АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8518/13
Номер провадження 22-ц/786/460/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов
Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі : Зеленській О.І.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та ділової
репутації,

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 грудня 2013 року в позові ОСОБА_1 про
захист честі, гідності та ділової
репутації відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та постановити нове про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1
працює на посаді головного лікаря
ветеринарної медицини - начальника
управління ветеринарної медицини в м.
Кременчуці Полтавської області, а
відповідач ОСОБА_2 на даний час є
пенсіонером, до виходу на пенсію
працював в органах внутрішніх справ.

18 липня 2013 року поблизу приміщення
Кременчуцького міського управління
міліції проходив мітинг, в якому
приймав участь ОСОБА_2

В ході виступу останній висловлював
свою думку щодо дій позивача на посаді
керівника державної установи.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
зазначав, що прилюдно поширена ОСОБА_2
інформація є недостовірною та такою,
що принижує його честь, гідність та
ділову репутацію, у зв'язку з чим
потребує спростування.

До такої інформації позивачем
віднесено наступні висловлювання
відповідача:

на 5-ій хвилині виступу ОСОБА_2
звинуватив ОСОБА_1 у отриманні хабара у
вигляді земельної ділянки площею 800
кв.м. по вул. Набережна в с. Недогарки
від службових осіб Недогарківської
сільської ради;

на 7-ій хвилині звинуватив працівників
лікарні ветеринарної медицини як
членів організованої сімейної групи
ОСОБА_1, яким на протязі останніх двох
років незаконно виписуються та
отримуються премії, що є розкраданням
грошових коштів шляхом зловживання
службовим становищем;

на 8-ій хвилині звинуватив ОСОБА_1 в
незаконному використанні в особистих
цілях, з метою наживи службового
приміщення на Новоіванівському ринку
м. Кременчука;

на 10-ій хвилині звинуватив ОСОБА_1 та
членів його родини в злочинній
організації та контролі всієї
вирощувальної і переробної харчової
промисловості, організації та контролі
збуту харчової продукції в м.
Кременчуці, Кременчуцькому та
Глобинському районі; контролі експорту
та імпорту молочної, рибної, м'ясної,
овочевої та ягідної продукції.

При вирішенні спору судом застосовано
до спірних правовідносин як норми
національного законодавства - ст.28, 32
Конституції України, положення ст.ст.
277, 297 ЦК України, якими гарантовано
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію щодо себе та
членів своєї сім»ї, захистити свою
гідність та честь, а також норми
Європейського права - ст.10 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод, рішення Європейського суду як
джерела права («Лінгенс проти
Австрії»).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
поширення відповідачем вказаної
інформації є його правом, яке включає в
себе свободу слова, дотримання та
передачі своїх поглядів, в тому числі
шляхом критики представників держави в
ході обговорення питань, що
представляють громадський інтерес. При
цьому, судом звернуто увагу на те, що
закон гарантує право на недоторканість
ділової репутації, честі та гідності
позивача як головного лікаря
державної ветеринарної служби міста,
але це право в демократичному
суспільстві не може бути абсолютним, а
баланс між його захистом та свободою
вираження залежить від того, чи є такі
відомості оціночним судженням, чи -
являються вони фактичними даними, які
навмисно невірно поширені особою.

З вказаним висновком погоджується
колегія.

Відповідно до ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України,
ст.ст. 28, 32 Конституції України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі, недоторканності своєї ділової
репутації. Фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім`ї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації в судовому порядку.

Разом з тим, згідно ст. 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Це право закріплено також у ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є
складовою частиною національного
законодавства.

Відповідно до пункту 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27 грудня 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
(далі - Постанова), вирішуючи питання
про визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

За змістом ст. 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовностилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судові
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
судового захисту ОСОБА_1, оскільки
висловлення ОСОБА_2 є його оціночними
судженнями щодо діяльності позивача як
керівника державної установи і не
відносяться до поширення інформації у
формі висновків чи оцінки подій,
існування яких можна довести, тоді як
правдивість оціночних суджень
доведенню не підлягає.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції. Зокрема, в апеляційній
скарзі наводяться цитування норм
матеріального права, яким апелянт дає
власне тлумачення та твердження
останнього щодо поширення
відповідачем неправдивих відомостей з
намаганням створити хибну суспільну
думку про нього.

За вказаних обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду першої інстанції, яке
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.