АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/3093/2014
Головуючий у 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а
ї н и

06 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарях - Мурга М.В.,
Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 03 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Консорціуму "Військово-будівельна
індустрія" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Консорціуму "Військово-будівельна
індустрія" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 03 грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову в
повному обсязі.

Посилається на те, що суд неповно
з'ясував обставини, що мають суттєве
значення для справи та ухвалив рішення
з порушенням норм процесуального та
матеріального права. Так, висновок суду
про те, що відповідачем був проведений
з нею розрахунок при звільненні в
повному обсязі і заборгованості по
заробітній платі немає не ґрунтується
на фактичних обставинах справи та
досліджених судом доказах, так як при
звільненні відповідач здійснив повне
нарахування сум до виплати в розмірі 27
322,90 грн., але невиплаченою залишається
сума 2013 гривень. Заява про те, що вона
немає претензій до відповідача з
приводу виплати заборгованості по
заробітній платі була написана нею під
тиском керівництва. Не враховано судом
при ухваленні рішення також ту
обставину, що зміни до колективного
договору в частині визначення розміру
вихідної допомоги, яка підлягає
виплаті працівникам відповідача при
звільненні, були внесені з дотриманням
процедури та вимог закону та пройшли
державну реєстрацію. На момент її
звільнення колективний договір діяв
саме в такій редакції, а тому при
звільненні її за скороченням штату, їй
підлягала виплаті вихідна допомога у
розмірі трьох посадових окладів, а не
в розмірі одного посадового окладу, як
було зазначено в попередній редакції
колективного договору. Безпідставним є
посилання суду на те, що свої позовні
вимоги позивач повинна адресувати
ліквідаційній комісії Консорціуму
"Військово-будівельна індустрія", так
як на момент її звернення до суду
07.05.2010 року ліквідаційна комісія ще не
діяла. Суд неповно з'ясував дійсні
обставини справи та безпідставно
відмовив у задоволенні її клопотання
про витребування у відповідача
відомостей виплати заробітної плати
або наказу керівника підприємства про
зарахування належної до виплати
заробітної плати в рахунок погашення
боргу консорціуму.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4
повністю підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Представники відповідача
Консорціуму "Військово-будівельна
індустрія" Каленюк Дмитрій
Анатолійович та Біла Тетяна Василівна
проти доводів апеляційної скарги
заперечували посилаючись на їх
безпідставність та просили рішення
суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2
задоволенню не підлягає з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що позивач
працювала в Консорціумі
"Військово-будівельна індустрія" на
посаді головного бухгалтера,
заступника генерального директора з
фінансово-економічного контролінгу з
01.02.2006 року згідно наказу №5-к від 01.02.2006
року.

21.09.2009 року Генеральним директором
Консорціуму "Військово-будівельна
індустрія" було видано наказ №56-к про
проведення скорочення чисельності
працівників Консорціуму, попередження
про їх звільнення з роботи по
скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпГІ
України. Скороченню підлягали
працівники керівного складу, серед
яких була і позивач. Причиною
скорочення в наказі зазначено те, що
стан господарської та
фінансово-економічної діяльності
Консорціуму за 1-е півріччя 2009 року
характеризується незадовільно,
виробнича діяльність знаходиться на
низькому рівні і шляхи її покращення
відсутні; несплачені обов'язкові
платежі та податки до державних
цільових фондів, не виплачується в
повному обсязі заробітна плата
працівникам Консорціуму, у зв'язку з
чим утримання працівників керівного
складу в кількості п'яти посад є
недоцільним.

22.09.2009 року позивач ОСОБА_2 отримала
під розпис повідомлення про
звільнення.

Наказом відповідача від 27.11.2009 року
№69 позивач ОСОБА_2 з 27.11.2009 року була
звільнена з посади головного
бухгалтера за власним бажанням та
переведена на повний посадовий оклад
заступника генерального директора з
фінансово-економічного контролінгу.
Наступним пунктом цього ж наказу,
позивач ОСОБА_2 звільнена з посади
заступника генерального директора з
фінансово-економічного контролінгу на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

В день звільнення 27.11.2009 року
ОСОБА_2 було видано трудову книжку та
проведено розрахунок при звільненні.

05 травня 2010 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Консорціуму
"Військово-будівельна індустрія" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди посилаючись на те, що при
звільненні їй не вповному обсязі було
виплачено заробітну плату,
заборгованість по заробітній платі
становить 2013 грн.53 коп. За період
затримки розрахунку при звільненні
просила стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток в сумі 86
563,20 грн., заподіяну моральну шкоду в
сумі 50 000,00 гривень та витрати на
правову допомогу адвоката в сумі 6000,00
гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Консорціуму
"Військово-будівельна індустрія" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції посилався
на те, що відповідач при звільненні
позивача виплатив всі належні їй суми,
заборгованості по заробітній платі
перед позивачем не має, права позивача
відповідачем не порушені, а тому
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості по
заробітній платі, середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні, моральної шкоди та судових
витрат на правову допомогу немає.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду зроблений на підставі
повного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів та в повній
мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимог про розрахунок.

Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

20.05.2008 року між Консорціумом «
Військово-будівельна індустрія» та
ОСОБА_2 - головним бухгалтером
консорціуму було укладено договір
безпроцентної позики № 12. Сума позики
становить 54 900,00 гривень 9 п. 2.1 договору).
Строк повернення позики до 26 листопада
2010 року включно. (п. 4.1).

Відповідно до умов п. 5.2 договору, сума
позики підлягає поверненню шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок позикодавця або шляхом
утримання при виплаті заробітної плати
після сплати податків згідно заяви
позичальника.

З пояснень позивача в суді першої
інстанції було встановлено, що до її
звільнення вона жодної суми на
повернення позики на рахунок
відповідача не сплатила.

Під час звільнення позивач написала
заяву про зарахування належних їй до
виплати при звільненні сум в рахунок
погашення боргу по договору позики.

З наданої позивачем копії
розрахункового листа ОСОБА_2 за
листопада 2009 року, який не завірений в
установленому законом порядку
вбачається, що ОСОБА_2 було нараховано
до виплати оклад з надбавкою в сумі 4
647,62 грн., компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 6 906,88 грн.,
матеріальну допомогу в сумі 1000,00 грн.,
індексацію доходів в сумі 7,36 грн.,
компенсацію доходів в сумі 96,96 грн. та
вихідну допомогу в сумі 14 662,08 грн., борг
по заробітній платі станом на
листопад 2009 року за підприємством
рахувався в сумі 11 192,89 грн. З
нарахованих до виплати сум було
утримано: на погашення суди в сумі 31
378,94 грн., виплата зарплати - 717,81 грн.,
обов'язкові платежі в сумі 200,70 грн., 4044,25
грн., 100,35 грн., 60,21 грн.. Всього утримано
суму 35502,26 грн., борг на кінець листопада
2009 року становить 2013,53 грн.

З довідки Консорціуму «Військово-
будівельна індустрія», підписаної
головою ліквідаційної комісії
консорціуму та головним бухгалтером
та завіреної печаткою підприємства
вбачається, що по рахунку ОСОБА_2 № 661
«заробітна плата» заборгованість по
заробітній платі на 01.11.2009 року
становила 11 192,89 грн., було нараховано
заробітну плату в сумі 4751,94 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 6908,88 грн., всього - 11
660,82 грн. з належних до виплати 22 853,71
грн. було утримано податку та збору на
соціальне страхування в сумі 2056,20 грн. ,
в рахунок погашення позики зараховано
20797,51 грн., заборгованості перед
позивачем немає. По рахунку 663 «
Розрахунок по іншим виплатам» Вихідна
допомога. Нараховано: матеріальна
допомога в сумі 1000,00 гривень; вихідна
допомога при звільнення 14 662,08 грн. -
9774,72- сторно ( 2 міс), всього - 5 887,36 грн.
Утримано: податок на доходи фізичних
осіб в сумі 731,10 грн. та в рахунок
погашення позики - 5 004,26 грн.

З вказаних розрахунків сум, що
підлягали виплаті позивачу при
звільненні вбачається, що вихідна
допомога, яка підлягала виплаті
позивачу при звільненні за
скороченням штату, нарахована у сумі 14
662,08 грн. - у розмірі трьох середніх
місячних заробітків відповідно до
внесених 28 серпня 2009 року змін та
доповнень до п. 6.7.1 Колективного
договору. Проте, в подальшому, розмір
вихідної допомоги, що підлягала
виплаті позивачу при звільненні був
зменшений відповідачем на 9 774,72 грн. з
посиланням на те, що зміни до
колективного договору були внесені з
порушенням встановленого законом
порядку і виплаті підлягала вихідна
допомога у розмірі одного місячного
середнього заробітку, визначена в
п.6.7.1 Колективного договору на 2008-2010
роки, зареєстрованого 06.05.2008 року.

Відповідно до вимог ст.. 44 КЗпП
України, при припиненні трудового
договору з підстав, зазначених у
пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті
40 цього Кодексу, працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку.

З досліджених судом доказів
встановлено, що зміни та доповнення до
колективного договору, а саме: в п.6.7.1.
вихідна допомога були внесені у
вересні 2009 року - в період
попередження керівного складу
Консорціуму про майбутнє звільнення.

З акту №234/43/201 від 28.12.2009 року,
складеного контрольно-ревізійним
департаментом Міністерства Оборони
України, вбачається, що при перевірці
фінансово-господарської діяльності
Консорціуму було встановлено, що
загальні збори колективу 28.09.2009 року
не проводились, згідно пояснень
заступника начальника відділу кадрів
Консорціуму ОСОБА_8 від 21.12.2009 року,
остання за вказівкою заступника
генерального директора - головного
бухгалтера ОСОБА_2 [(позивач по справі)
підготувала протокол загальних зборів
трудового колективу Консорціуму щодо
внесення змін до колективного
договору, при цьому загальні збори
трудового колективу не проводилися.
Вказаний протокол підписала ОСОБА_9,
яка пояснила, що зробила це за
вказівкою головного бухгалтера ОСОБА_2,
при цьому вона (ОСОБА_9) на загальних
зборах не була. З пояснень працівників
Консорціуму, які працювали станом на
день внесення змін до колективного
договору, слідує, що вони також на
загальних зборах трудового колективу
28.08.2009 року присутні не були. В даному
Акті також зазначено, що працівники
керівного складу (в тому числі і
позивач) звільнені з займаних посад у
зв'язку з організаційними заходами по
скороченню, так як недоцільним є
утримання цих працівників в період,
коли Консорціум мав значні збитки,
заробітні плати виплачувалися
працівникам не в повному обсязі.

Враховуючи вказані обставини справи,
надані на їх підтвердження докази та
вимоги ст.. 44 КЗпП України, колегія
суддів вважає, що суду першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
здійснене позивачем, як головним
бухгалтером консорціуму, нарахування
вихідної допомоги при звільненні в
розмірі трьох середньомісячних
заробітних плат не можна вважати
обґрунтованим і з урахуванням вимог
закону та обставин встановлених актом
контрольно-ревізійної комісії
департаменту Міністерства Оборони
України№234/43/201 від 28.12.2009 року,
відповідач обґрунтовано виплатив
позивачу при звільненні вихідну
допомогу у розмірі одного середнього
місячного заробітку позивача, що
становить 4887, 36 гривень.

З досліджених розрахунків належних до
виплати позивачці сум при звільненні
судом встановлено, що з вирахуванням
обов'язкових платежів, з урахуванням
наявного на момент звільнення боргу
по заробітній платі в сумі 11 192,89 грн.,
ОСОБА_2 підлягали до виплати:
нарахована заробітна плата в сумі 4 751,94
грн., компенсація за невикористану
відпустку в сумі 6908,99 грн., а всього
заробітна плата в сумі 22 853,71 грн., з
цієї суми було утримано податок в сум
2056,20 грн., виплачено заробітну плату в
сумі 717,81 грн., до виплати підлягала
сума заробітної плати в розмірі 20 079,70
грн.

Крім заробітної плати позивачці була
нараховано матеріальну допомогу при
звільненні в сумі 1000,00 гривень та
вихідну допомогу в сумі 4887,36 грн., що
становить разом 5 887,36 гривень і після
вирахування податку в сумі 731,10 грн. до
виплати підлягала допомога в сумі 5004,
26 гривень.

Розмір заборгованості ОСОБА_2 перед
відповідачем по договору
безпроцентної позики від 20.05.2008 року
становить 54 900,00 гривень. З пояснень
позивача в суді першої інстанції було
встановлено, що до її звільнення вона
жодної суми на повернення позики на
рахунок відповідача не сплатила. Під
час звільнення позивач написала заяву
про зарахування належних їй до виплати
при звільненні сум в рахунок погашення
боргу по договору позики. Таким чином,
кошти, що підлягали виплаті позивачу
при звільненні за її заявою в сумі 20
079,70 + 5004,26 грн. = 25083,96 грн. були
перераховані на погашення її
заборгованості перед відповідачем по
договору позики, залишок
заборгованості по договору позики у
ОСОБА_2 становив 29 816,04 грн.. Вказана
заборгованість позивач була погашена
за рахунок відрахувань із заробітної
плати бувшого директора консорціуму
ОСОБА_11, відповідно до його заяви , в
розмірі 18 878,08 грн. та із заробітної
плати та вихідної допомоги ОСОБА_12,
який також був працівником
консорціуму та чоловіком позивача в
сумі 9 937,96 грн. З урахуванням всіх
розрахунків, вірно встановлено, що в
рахунок погашення ссуди було
виплачено 54 900,00 гривень, тобто ссуда
була погашена повністю.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що з ОСОБА_2 був проведений
повний розрахунок при звільненні,
заборгованість по заробітній платі
відсутня, а тому відсутні і підстави
для стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнення та
для відшкодування моральної шкоди, так
як трудові права позивача
відповідачем порушені не були.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
про те, що розрахунок при звільненні з
нею був проведений відповідачем в
повному обсязі і заборгованості по
заробітній платі немає не ґрунтується
на фактичних обставинах справи та
досліджених судом доказах, так як
невиплаченою залишається сума 2013
гривень, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки на час
звільнення позивача вона мала перед
відповідачем заборгованість по
договору позики в сумі 54900,00 гривень і
подала заяву про зарахування належних
їй до виплати сум на погашення позики, а
розмір заборгованості по договору
позики значно перевищував розмір сум,
що підлягали сплаті позивачу при
звільненні.

Не підтверджені належними та
допустимими доказами і доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
заява про те, що вона немає претензій
до відповідача з приводу виплати
заборгованості по заробітній платі
була написана нею під тиском
керівництва.

Не ґрунтуються на дійсних
обставинах справи доводи апеляційної
скарги про неправильність посилання
суду першої інстанції в рішенні на те,
що позовні вимоги позивач повинна
адресувати ліквідаційній комісії
Консорціуму "Військово-будівельна
індустрія", так як в рішенні суду такі
посилання відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий :
Судді :