ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Дубас В.А., при
секретарі Ридзель О.В., розглянувши у
приміщенні Дарницького районного суду
м. Києва цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання права власності та
стягнення моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 у серпні 2014 року звернулась до
Дарницького районного суду м.Києва з
позовом відповідача про визнання права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва площею 105 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.
Обґрунтовуючи позов посилалась на те,
що на початку квітня 2010 року вона та
відповідач ОСОБА_3 домовились про
придбання ОСОБА_2 у ОСОБА_3 земельної
ділянки для будівництва приватного
будинку за адресою: АДРЕСА_4.

Позивач сплатила відповідачу
обумовлені грошові коштів у сумі 35000
грн. На підтвердження своїх зобов'язань
ОСОБА_3 07.04.2010 року написала розписку та
надала нотаріально завірену заяву про
те, що вона не заперечує проти
приватизації ОСОБА_2 вказаної
земельної ділянки. Така заява була
надана тому, що відповідно до Реєстру
земельних ділянок зазначена ділянка не
перебувала у власності відповідача, а
була у неї у користуванні.

Крім зазначених коштів сплачених
позивачем за земельну ділянку,
додатково чоловіком позивача ОСОБА_5
було відступлено майнові права на
квартиру АДРЕСА_1, на користь брокера
ОСОБА_6, яка була представником
відповідача ОСОБА_3 та діяла в її
інтересах. Відступлення майнових прав
на вказану квартиру було додатковою
оплатою за зазначену земельну ділянку
і було зроблено за вимогою ОСОБА_3

Сплативши кошти позивач почала
підготовку ділянки під будівництво,
зокрема: було розчищено місце, прибрано
сміття та приблизно до кінця 2012 року
було зроблено фундамент під
будівництво житлового будинку, площею
105 кв.м.

Однак, виявилось, що самостійно, без
участі відповідача, оформити всі
необхідні документи на право власності
на спірну земельну ділянку позивач не
мала можливості, оскільки
землекористувачем цієї ділянки була
саме ОСОБА_3, тому саме вона повинна
була підписувати та подавати необхідні
документи для приватизації.

Як наполягала позивач, відповідач
ОСОБА_3 постійно ухилялась від вчинення
будь-яких дій щодо оформлення
документів на приватизацію спірної
земельної ділянки, а коли вже було
побудовано фундамент будинку, вона
повідомила позивачу, що не збирається
оформлювати документи та передавати
позивачу зазначену земельну ділянку,
оскільки вона вирішила розпоряджатись
цією ділянкою на власний розсуд. В
подальшому відповідачем було
заблоковано заїзд на територію спірної
земділянки шляхом завалення його
купою сміття та дощок. Вирішити
вказаний спір у досудовому порядку
ОСОБА_3 відмовилась, тому позивач була
змушена звернутись до суду за захистом
своїх порушених прав.

Крім того, на думку позивача, їй
відповідачем було завдано моральну
шкоду, яку вона оцінила у сумі 120000 грн.
та просила стягнути вказану суму на
свою користь з відповідача ОСОБА_3

Ухвалою суду (яка занесена до журналу
судового засідання) від 07.11.2014 року за
клопотанням представника відповідача
ОСОБА_7, до участі у розгляді справи
залучено у якості третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета позову
ОСОБА_4

В судове засідання представник
позивача з'явився, підтримав позов
повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання також з'явився, позовні
вимоги не визнав, проти задоволення
вказаного позову заперечував, надав до
суду письмові заперечення проти
позову (а.с.33-37), крім того, оголосив
заяву про застосування строку позовної
давності. (а.с.38-39).

Третя особа у судове засідання
з'явилась, заперечувала проти
задоволення вимог вказаного позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають істотне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Цивільний кодекс України розкриває
поняття права власності як сукупність
трьох правомочностей власника: права
володіння, права користування та права
розпорядження.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема:
визнання права (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оскаржене або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Судом встановлено, що виконавчим
органом Київради (Київської міської
державної адміністрації) 10.11.2005 року
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№138145 на ім'я ОСОБА_4, який засвідчує, що
вона є власником земельної ділянки
площею 0,1000 га, яка розташована на
АДРЕСА_4 (а.с.7).

З витягу з бази даних Державного
земельного кадастру станом на 02.02.2010
року вбачається, що землекористувачем
земельної ділянки по АДРЕСА_4 є ОСОБА_3

ОСОБА_3 07.04.2010 року було надано розписку,
відповідно до якої вона відступила
своє право користування зазначеною
земельною ділянкою ОСОБА_2, не
заперечувала проти приватизації цієї
земельної ділянки саме ОСОБА_2, у
зв'язку з чим ОСОБА_3 отримала від
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 35000 грн.
(а.с.5).

У цей же день, 07.04.2010 року, ОСОБА_3 було
надано нотаріально посвідчену заяву, в
якій вона надала свою згоду на
приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4,
землекористувачем якої є вона сама
(відповідач). У заяві ОСОБА_3 не
заперечувала проти того, щоб згадана
земділянка була передана саме ОСОБА_2 у
власність та державний акт про право
власності на земельну ділянку був
виданий на ім'я останньої (а.с.6).

Також судом встановлено, що між
чоловіком позивача ОСОБА_5 та з ОСОБА_8,
ОСОБА_6 07.04.2010 року було укладено
договір міни, відповідно до якого
ОСОБА_5 зобов'язувався оформити договір
переуступки квартири АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_6 та здійснити ОСОБА_5
доплату у сумі 9000 доларів США за
земельні ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 (а.с.21).

На виконання вказаного договору міни
від 07.04.2010 року, між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ККУП «ФК «Житло-інвест» 09.04.2010 року було
укладено додаткову угоду №1 про
внесення змін до договору №КНТР-000421/кв
про участь у фонді фінансування
будівництва від 15.10.2009 року, відповідно
до якого у зв'язку з відступленням
первісним довірителем (ОСОБА_5.) права
вимоги за договором про участь у фонді
фінансування будівництва згідно з
договором №КНТР - 000421/кв від 15.10.2009 року
на фінансування будівництва квартири
АДРЕСА_1 до моменту введення об'єкта
будівництва в експлуатацію, всі права і
обов'язки первісного довірителя
(ОСОБА_5.) за цим договором перейшли до
нового довірителя (ОСОБА_6), який стає
стороною за цим договором замість
первісного довірителя (ОСОБА_5.) (а.с.20).

З нотаріально посвідченої довіреності
від 02.04.2010 року вбачається, що ОСОБА_3
дійсно уповноважила ОСОБА_6
представляти її інтереси як щодо
вирішення питань пов»язаних з
відведенням земельної ділянки по
АДРЕСА_4 з отриманням Акту про право
власності на землю так і стосовно
питань відчуження земельної ділянки на
власний розсуд.

Свідок ОСОБА_5 (колишній чоловік
позивача ОСОБА_2.) показав суду, що
навесні 2010 року разом з колишньою
дружиною прочитав у Інтернеті
оголошення про продаж земельної
ділянки у Дарницькому районі у м. Києві
в районі Бортничів. Попередньо
домовившись про зустріч, свідок разом з
ОСОБА_2 приїхали подивитись на земельну
ділянку, там вже були ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Саме ОСОБА_4
сказали подружжю ОСОБА_2, що ОСОБА_6 це
їх довірена особа.

Саме ОСОБА_6, яка була брокером та
представляла інтереси ОСОБА_4 за
довіреністю запропонувала
розрахуватись за земельну ділянку по
АДРЕСА_4 шляхом переоформлення
майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 та
написанням розписки згідно якої
передати грошові кошти. Договір міни
свідок укладав з ОСОБА_6 з метою
отримання у подальшому ОСОБА_2 згаданої
земельної ділянки, і цей договір свідок
і позивач розцінювали як плату за
земельну ділянку. Також свідок
повідомив суду, що саме він переважно
на прохання ОСОБА_2 та їх спільної
доньки займався будівництвом на
земельній ділянці по АДРЕСА_4. З літа 2010
року на земельній ділянці свідок почав
зводити фундамент, робив огорожу,
завозив будівельні матеріали, саме
будівництво велось близько двох років
і зупинилось наприкінці 2012 року
внаслідок того, що ОСОБА_4 почала
перешкоджати будівництву, особисто
наприкінці осені 2012 року вона сказала
свідку, щоб він припинив будівництво.
На цей час проїзд на земельну ділянку
завалено будівельним сміттям, дошками
і таким чином заблоковано.

Свідок ОСОБА_10 (знайомий ОСОБА_4,
винаймав у неї у помешканні кімнату
протягом 1,5 року, починаючи приблизно з
грудня 2008 року - січня 2009 року) показав
суду, що у 2009 році працював таксистом та
кілька раз підвозив ОСОБА_8 та ОСОБА_6, з
їх розмов зрозумів, що вони займаються
юридичною практикою. Знаючи, що ОСОБА_4
шукала адвоката для укладення угоди
про надання правової допомоги з метою
захисту від кримінального
переслідування її чоловіка та
зрозумівши, що ОСОБА_6 можуть допомогти,
привіз їх та познайомив з ОСОБА_4 восени
2009 року. ОСОБА_6 сказали, що можна
продати земельну ділянку і отримати
грошові кошти для юридичного захисту
чоловіка ОСОБА_4 Свідок показав, що
подружжя ОСОБА_6 кілька разів
приїжджали до ОСОБА_4 для оформлення
документів, однак свідок не був
присутній ні при укладенні (підписанні)
документів, ні під час отримання
коштів, оскільки у цей час його не було
вдома.

Згідно зі статтею 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі підлягають обовязковій
державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено,
що до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено
принцип мирного володіння майном, який
в контексті прецендентної практики
Європейського суду з прав людини
закріплює засади поваги до права
власності та забороняє безпідставне
позбавлення або обмеження володіння
особою своїм майном, інакше як в
інтересах суспільства та на умовах,
передбачених нормами міжнародного
права.

Водночас матеріали справи не містять
доказів ступеню готовності об'єкту
незавершеного будівництва за адресою:
АДРЕСА_4

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, зважаючи на те,
що обов'язок по доведенню обставин
справи покладено на кожну із сторін,
суд приходить до висновку про
наявність правових підстав для
часткового задоволення позовних вимог,
оскільки позовні вимоги в частині
визнання права власності на об'єкт
незавершеного будівництва з
невстановленим ступенем готовності
ґрунтуються на приписах закону, а
обставини справи частково
підтверджені певними належними та
допустимими засобами доказування.

У той же час позовна вимога про
стягнення з відповідача моральної
шкоди не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діяти
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із подальшими змінами),
заподіяна моральна шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача, а
також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

Позивач моральну шкоду обґрунтовувала
тим, що отримала моральні страждання,
оскільки вказана конфліктна ситуація
порушила звичайний ритм життя
позивача, у позивача погіршились
стосунки в сім'ї тощо.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 не подала
суду жодних належних та допустимих
доказів, що підтверджують факт
завдання їй моральної шкоди, тому у
задоволенні цих позовних вимог
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 (зареєстрованою
за адресою: АДРЕСА_2; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва з невстановленим ступенем
готовності за адресою: АДРЕСА_4

У задоволенні інших позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: