/795/283/2014 Головуючий у I інстанції -
Смага С. В. Доповідач - Скрипка А.
А.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.при
секретарі:Руденко О.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Семенівського районного
суду Чернігівської області від 05
грудня 2013 року у справі за позовом
комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" Чернігівської області до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної підприємству
працівником в порядку регресу, - треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача: управління Державної
казначейської служби України у
Семенівському районі Чернігівської
області, фінансове управління
Семенівської районної державної
адміністрації Чернігівської області,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

в с т а н о в и в:

Рішенням Семенівського районного суду
Чернігівської області від 05.12. 2013 року
позовні вимоги комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" Чернігівської області
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь комунального лікувально -
профілактичного закладу „Семенівська
центральна районна лікарня"
Чернігівської області 4850 гривень на
відшкодування шкоди в порядку регресу.
Також стягнуто з ОСОБА_5 на користь
держави судовий збір в сумі 229 гривень 40
копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини, що мають значення
для справи та неправильно застосував
закон, який підлягає застосуванню.
Апелянт вважає, що суду необхідно було
при вирішенні справи застосувати
норму статті 233 КЗпП України, якою
встановлено річний строк з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення до суду із позовом
про її відшкодування, оскільки
документальним підтвердженням дати
завданої відповідачем шкоди є наказ №
159 Чернігівської облдержадміністрації
Управління охорони здоров'я від 11.07.2012
року та наказ № 47/4 від 13.07.2012 року по
КЛПЗ „Семенівська ЦРЛ" „Про
застосування дисциплінарного
стягнення". Таким чином, апелянт вважає,
що суд не прийняв до уваги його
письмову заяву про застосування строку
позовної давності, який закінчився у
позивача 11.07.2013 року. Також апелянт
вказує, що позивач належним чином не
підтвердив, що кошти в сумі 4850 грн. були
сплачені ОСОБА_6 саме на поховання.
Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції відносно того, що
відповідно до чинного трудового
законодавства право регресної вимоги
до працівника виникає з часу виплати
підприємством, організацією, установою
сум третій особі і з цього ж часу
обчислюється строк на пред'явлення
регресного позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
комунальний лікувально-профілактичний
заклад „Семенівська центральна
районна лікарня" Чернігівської області
просить відмовити в її задоволенні,
оскільки вона є необґрунтованою, а
рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 05.12. 2013 року
залишити без змін, як таке, що ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду
учасники судового розгляду, належним
чином повідомлені про час і місце
судового розгляду, відповідно до
повідомлень про вручення судових
відправлень (а.с.153, 155-160), не з'явились,
представивши суду заяви з проханням
розглянути справу у їх відсутності
(а.с.132,142-143,145,147, 149, 150, 152). Відповідно до
приписів ч. 2 статті 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржуване рішення суду
першої інстанції, - залишенню без змін,
оскільки його судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджуються її матеріалами, що
вироком Семенівського районного суду
Чернігівської області від 18.04.2013 року
(провадження № 1-кп/744/2013) ОСОБА_5 визнано
винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 статті 140
Кримінального кодексу України та
призначено йому покарання у виді
обмеження волі на строк 1 рік з
позбавленням права займатися
лікарською діяльністю на строк 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про
відшкодування шкоди, завданої злочином
задоволено частково, а саме: стягнуто з
комунального лікувально -
профілактичного закладу „Семенівська
центральна районна лікарня" на користь
ОСОБА_7 на відшкодування моральної
шкоди, завданої злочином, 150000 гривень,
стягнуто з комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" на користь ОСОБА_6 на
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином, 150000 гривень;
стягнуто з комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" на користь ОСОБА_6 на
відшкодування завданої злочином
майнової шкоди у виді понесених витрат
на поховання ОСОБА_8 та спорудження
надгробного пам'ятника, 4850 гривень (а.с.
5-15). Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 19.06. 2013 року
вказаний вирок суду першої інстанції
було залишено без змін (а.с. 17-27). Вирок
набрав законної сили 19.06. 2013року.

Задовольняючи позовні вимоги КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" Чернігівської області та
стягуючи на користь позивача з
відповідача 4850 грн. на відшкодування
шкоди в порядку регресу, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідності до вимог чинного
законодавства, яке регламентує спірні
правовідносини, позивач має право на
відшкодування відповідачем витрат у
розмірі 4850 грн., які були понесені
позивачем при виконанні вироку
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 18.04.2013 року
та є документально підтвердженими.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції, оскільки вказаний висновок
узгоджується з фактичними обставинами
справи та нормами матеріального права,
яке регламентує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованості рішення суду першої
інстанції не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи.

Обґрунтованість висновку суду про
необхідність стягнення з з ОСОБА_5 на
користь комунального лікувально -
профілактичного закладу „Семенівська
центральна районна лікарня"
Чернігівської області 4850 гривень на
відшкодування шкоди в порядку регресу
підтверджується наступним.

Відповідно до п.п.2,3 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року '' Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди'', шкода, заподіяна
особі й майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними й шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Разом з тим, згідно з приписами п. 3 ч. 1
статті 134 Кодексу законів про працю
України, яка регламентує випадки
повної матеріальної відповідальності,
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, якщо шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку. Таким чином, п.3 статті 134 КЗпП
України регулює матеріальну
відповідальність працівника за шкоду,
завдану з його вини діями, які мають
ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
матеріальна і моральна шкода, завдана
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виникла в результаті
вчиненого злочину, передбаченого ч. 2
статті 140 Кримінального кодексу
України, який вчинив відповідач ОСОБА_5,
на час вчинення злочину працюючий у
комунальному
лікувально-профілактичному закладі
„Семенівська центральна районна
лікарня" Чернігівської області на
посаді лікаря-педіатра дільничного.
Вина відповідача у вчиненні вказаного
злочину підтверджується вироком
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 18.04.2013року.

Відповідно до ч.4 статті 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Також в ході судового розгляду даної
справи судом встановлено і вказані
обставини є документально
підтвердженими, що КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня"
Чернігівської області виконала
вказаний вирок суду в частині виплати
на користь ОСОБА_6 грошових коштів на
відшкодування завданої злочином
майнової шкоди у вигляді понесених
витрат на поховання ОСОБА_8 та
спорудження надгробного пам'ятника в
сумі 4850 гривень, що підтверджується
меморіальними ордерами: № 14 від 30
серпня 2013 року на суму 2579 гривень 50
копійок (а.с. 34), № 16 від 17 вересня 2013
року на суму 23 гривні 84 копійки та № 17
від 30 вересня 2013 року на суму 2246 гривень
66 копійок (а. с. 35).

При цьому необхідно зазначити, що норми
матеріального права визначають право
регресу, під яким розуміється право
особи, що відшкодувала шкоду,
звернутися з вимогою про повернення
виплаченого до боржника, з вини якого
завдано шкоду.За загальним правилом на
боржника за регресною вимогою
покладається обов'язок відшкодувати
кредитору виплачене ним третій особі
відшкодування в повному обсязі.
Регресні вимоги є похідними від
основного зобов'язання і виникають
після його виконання.

Враховуючи наведені вище норми
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини та приймаючи до
уваги матеріали справи, апеляційний
суд вважає, що позов КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня"
Чернігівської області до відповідача
про стягнення 4850 гривень на
відшкодування шкоди в порядку регресу
є обгрунтованим, про що вірно зазначив
суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що суд першої інстанції належним
чином не перевірив матеріали справи та
не застосував норму статті 233 КЗпП
України, якою встановлено річний строк
з дня виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення до суду із позовом
про її відшкодування, про що зазначав
відповідач у своїй заяві та
наголошував про застосування в даному
випадку наслідків пропуску позивачем
процесуального строку, спростовуються
наступним. Відповідно до ч. 6 статті
статті 261 Цивільного кодексу України,
за регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.
Тобто, право звернення з регресною
вимогою виникає у кредитора з моменту
здійснення ним виплат потерпілому, з
цього ж моменту обчислюється строк для
пред'явлення регресного позову.
Відповідно до статті 253 Цивільного
кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Таким чином, в даному випадку
право регресної вимоги до працівника
виникає з часу виплати підприємством,
організацією, установою сум третій
особі і з цього ж часу обчислюється
строк на пред'явлення регресного
позову. Відповідно до роз'яснень,
викладених в п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14,
право регресної вимоги до працівника
виникає з часу виплати підприємством,
організацією, установою сум третій
особі і з цього ж часу обчислюється
строк на пред'явлення регресного
позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня"
Чернігівської області проведено
платежі на виконання вироку
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 18.04.2013 року в
частині виплати на користь ОСОБА_6
грошових коштів на відшкодування
завданої злочином майнової шкоди у
виді понесених витрат на поховання
ОСОБА_8 та спорудження надгробного
пам'ятника: - 2579 грн.50коп. відповідно до
меморіального ордеру № 14 від
30.08.2013року ( а.с. 34), - 23грн. 84 коп.
відповідно до меморіального ордеру № 16
від 17.09.2013року( а.с. 35), - 2246 гривень 66
копійок відповідно до меморіального
ордеру № 17 від 30 вересня 2013 року (а.с. 35);
загальна сума сплати позивачем на
користь ОСОБА_6 становить 4850 грн. Таким
чином, із зазначених дат для позивача
обчислюється строк на пред'явлення
регресного позову. До суду з регресним
позовом до ОСОБА_5 позивач звернувся
24.10.2013 року ( а.с 1-3), таким чином,
твердження апелянта про пропуск
позивачем строку позовної давності
звернення до суду з регресним позовом
не ґрунтуються на нормах матеріального
права та фактичних обставинах справи.
Необхідно також зазначити, що оскільки
позивач звернувся до суду з вимогою до
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в сумі
4850 грн. саме в порядку регресу, то норми
ч.2 статті 233 Кодексу законів про працю
України щодо строку в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
даному випадку застосуванню не
підлягають, а доводи апелянта в цій
частині не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції про те,
що заява відповідача про застосування
строку позовної давності є
безпідставною та задоволенню не
підлягає.

Вироком Семенівського районного суду
Чернігівської області від 18.04.2013року
щодо ОСОБА_5 ( а.с. 5-15) цивільний позов
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої злочином, задоволено
частково. Стягнуто з комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" на користь ОСОБА_6 4850 грн. на
відшкодування завданої злочином
майнової шкоди у виді понесених витрат
на поховання ОСОБА_8 та спорудження
надгробного пам'ятника.

Доводи апелянта відносно того, що
позивачем не підтверджено тієї
обставини, що кошти в сумі 4850 грн. були
сплачені ним саме ОСОБА_6 за поховання
на виконання вироку суду від 18.04.2013року,
спростовуються даними меморіальних
ордерів: №14 від 30.08.2013року ( а.с. 34), № 16
від 17.09.2013року( а.с. 35), № 17 від 30 вересня
2013 року (а.с. 35), в яких зазначено
призначення платежу на стягнення
майнової шкоди згідно виконавчого
листа від 18.04.2013 року по справі № 744/97/13-к
(єдиний унікальний номер кримінального
провадження за обвинувальним актом
щодо ОСОБА_5) для зарахування на рахунок
ОСОБА_6. Крім того, та обставина, що
позивачем кошти в сумі 4850 грн. були
сплачені саме ОСОБА_6уна виконання
вироку суду від 18.04.2013року, а саме 4850
грн. на відшкодування завданої
злочином майнової шкоди у вигляді
понесених витрат на поховання ОСОБА_8
та спорудження надгробного пам'ятника,
підтверджується даними листів
управління Державної казначейської
служби України у Семенівському районі
в Чернігівської області від 19.08.2013року
№ 01-57/5/3-1( а.с. 64), від 30.08.2013року №
01-57/5/5(а.с.33), листом КЛПЗ Семенівська
центральна районна лікарня від
26.08.2013року № 2411(а.с.37). В зазначених
листах йдеться мова про здійснення
безпірного списання вказаних коштів з
рахунків позивача для зарахування на
рахунок ОСОБА_6 на виконання вироку
суду від 18.04.2013року, а саме сплати 4850
грн. на відшкодування завданої
злочином майнової шкоди у вигляді
понесених витрат на поховання ОСОБА_8
та спорудження надгробного пам'ятника.
В листі від 26.08. 2913року № 2411,
адресованому управлінню Державного
казначейства у Семенівському районі (
а.с. 37), КЛПЗ Семенівська центральна
районна лікарня повідомляє про свою
згоду на стягнення вказаних коштів зі
своїх рахунків.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції, ухваленого на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно квитанції про сплату судового
збору (а.с.121), при подачі апеляційної
скарги ОСОБА_5 сплатив 243 грн. 60 коп.
судового збору, в той час як відповідно
до п.п. 1 п. 1 ч. 2 статті 4 Закону України
„Про судовий збір" (станом на день
подачі апеляційної скарги ) ставка при
сплаті судового збору при поданні
апеляційної скарги на рішення суду
складає 50% ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви майнового
характеру, а саме один відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати, що в
даному випадку становить 114 грн. 70 коп.
(розрахунок суми судового збору: 4850 грн.
х 1% х 50% = 114 грн. 70 коп).

Таким чином, при подачі апеляційної
скарги внесено судового збору в
більшому розмірі, ніж передбачено
законом, зокрема, апелянтом, було
надмірно сплачено 128 грн. 90 коп.
судового збору.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 7
Закону України „Про судовий збір",
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.
Частиною 2 статті 7 Закону України „Про
судовий збір" передбачено, що у
випадках, установлених п.1 ч.1 цієї
статті, судовий збір повертається в
розмірі переплаченої суми.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_5
необхідно повернути 128 грн. 90 коп.
судового збору, надмірно сплаченого
при подачі апеляційної скарги на
рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 05.12. 2013 року.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_5 з державного бюджета
м.Чернігова надмірно сплачені кошти на
оплату судового збору за розгляд
апеляційної скарги в сумі 128 (сто
двадцять вісім) грн. 30 коп., сплачені за
такими реквізитами:

отримувач - УК у м. Чернігові /
м.Чернігів / 22030001,

р/р 0002,

код отримувача 38054398,

банк отримувача ГУДКСУ у
Чернігівській області

код банку отримувача 853592,

код бюджетної класифікації доходів
22030001 „Судовий збір",

сплачені у Чернігівському РУ ПАТ КБ
„ПриватБанк" м. Чернігів згідно
квитанції № 6351.516.1 від 13.12.2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Строк пред'явлення ухвали до виконання
в частині повернення суми судового
збору - до 10 лютого 2015 року.

Головуючий:Судді: