Провадження № 2/750/359/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд
м. Чернігова у складі:

головуючого судді
Логвіної Т.В.,

при секретарі
Вигівській Т.А.,

за участю представника
позивача,

відповідача,
представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості по кредиту в розмірі 18
783 грн. 54 коп. та судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
наполягали на застосуванні строку
позовної давності.

Заслухавши пояснення та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 16.04.2007
року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2
500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
строк дії картки встановлений до
квітня 2010 року.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «
Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Виходячи з наведеного вищезазначений
кредитний договір за своєю правовою
природою є споживчим.

Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Офіційне тлумачення статті 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» надано також
Рішенням Конституційного Суду України
від 10.11.11 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України,
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк повернення кредитних коштів
становить до квітня 2010 року включно.
Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом лише 11.12.2013 року.

Таким чином, враховуючи те, що строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом цивільного права та
інтересу позивача сплив, доказів
поважності його пропуску суду не
надано, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 74, 212, 213, 294 ЦПК
України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК
України.

Суддя: