Справа № 2-2143/11
РІШЕННЯ

Іменем
України

30 липня 2014 року
Вінницький районний суд
Вінницької області

в складі:

головуючого судді:
Бондаренко О.І.

при секретарі :
Городнюк К.В.

за участю представника

позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Промінь», товариства з
обмеженою відповідальністю «Він - Агро
Груп», третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по
договору про надання безвідсоткової
позики №1/09 від 18.03.2009 року з
додатковими угодами до нього,
інфляційних витрат та трьох процентів
річних, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
«Промінь» про визнання права власності
на майно в рахунок погашення боргу
мотивуючи вимоги тим, що 18.03.2009 року за
умовами договору про надання
безвідсоткової позики № 1/09 позивач
передав в позику відповідачу 160000 грн., а
останній зобов'язався повернути їх в
строк до 18.03.2010 року.

15.03.2010 року між позивачем і
відповідачем було укладено додаткову
угоду №1 до зазначеного договору, за
якою строк повернення боргу був
встановлений до 18.03.2011 року.

В зв'язку з закінченням строку
повернення боргу та ігнорування усних
вимог позивача, 30.03.2011 року відповідачу
була пред'явлена претензія з вимогою
повернення суми боргу та штрафу в сумі
32000 грн.

З метою врегулювання питання погашення
заборгованості, 08.04.2011 року між
сторонами було укладено додаткову
угоду №2, в якій було погоджено, що в
строк до 01.09.2011 року відповідач передає
у власність позивачу належне йому на
праві власності майно, а саме:
розташовані по АДРЕСА_1 об'єкти
нерухомості, зокрема, будинок
підстанції (січкорізка), критий тік,
гараж, незавершене будівництво,
готовністю 35%, а також розташовані по
АДРЕСА_2 насосну та кладову біля
насосної.

Після цього, директор ПОСП «Промінь»
ОСОБА_6 передав позивачу готівкою 32000
грн. в рахунок погашення штрафу по
договору та правовстановлюючі
документи на майно, але оформлення на
позивача права власності на нього, не
вчинив, посилаючись на існування
проблем, вирішення яких потребує часу.

Зрештою, в строк до 01.09.2011 року
відповідач взяті на себе зобов'язання
по передачі у власність позивачу майна
не виконав, а згодом директор ПОСП
«Промінь» ОСОБА_6 відмовився від їх
виконання у зв'язку із втратою ним
такої можливості.

Позивач вважає, що такі дії відповідача
порушують його права, а тому він
звернувся до суду з позовом, в якому
просить в рахунок погашення боргу на
суму 160000 грн. по договору про надання
безвідсоткової позики №1/09 від 18.03.2009
року з додатковими угодами до нього
визнати за ним право власності на
належне відповідачу майно, зокрема,
розташовані по АДРЕСА_1 об'єкти
нерухомості - будинок підстанції
(січкорізка), критий тік, гараж,
незавершене будівництво, готовністю 35%,
а також розташовані по АДРЕСА_2 насосну
та кладову біля насосної.

20.12.2011 року позивачем було уточнено
позовні вимоги, згідно яких він просить
стягнути з ПОСП «Промінь» 160000 грн.
боргу по договору про надання
безвідсоткової позики №1/09 від 18.03.2009
року з додатковими угодами до нього.

Ухвалою суду від 16.02.2012 року до участі в
справі в якості співвідповідача
залучено ТОВ «Він - Агро Груп».

Ухвалою суду від 24.02.2012 року до участі у
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог було залучено ОСОБА_6

В ході судового розгляду позивачем
було збільшено позовні вимоги, згідно
яких він просить стягнути солідарно з
відповідачів 160000 грн. заборгованості
по договору про надання безвідсоткової
позиви № 1/09 від 18.03.2009 року з
додатковими угодами до нього, 800 грн.
інфляційних витрат за 2013 рік, 9600 грн.
трьох процентів річних за 2012 та 2013 рік,
а всього 170400 грн., оскільки з часу
подачі позову пройшло більше двох
років, грошові кошти позичальника
знецінились внаслідок інфляційних
витрат та виходячи з офіційних
статистичних даних інфляція у 2012 рік
склала 99,8 %, а у 2013 рік - 100,5 %, тому при
наявності позитивного значення
інфляції за 2013 рік сума боргу з
врахуванням інфляційних витрат
складає 160800 грн.(160000 грн. х 100,5 %), а
відповідно самі інфляційні витрати 800
грн.; три проценти річних за 2012 та 2013 рік
сумарно складають 9600 грн. і
обраховуються наступним чином (160000 х 3 %)
х 2.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 збільшені
позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх
обставинами, викладеними в позовній
заяві, просив позов задоволити.

Представники відповідачів: приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Промінь» та товариства з
обмеженою відповідальністю «Він - Агро
Груп», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні 28.07.2014 року збільшені позовні
вимоги не визнали, заперечували щодо їх
задоволення, посилаючись на те, що на
даний час на підприємстві ПСОП
«Промінь» бухгалтерська документація
не підтверджує факт надходження
вказаних коштів, які мали б бути
оприбуткованими або через касу
прибутковим касовим ордером, або через
розрахунковий рахунок. Саме по цих
документах можна було б простежити
суму, час і підставу надходження цих
коштів. Тому, за даних обставин, договір
позики відповідно до вимог ч.2 ст.1046 ЦК
України є неукладеним. Крім того, є
підстави вважати, що ОСОБА_6 в дійсності
отримавши вказані кошти від ОСОБА_3, не
виконав будь - яких дій, щоб останні
поступили на підприємство, а
привласнив їх особисто, тобто, в його
діях, на думку представників
відповідачів, вбачається склад
злочину, передбачений ст. 190 КК України.
За даних обставин вищевказана угода не
створює правових наслідків для ПСОП
«Промінь». ТОВ «Він - Агро Груп» не є
солідарним відповідачем з ПСОП
«Промінь», оскільки в договорі позики
не вказано про те, що вона
забезпечується будь - якими видами
забезпечення, а саме: порукою. Крім
того, заява колишнього директора ТОВ
«Він - Агро Груп» ОСОБА_9 від 17.05.2001 року
про зобов'язання сплатити борги ПСОП
«Промінь» на даний час є недійсною,
оскільки протоколом загальних зборів
засновників ТОВ «Він - Агро Груп» від
08.07.2014 року було прийнято рішення про
відмову від вищезазначеної заяви
ОСОБА_9, як директора ТОВ «Він - Агро
Груп» щодо взяття на себе зобов'язань
оплатити борги ПСОП «Промінь» в
повному обсязі. За даних обставин позов
ОСОБА_3 вважають необґрунтованим та
таким, що не підлягає до задоволення. В
послідуючому в судове засідання 30.07.2014
року представники відповідачів не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
розгляду справи, причини неявки суду не
повідомили, заяви про продовження
розгляду справи в їх відсутність суду
не надали.

В судовому засіданні представник
третьої особи на стороні відповідача
без самостійних вимог ОСОБА_6 - ОСОБА_2
суду пояснив, що пред'явлений позов він
визнає, оскільки дійсно, договір позики
був підписаний його довірителем
ОСОБА_6, як представником підприємства.
Кошти були позичені підприємством і
використовувалися на власний розсуд
керівника на користь підприємства. На
момент продажу підприємство працювало,
кошти позичалися і в інших осіб. ОСОБА_6
не притягувався ні до
адміністративної, ні до кримінальної
відповідальності за порушення
фінансової дисципліни.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2009 року за
умовами договору про надання
безвідсоткової позики № 1/09 позивач
передав в позику ПОСП «Промінь» в особі
директора ОСОБА_6 160000 грн., а останній
зобов'язався повернути їх в строк до
18.03.2010 року (т. 1 а.с. 6 ).

15.03.2010 року між позивачем і ПОСП
«Промінь» в особі директора ОСОБА_6
було укладено додаткову угоду №1 до
зазначеного договору, за якою строк
повернення боргу був встановлений до
18.03.2011 року ( т.1 а.с. 7).

30.03.2011 року, в зв'язку з порушенням умов
вищевказаного договору позики та
додаткової угоди до нього, ПОСП
«Промінь» в особі директора ОСОБА_6
позивачем була пред'явлена претензія з
вимогою повернення суми боргу та
штрафу в сумі 32000 грн. (т.1 а.с. 8).

08.04.2011 року між позивачем та ПОСП
«Промінь» в особі директора ОСОБА_6
було укладено додаткову угоду №2, в
якій було погоджено, що в строк до 01.09.2011
року відповідач передає у власність
позивачу належне йому на праві
власності майно, а саме: розташовані по
АДРЕСА_1 об'єкти нерухомості, зокрема,
будинок підстанції (січкорізка), критий
тік, гараж, незавершене будівництво,
готовністю 35%, а також розташовані по
АДРЕСА_2 насосну та кладову біля
насосної.

Згідно акту прийому - передачі
основних засобів від 17.06.2011 року,
споруди, які зазначені в додатку №2
договору позики було передано ТОВ «Він
Агро Груп» (т.1 а.с. 16).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 510 ЦК України передбачено, що у
зобов'язанні на стороні боржника або
кредитора можуть бути одна або
одночасно кілька осіб. Якщо кожна із
сторін у зобов'язанні має одночасно і
права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
грунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з офіційних статистичних
даних інфляція у 2012 рік склала 99,8 %, а у
2013 рік - 100,5 %, тому при наявності
позитивного значення інфляції за 2013
рік сума боргу з врахуванням
інфляційних витрат складає 160800 грн.(160000
грн. х 100,5 %), а відповідно самі
інфляційні витрати 800 грн.; три проценти
річних за 2012 та 2013 рік сумарно
складають 9600 грн. і обраховуються
наступним чином (160000 х 3 %) х 2.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047, ч.1 ст. 1049 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі. визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

При підписанні угод директор ПОСП
«Промінь» - Савченко В.П. діяв в межах
повноважень, визначених статутом
юридичної особи, кошти, у зв'язку з
підписанням цієї угоди, отримав як
представник позичальника. Невнесення
представником позичальника коштів до
каси підприємства не змінює обсяг прав
та обов'язків сторін, які виникли за
договором і зокрема щодо повернення
боржником позики.

Позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Договір позики є реальним правочином і
вважається укладеним з моменту
передання грошей або речей, що
виступають предметом зазначеного
договору. Саме підписання сторонами
тексту договору без передання грошей
або речей не породжує у майбутнього
обов'язку позичальника повернути
обумовлену угодою суму грошей або
кількість визначених родовими
ознаками речей.

З метою захисту майнових інтересів
позичальника від недобросовісного
позикодавця ст. 1051 ЦК надає
позичальникові право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Обставину стосовно передання чи
навпаки, непередання грошових коштів
або речей, доводить та сторона, яка
посилається на таку обставину.

Оспорювання договору позики
здійснюється у судовому порядку, на
підставі наданих суду будь-яких
припустимих доказів, що підтверджують
так звану безвалютність позики в
цілому чи у певній частині. Для цього
можуть використовуватися свідчення
свідків, письмові докази, засоби аудіо-,
відеозапису тощо.

Якщо договір укладений між фізичними
особами і не потребує обов'язкової
письмової форми, то підтвердженням
отримання грошових коштів або речей є
будь-які докази, в тому числі і
показання свідків.

На відносини щодо оспорювання договору
позики поширюються положення ЦК про
наслідки недотримання обов'язкової
письмової форми зазначеного договору.
У цьому разі безвалютність позики може
доводитися будь-якими доказами, крім
свідчень свідків. У випадку, коли
договір позики повинен був укладатися
у письмовій формі відповідно до ст. 1047
ЦК і ця вимога не додержана,
позичальник не має права
використовувати свідчення свідків як
докази у судовій справі, і має надати
інші докази для обґрунтування
укладення безвалютної позики.
Відповідно до ст. 57 ЦПК такими доказами,
зокрема, можуть бути письмові докази
(різного роду документи, акти,
листування службового або особистого
характеру) і речові докази (зокрема
звуко- та відеозаписи), висновки
експертів, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

При встановленні судом факту
неотримання позичальником від
позикодавця грошей або речей,
визначених родовими ознаками, договір
позики вважається неукладеним. Якщо
судом встановлено факт отримання
позичальником меншої кількості грошей
або "родових" речей, ніж вказано у
договорі, спірний договір вважається
укладеним на фактично одержану
позичальником кількість грошей або
речей, визначених родовими ознаками.
Законодавець передбачає випадок, коли
допускається оспорювання договору
позики незалежно від того, в якій формі
він має бути укладений.

Абзац 2 ч. 1 ст. 1051 ЦК передбачає правило,
згідно з яким обмеження в доказуванні
існування договору позики, укладеного
з порушенням письмової форми, не
встановлює щодо договорів, укладених
під впливом обману або внаслідок
протиправних дій позикодавця чи інших
заінтересованих осіб. Наслідки
укладення таких договорів позики
визначаються відповідно до вимог
статей 230 - 233 ЦК.

Оскільки судом доведено, що право
позивача невиконанням зобов`язання з
боку відповідачів порушено, тому воно
підлягає судовому захисту.

Визначаючись щодо стягнення судових
витрат, суд встановив, що відповідно до
ст.79 ЦПК України до судових витрат
відносяться: судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи. До витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати на правову допомогу,
витрати, пов'язані з явкою до суду,
витрати, пов'язані з залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведення судових експертиз, а також
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів та вчиненням інших дій.

Як встановлено по справі, позивачем
було понесено судові витрати, зокрема,
у зв'язку із зверненням до суду
сплачено судовий збір в розмірі 3861 грн.
40 коп. та витрати на правову допомогу в
сумі 3897 грн. 60 коп., що підтверджується
відповідними письмовими доказами.

За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, пропорційно задоволеним
вимогам.

Беручи до уваги повне задоволення
вимог позивача, суд вважає за необхідне
стягнути солідарно з приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Промінь», товариства з
обмеженою відповідальністю «Він - Агро
Груп» на користь позивача судові
витрати, які складаються з судового
збору в розмірі 3861 грн. 40 коп. та витрати
на правову допомогу в сумі 3897 грн. 60
коп., а всього: 7759 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування судових витрат, що
відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 509, 510, 526, 543, 1046 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 27, 31, 60, 79, 84, 88, 131, 208, 209, 213, 214, 215, 223
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Стягнути солідарно з приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Промінь», товариства з
обмеженою відповідальністю «Він - Агро
Груп» на користь ОСОБА_3 160000 грн. 00 коп.
заборгованості по договору про надання
безвідсоткової позики № 1/09 від 18.03.2009
року з додатковими угодами до нього, 800
грн. 00 коп. інфляційних витрат за 2013 рік,
9600 грн. 00 коп. трьох процентів річних за
2012р. та 2013 р., а всього: 170400 грн. 00 коп.

Стягнути солідарно з приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Промінь», товариства з
обмеженою відповідальністю «Він - Агро
Груп» на користь ОСОБА_3 судові витрати,
які складають з судового збору в
розмірі 3861 грн. 40 коп. та витрати на
правову допомогу в сумі 3897 грн. 60 коп., а
всього: 7759 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з моменту
проголошення.

Суддя :