Справа № 2/524/198/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

головуючий суддя
Заборський В.О.,

при секретарі
Калініній Н.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Лещенко Н.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька, Державного
підприємства «Артемвугілля» в
інтересах структурного підрозділу
«Шахта імені А.І. Гаєвого» про
стягнення суми недоплати страхових
виплат та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Відділення Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька (далі Фонд) про
стягнення недоплати по страховим
виплатам за період з 15 жовтня 2009 року по
15 жовтня 2012 року у розмірі 11 324,15 грн. та
зобов'язання Фонд сплачувати йому
щомісячно, з 01 вересня 2012 року страхові
виплати у розмірі 1026,33 грн. з наступним
застосуванням коефіцієнтів росту
середньої заробітної плати в галузях
національної економіки та інших
постанов Уряду України або правління
Фонду.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що з січня 1986 року по
вересень 1995 року працював підземним
гірничим майстром на «Шахті ім..
Гаєвого» ВО по добичі вугілля
«Артемвугілля». 15 лютого 1995 року під
час роботи він отримав закриту
черепно-мозкову травму з забиттям
головного мозку, про що 23 лютого 1995 року
було складено акт Н-1 № 38. 07 червня 1995
року позивачу вперше визначено ступінь
втрати працездатності 20 % і наказом по
шахті № 515 від 02 жовтня 1995 року йому
призначено регресні виплати у розмірі -
1 283 200 крб. (6 416 000,00 крб. Х 20%), розраховані
з особистого заробітку позивача за 12
місяців, який склав 6 416 000,00 крб.. З
червня 1996 року ступінь втрати
працездатності позивачу збільшили до
25%, а регресні виплати почали
виплачувати виходячи з
середньомісячного заробітку гірничого
майстра РГВ, який складав 1 618,62 крб., що
підтверджується наказом № 405 від 08
жовтня 1996 року. Наказом по шахті № 213
від 24 червня 1998 року, у зв'язку із
збільшенням ступеню втрати
працездатності позивача до 40%, з червня
місяця регресні виплати розраховано із
середнього заробітку РГВ, де середній
заробіток склав - 147,85 грн.. На підставі
наказу по шахті № 265 від 23 червня 1999
року позивачу почали виплачувати
відшкодування шкоди виходячи із
меншого заробітку, начебто його
особисто, який склав 133,65 грн., тоді як на
той час середній заробіток по шахті
складав 197,79 грн.. Наказом по шахті № 522
від 07 липня 2000 року позивачу знову
проведено перерахунок розміру
регресних виплат, для розрахунку якого
прийнято його особистий заробіток - 133,65
грн., який збільшили на коефіцієнт
підвищення тарифних ставок і окладів -
1,286, та сума відшкодування склала 68,75
грн.. Одночасно в наказі було зазначено,
що середній заробіток робітника
відповідної професії складає - 554,06 грн..
Наказом № 326 від 11 липня 2000 року
передбачались виплати по
відшкодуванню шкоди у розмірі - 53,46 грн..
До 2001 року відшкодування проводилось
роботодавцем, а з червня 2001 року Фондом,
та на час передачі особистої справи у
відділення Фонду для продовження
відшкодування розмір регресу становив
- 68,75 грн.. На теперішній час у позивача
ступінь втрати працездатності складає
- 40%, а розмір відшкодування шкоди - 482,02
грн..

Позивач вважає, що на протязі
тривалого часу розмір регресних виплат
було занижено роботодавцем внаслідок
порушення вимог «Правил відшкодування
власником підприємства, установи та
організації або уповноваженим їм
органом шкоди, завданої робітнику
ушкодженням здоров'я, пов'язаного з
виконанням їм трудових обов'язків»
(далі Правила), затверджених постановою
КМУ № 472 від 23.06.1993 року, яке виразилось
у невірному розрахунку розміру
регресних виплат, застосування меншого
окладу при проведенні розрахунку, не
застосування шахтою коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок і окладів,
які застосовувались на шахті у період
1997-2001 роки, що підтверджується довідкою
№ 621 від 29.08.2012 року «про виплачену суму
відшкодування шкоди у зв'язку з травмою
від 15.02.1995 року», з якої вбачається, що
розмір відшкодування, визнаний
наказами по шахті, і фактично виплачені
не співпадають. По перше, шахтою
невірно розрахований середній
заробіток позивача, який необхідний
для нарахування регресу, який згідно п.
22 Правил повинен розраховуватись за
бажанням потерпілого за 12 місяців або 3
повних календарних місяці роботи, які
передували каліцтву. В порушення цих
вимог, роботодавець прийняв для
розрахунку 12 календарних місяців до
травми - з лютого 1994 року по січень 1995
року включно, разом з відпускними і
лікарняними, але вони повинні були
виключені з розрахунку. Згідно довідки
про заробіток позивача за період з
лютого 1994 року по січень 1995 року, в
зазначений період повними місяцями
можливо вважати тільки січень 1995 року,
грудень і червень 1994 року, які і повинні
братись для розрахунку. Згідно п. 23
Правил всі види оплати праці, які
враховуються при нарахуванні
середнього заробітку визначаються
згідно діючого законодавства про
пенсійне забезпечення і перелік таких
видів оплати та виплат, які не
враховуються при нарахуванні
середнього заробітку затверджено
Постановою КМУ від 12 жовтня 1992 року за
№ 538, тому для розрахунку середнього
заробітку не приймаються «тормозкові»
зазначені у довідці. Згідно довідки, за
зазначені три повних місяці заробіток
позивача склав: за січень 1995 року: 6 335 000
крб. (2 760 000 крб. (зарплата) + 3 575 000 крб.
(премія)); за грудень 1994 року: 4 277 200 крб. (2
520 000 крб. (зарплата) + 122 200 крб. (нічні) + 1
635 000 крб. (премія)); за червень 1994 року: 1
690 000 крб. (838 680 крб. (зарплата) + 851 320 крб.
(премія)). Згідно даних довідки про
застосування на шахті коефіцієнту
підвищення окладів і тарифних ставок, з
01 липня 1994 року було введено коефіцієнт
- 2,0 і з 01 жовтня 1994 року коефіцієнт - 2,0,
тобто заробітна плата за червень 1994
року повинна збільшитись на зазначені
коефіцієнти та становити - 6 760 000 крб. (1
690 000 крб. Х 2,0 Х 2,0). Також, згідно п. 23
Правил, при розрахунку середнього
заробітку враховується вислуга років
за минулий рік. В довідці зазначено, що
премію за вислугу років сплачено в
червні 1994 року у розмірі - 672 000 крб., в
грудні 1994 року - 2 016 000 крб., і у вересні
1995 року - 7 740 000 крб.. Тому, позивач
вважає, що при розрахунку середнього
заробітку необхідно збільшити
заробіток за кожен місяць на
відповідну частку вислуги років: до
заробітної плати за червень 1994 року
додати 1/12 від вислуги років, виплаченої
в червні - 56 000 крб. (672 000 крб. : 12 міс.) і 1/12
від вислуги років, сплаченої у грудні
1994 року - 168 000 крб. (2 016 000 : 12 міс.); до
заробітної плати грудня 1994 року додати
1/12 від вислуги, виплаченої у грудні 1994
року - 168 000 крб. (2 016 000 крб. : 12 міс.); до
заробітної плати січня 1995 року додати
1/12 вислуги виплаченої у вересні 1995 року
- 645 000 крб. (7 740 000 крб. : 12 міс.). Крім того,
оскільки у лютому і березні 1995 року на
шахті було введено коефіцієнти
підвищення 1,8 та 1,76, то на думку
позивача їх також необхідно
застосувати для визначення розміру
середнього заробітку. Введений у
вересні 1995 року коефіцієнт 1,5 необхідно
застосовувати з вересня 1995 року.

Враховуючи вищевикладене,
уточнений розмір середньої заробітної
плати, з врахуванням вимог Правил, на
дату встановлення стійкої втрати
працездатності, на думку позивача
повинен становити: за червень 1994 року -
22 125 312 крб. (1 690 000 крб. Х 2,0 Х 2,0 + 56 000 крб. +
168 000 крб.); за грудень 1994 року - 14 082 393 крб.
((4 277 200 крб. + 168 000 крб.) Х 1,8 Х 1,76); за
січень - 20 714 280 крб. (6 335 000 крб. Х 1,8 Х 1,76 +
645 000 крб.), і відповідно середній
заробіток, розрахований виходячи із
трьох останніх місяців становить - 18 973
995 крб. (22 125 312 крб. + 14 082 393 крб. + 20 714 280
крб.), та з урахуванням вересневого
коефіцієнту - 28 460 992 крб. (18 973 995 Х 1,5). Так
як втрата працездатності позивача у 1995
році становила 20 %, то розмір
відшкодування з 01 вересня 1995 року
повинен був скласти 5 692 198,5 (28 460 992 : 100 Х
20).

Збільшення в червні 1996 року
ступені втрати працездатності
позивача до 25 %, відповідно до п. 28
Правил було підставою для проведення
перерахунку суми регресу, який повинен
був становити - 7 115 248 крб. або 71,15 грн.
(згідно Указу Президента України № 762/96
від 25 серпня 1996 року «Про грошову
реформу в Україні»).

16 червня1998 року МСЕК встановлено
позивачу стійку втрату у розмірі 40%, що
також було підставою для перерахунку,
але Постановою КМУ № 1100 від 03 жовтня 1997
року до п. 28 Правил внесені зміни,
згідно яких, перерахований або
нарахований розмір втраченого
заробітку у перерахунку на 100 % втрати
професійної працездатності не може
бути більшим середньомісячного
заробітку відповідного робітника
(після підвищення тарифних ставок) за
умови його роботи на протязі повного
календарного місяця.

На запит позивача до шахти ім..
Гаєвого про надання даних про
середньомісячний заробіток підземного
гірничого майстра за період 1997 - 2001 роки
він отримав відповідь, що показник
заробітної плати за професією
вважається первинним документом із
строком зберігання три роки.

Факт підвищення тарифних ставок і
окладів на шахті ім.. Гаєвого в періоди
1995 - 2001 роки підтверджується довідкою
про застосування коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок підземних
професій, а також даними, які містяться
в наказах про перерахунок позивачу
відшкодування шкоди:

- наказ № 203 від 24 червня 1998 року,
згідно якого середньомісячний
заробіток гірничого майстра РГВ
складав 147,85 грн.. В перерахунку на 100 %
особистий заробіток позивача станом на
16 червня 1998 року складав - 284,60 грн., що
перевищувало розмір середньомісячного
заробітку гірничого майстра РГВ в
червні 1998 року і червні 1999 року. Однак
згідно абз. 3 п. 9 Правил, «визначений
розмір втраченого заробітку або
відповідна його частина в залежності
від ступеню втрати потерпілим
професійної працездатності
коригуванню в бік зменшення не
підлягає», з чого витікає, що в розмір
відшкодування в 1998 і 1999 роках,
незалежно від розміру середнього
заробітку, який склався на
підприємстві, не міг бути зменшеним,
однак і підстав для застосування
коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок в той період також не було. Тому
перерахунок розміру відшкодування
шкоди у зв'язку з із збільшенням
ступеню втрати працездатності
розраховується виходячи із заробітку
позивача без застосування
коефіцієнтів підвищення - 113,84 грн. (284,60
грн. Х 40%);

- наказ № 265 від 23 червня 1999 року
зазначає, що середньомісячний
заробіток гірничого майстра РГВ
складає - 197,79 грн..

Враховуючи норми п. 28 Правил,
данні наказів по шахті про
середньомісячний заробіток гірничого
майстра, до 1999 року у позивача не було
законних підстав для застосування
коефіцієнту 1,1456 введеного в червні 1998
року.

В грудні 1999 року на шахті було
застосовано коефіцієнт підвищення -
1,286, який привів до збільшення
середньомісячного заробітку гірничого
майстра РГВ до 554,06 грн., який перевищив
особистий заробіток позивача, та
з'явились законні підстави для
коригування шкоди, з якого
нараховується регрес: 146,39 грн. (113,84 грн.
Х 1,286).

У листопаді 2000 року середній
заробіток підземного гірничого
майстра РГВ на шахті склав - 554,06 грн..
Після коригування особистий заробіток
не перевищував середнього заробітку
відповідного робітника, інших
будь-яких даних про застосування
коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок і окладів до березня 2001 року
шахтою позивачу не надано, тобто на час
передачі особистої справи позивача до
Фонду розмір втраченого внаслідок
травми заробітку повинен був складати
146,39 грн..

Внаслідок допущених порушень
шахтою, до Фонду було передано занижені
данні про розмір відшкодування шкоди -
68,75 грн., внаслідок чого Фонд
продовжував виплачувати занижені суми
відшкодування.

Після передання справи позивача
до Фонду коефіцієнти росту складали: з
березня 2002 року - 1,193, з березня 2003 року -
1,182, з березня 2004 року - 1,152, з березня 2005
року - 1,238, з березня 2006 року - 1,203, з
березня 2007 року - 1,183, з березня 2008 року -
1,125, з березня 2009 року - 1,063, з березня 2010
року - 1,00, з березня 2011 року - 1,102.
Застосування вищезазначених
коефіцієнтів щомісячний розмір
страхових виплат на 29 лютого 2012 року
повинен був складати - 552,15 грн. (146,39 грн.
Х 1,193 х 1,182 х 1,152 х 1,238 х 1,203 х 1,183 х 1,125 х 1,063
х 1,00 х 1,102).

30 березня 2012 року постановою
Правління Фонду № 15 «Про проведення
перерахунку щомісячних страхових
платежів потерпілим і членам їх родин в
2012 році» передбачені нові коефіцієнти
підвищення страхових виплат, а саме: в
2002 році - 1,352, в 2003 році - 1,21, в 2004 році -
1,228, в 2005 році - 1,275, в 2006 році - 1,203, в 2007
році - 1,183, в 2008 році - 1,125, в 2009 році - 1,063, в
2010 році - 1,00, в 2011 році - 1,102, в 2012 році -
1,176. Згідно п. 1 даної Постанови
проводився з 01 березня 2012 року і для
позивача повинен скласти - 827,00 грн. (146,39
грн. Х 1,352 х 1,210 х 1,228 х 1,275 х 1,203 х 1,183 х 1,125
х 1,063 х 1,00 х 1,102 х 1,176).

Постановою Правління Фонду 21
вересня 2012 року було внесено зміни до
Постанови Правління Фонду від 30
березня 2012 року, та змінено коефіцієнти
в 2006 році на 1,367, в 2007 році - 1,292, і у
відповідності з цими змінами з 01
вересня 201 2року сума страхових виплат
позивача повинна становити - 1026,33 грн.
(146,39 грн. Х 1,352 х 1,210 х 1,228 х 1,275 х 1,367 х 1,292 х
1,125 х 1,063 х 1,00 х 1,102 х 1,176).

На сьогодні позивач має 40 %
стійкої втрати працездатності, розмір
його страхових виплат на 31 серпня 2012
року становив - 388,4 грн., а з 01 вересня -
482,02 грн..

З врахуванням трирічного
обмеження щодо стягнення недоплати,
сума яка повинна бути стягнута на
користь позивача за період з 16 жовтня
2009 року по 16 жовтня 2012 року, згідно його
розрахунку повинна складати: 11 324,15 грн.
(з 15.10.2009 року по 31.12.2009 року - 668,74 грн.; з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року - 3188,88 грн.; з
01.01.2011 року по 31.12.2011 року - 3459,88 грн.; з
01.01.2012 року по 15.10.2012 року - 4006,65 грн.)

Під час розгляду справи, ухвалою
суду від 20 лютого 2013 року, залучено в
якості співвідповідача Державне
підприємство «Артемвугілля» в
інтересах структурного підрозділу
«Шахта імені А. Гаєвого», та позивачем
ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги,
згідно яких він просить стягнути з ДП
«Артемвугілля» недоплату по страховим
виплатам за період з листопада 2009 року
по жовтень 2012 року включно у розмірі 30
911,54 грн. та зобов'язати Фонд сплачувати
йому починаючи з 01 листопада 2012 року
страхові виплати у розмірі 1 642,96 грн.
щомісячно, з наступним застосуванням
коефіцієнту росту середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки та інших
постанов Уряду України або правління
Фонду, обґрунтовуючи уточнення
позовних вимог тим, що згідно п. 22
Правил середній заробіток для
розрахунку розміру відшкодування
втраченого заробітку визначається за
бажанням потерпілого за 12 або 3
останніх повних календарних місяця
роботи, які передували каліцтву.
Правила не передбачають заміни
неповних місяців повними за певний
період, при цьому середній заробіток
слід розраховувати у відповідності з
роз'ясненнями Мінпраці України від 22
березня 1995 року № 06-1004. Тому розрахунок
середнього заробітку позивача за 3
останніх місяці, які передували
каліцтву в гривнах: січень 1995 року - (23
виходи) 63,35 грн. (27,60 + 35,75 + 63,35); грудень 1994
року - (22 виходи) 42,77 грн. (25,20 + 1,22 + 16,35);
листопад - 1994 року - відпустка. Після
коригування заробітку на коефіцієнти
підвищення тарифних ставок і окладів
на день встановлення втрати
професійної працездатності вперше,
тобто на 07.06.1995 року, згідно довідки
шахти від 29.08.2012 року за № 621: січень 1995
року - 209,29 грн. ((63,35 Х 1,8 Х 1,76) + 8,60 грн.
(вислуга років 77,40/9 міс.); грудень - 138,86
грн. ((42,77 грн. Х 1,8 Х 1,76) + 3,36 грн. (вислуга
років 20,16/6 міс.), і середньомісячний
заробіток за три останніх повних
місяці, які передували трудовому
каліцтву складає - 164,09 грн. ((209,29 грн. +
138,86 грн.) / (23 вих. + 22 вих.) Х 21,2 (при
п'ятиденній робочій неділі). Згідно
довідки про коефіцієнти підвищення
тарифних ставок на шахті, за професією
гірничого майстра застосовувались
наступні коефіцієнти: з 01.09.1995 року - 1,5,
з 01.04.1995 року - 2,38, з 01.07.1998 року - 1,1456, з
01.12.1999 року - 1,286, з 01.10.2000 року - 1,289, з
01.12.2001 року - 1,367, при цьому з липня 1998
року при підвищенні тарифних ставок і
посадових окладів застосовувалось
обмеження середнього заробітку за
відповідними професіями загалом по
підприємству. З врахуванням
коефіцієнтів, щомісячні платежі на
думку позивача, повинні складати: з
07.06.1995 року по 31.08.1995 року з врахуванням
20% втратою професійної працездатності -
32,86 (164,09 грн. Х 20%); з 01.09.1995 року по 31.03.1995
року - 49,23 (32,82 грн. Х 1,5); з 01.04.1995 року по
06.06.1996 року - 117,17 грн. (49,23 Х 2,38); з 07.06.1996
року по 15.06.1998 року з врахуванням 25%
втрати працездатності - 146,46 грн. (117,17
грн./20% = 585,85 грн. (середній заробіток) Х
25%); з 16.06.1998 року по 01.03.2002 року з
врахуванням 40% втрати працездатності -
234,34 грн. (585,85 грн. (середній заробіток) Х
40%). Тобто на час передачі шахтою справи
позивача до Фонду, щомісячний розмір
втраченого заробітку на його думку
повинен складати - 234,34 грн..

З врахуванням коефіцієнтів, які
застосовувались за відповідні періоди,
розмір щомісячних страхових платежів
Фондом позивачу повинен складати: з
01.03.2002 року по 01.03.2003 року - 316,83 грн. (234,34
грн. Х 1,352); з 01.03.2003 року по 01.03.2004 року -
383,36 грн. (316,83 грн. Х 1,21); з 01.03.2004 року по
01.03.2005 року - 470,77 грн. (383,36 грн. Х 1,228); з
01.03.2005 року по 01.03.2006 року - 600,23 грн. (470,77
грн. Х 1,275); з 01.03.2006 року по 01.03.2007 року -
722,08 грн. (600,23 грн. Х 1,203); з 01.03.2007 року по
01.03.2008 року - 854,22 грн. (722,08 грн. Х 1,183); з
01.03.2008 року по 01.03.2009 року - 961,00 грн. (854,22 Х
1,125); з 01.09.2009 року по 01.03.2010 року - 1021,54
грн. (961,00 грн. Х 1,063); з 01.03.2010 року по
01.03.2011 року - 1021,54 (1021,54 грн. Х 1,0); з 01.03.2011
року по 01.03.2012 року - 1125,74 грн. (1021,54 грн. Х
1,102); з 01.03.2012 року по 01.09.2012 року - 1323,87
грн. (1125,74 грн. Х 1,176); з 01.09.2012 року - 1642,96
грн. (1323,87 грн. / 1,203 / 1,183 Х 1,367 Х 1,292).

З врахуванням трирічного строку
обмеження звернення до суду, на думку
позивача за період з 01.11.2009 року по
01.11.2012 рік сума недоплачених йому
щомісячних страхових виплат становить
- 30 911,54 грн.: з 01.11.2009 року по 31.12.2009 року -
1572,46 грн.; з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року -
9434,76 грн.; з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року -
10236,76 грн.; з 01.01.2012 року по 01.11.2012 року -
9667,56 грн..

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав збільшені позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник
Фонду Лещенко Н.М. проти позовних вимог
заперечувала, оскільки вважала, що
розрахунки, які наведені позивачем не
ґрунтуються на законі, оскільки ним
безпідставно застосовуються
коефіцієнти, в тому числі і коефіцієнт
2,38 на підставі наказу № 72.

Співвідповідач ДП
«Артемвугілля», який діє в інтересах
структурного підрозділу «Шахта імені
А.І. Гаєвого» про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином в
судове засідання представника не
направив.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), установив наступне.

З січня 1986 року по вересень 1995
року ОСОБА_1 перебував у трудових
відношеннях з «Шахтою ім.. А.І. Гаєвого»
Артемівського ВО з добичі вугілля
«Артемвугілля». (а.с. 18)

Згідно Акту № 38 про нещасний
випадок на виробництві, 15 лютого 1995
року гірничий майстер ОСОБА_1 в
гідроцеху дільниці МіД отримав закриту
черепно-мозкову травму із забиттям
головного мозку легкого ступеню. (а.с.
23-26)

Позивачу з 07 червня 1995 року було
встановлено ступінь втрати
працездатності - 20%, з 20 вересня 1996 - 25 %,
з 16 червня 1998 року - 40 %.

Згідно довідки МСЕК № 064638 від 18
липня 2003 року ОСОБА_1 встановлено
повторно 40% втрати працездатності з 17
липня 2003 року - безстроково. (а.с. 12)

Наказом по шахті № 515 від 02 жовтня
1995 року ОСОБА_1 було призначене
щомісячне відшкодування шкоди по 20% в
розмірі 1 283 000,00 крб. (6 416 000,00 крб. Х 20% / 100%)
виходячи з середньої заробітної плати 6
416 000,00 крб. з 07 червня 1995 року по 07 червня
1996 року. (а.с. 29)

Наказом по шахті № 405 від 08 жовтня
1996 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 25%
середньомісячного заробітку гірничого
майстра РГВ, який складає 161,62 грн. з 07
червня 1996 року по 20 вересня 1998 року. (а.с.
30)

Наказом по шахті № 213 від 24 червня
1998 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%
середньомісячного заробітку гірничого
майстра РГВ, який складає 147,85 грн. з 16
червня 1998 року по 16 червня 1999 року. (а.с.
31)

Наказом по шахті № 265 від 23 червня
1999 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%
середньомісячного заробітку - 53,46 грн.
починаючи з 16 червня 1999 року по 11 червня
2000 року. Середній заробіток ОСОБА_1 по
шахті складає 133,65 грн. (обмеження 197,79
грн.). (а.с. 32)

Наказом по шахті № 326 від 11 липня
2000 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%
середньомісячного заробітку - 53,46 грн.
починаючи з 12 червня 2000 року по 12 червня
2001 року. Середній заробіток ОСОБА_1 по
шахті складає 133,65 грн.. (а.с. 33)

Наказом по шахті № 522 від 07
листопада 2000 року визначено провести
перерахунок і виплачувати у
відшкодування втраченого заробітку
ОСОБА_1 - 68,75 грн. (133,65 грн. Х 1,286 Х 40%), де
133,65 грн. заробітна плата на час
підвищення, 1,286 - коефіцієнт. Обмеження
на жовтень 2000 року - 554,06 грн.. (а.с. 34)

Згідно довідки «Шахти ім.. А.І.
Гаєвого» від 29 серпня 2012 року за № 621 на
шахті застосовувались наступні
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок робочих підземних професій: з 01
грудня 1993 року - 3 (на підставі Постанови
КМУ № 974 від 02.12.1993 року); з 01 липня 1994
року - 2 (Постанова КМУ № 720 від 20.10.1994
року); з 01 жовтня 1994 року - 2 Постанова
КМУ від 20 жовтня 1994 року; з 01 лютого 1995
року - 1,8 (Постанова КМУ від 08.02.1995 року);
з 01 березня 1995 року - 1,76 (телеграма
Мінвуглепрома України №1-1430/22 від 21.03.1995
року); з 01 вересня 1995 року - 1,5 (телеграма
Мінвуглепрома України №2-4772/22 від 22.09.1995
року); з 01 квітня 1996 року - 2,38 (Наказ
міністра вугільної промисловості
України від 04.03.1996 року № 72); з 01 вересня
196 року (у зв'язку з переводом на гривні)
«К» до 1990 року 67830/100000=0,679 разів; з 01
липня 1998 року - 1,1456 (Указ Президента від
23.06.1998 року № 669 та телеграми
Держвуглепрма від 13.07.1998 року №1-4771/22); з
01 грудня 1999 року - 1,286 (наказ № 351 від
17.08.1998 року Міністра вугільної
промисловості України за професіями:
забійник, гроз, прохідники, гірські
монтажники, електрослюсарі видобувних
дільниць, машин АЩ); з 01 жовтня 2000 року -
1,286 (наказ № 351 від 17.08.1998 року Міністра
вугільної промисловості України - всі
інші спеціальності (крім підвищених з
01.12.1999р.)); з 01 грудня 2001 року - 1,367 (наказ
№ 345 від 21.08.2000 року Міністерства палива
і енергетики). (а.с. 21)

Перевіряючи доводи позивача, щодо
недоплати щомісячних сум
відшкодування шкоди внаслідок
неправильного розрахунку середнього
заробітку та не застосування
коефіцієнтів, суд виходить з
наступного.

У відповідності до п. 38 «Правил
відшкодування власником підприємства,
організації та установи або
уповноваженого ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 з відповідними
змінами та доповненнями, які були
чинними на час виникнення
правовідносин, право на відшкодування
шкоди у позивача ОСОБА_1 виникло з часу
встановлення йому стійкої втрати
працездатності у розмірі 20 % з 07 червня
1995 року.

Згідно із п. п. 22, 23, 24 Правил
середньомісячний заробіток для
нарахування сум відшкодування шкоди
визначається за бажанням потерпілого
за 12 або за 3 останні повні календарні
місяці, які передували каліцтву.
Заробіток у вказаний період підлягає
коригуванню з урахуванням підвищення
тарифних ставок, посадових окладів
працівників підприємства або
індексації у відповідності з діючим
законодавством.

Згідно наказу по шахті № 515 від 02
жовтня 1995 року позивачу визначений
середній заробіток у розмірі 6 416 000,00
крб., що в перерахунку становить - 64,16
грн., за 12 місяців, які передували
каліцтву, а розмір відшкодування
втраченого заробітку становить - 1 283
000,00 крб. ( або 12,83 грн.) (6 416 000,00 / 100% Х 20%).

Як вбачається із заяви позивача
ОСОБА_1 на ім'я директора шахти ОСОБА_2
про здійснення виплат у відшкодування
шкоди завданої здоров'ю внаслідок
нещасного випадку, заявником не
висловлювалось бажання щодо строку для
визначення середнього заробітку.

З Довідки про середній заробіток
позивача ОСОБА_1 за 12 і 3 місяці, яка
додана ним до Заяви про виплату
відшкодування від 25 лютого 1995 року
вбачається, що його середньомісячна
заробітна плата за рік складає - 6 416 000,00
крб., а за останні 3 місяці - 5 556 000,00 крб.,
тому шахтою для нарахування суми
щомісячних відшкодувань взято
найвигіднішу середньомісячну зарплату
нараховану за 12 місяців - 6 416 000,00 крб., із
застосуванням якої сума щомісячного
регресу склала - 1 283 000,00 крб., а сума
одноразової виплати склала - 128 320 000,00
крб..

Для вирішення позовних вимог по суті,
суд вважає за необхідне перевірити
розрахунки позивача щодо
середньомісячного заробітку, які
приведені ним у заяві про збільшення
позовних вимог, розраховані ним за 3
останні повних місяці, які передували
каліцтву, згідно якого середній
заробіток з урахуванням коефіцієнтів
становить 164,09 грн., а три останні повні
календарні місяці позивач застосовує -
листопад та грудень 1994 року і січень -
1995 року. Між тим, як вбачається з
Довідки № 425 від 29.08.2012 року (а.с. 22) у
листопаді 1994 року позивач не мав
заробітку, бо перебував у відпустці.

Оскільки Правилами відшкодування
шкоди від 1993 року не передбачається
можливість заміни неповно
відпрацьованих місяців повними, як це
передбачалось попередніми правилами,
то у разі, якщо працівник не має повно
відпрацьованих 3-х останніх
календарних місяців до каліцтва
розрахунок середнього заробітку
проводиться по аналогії з
Роз'ясненнями Міністерства праці
України від 22.03.1995 року № 06-1004, а саме,
фактичний середній заробіток (тільки
за відпрацьовані дні), який мав
потерпілий за ці три місяці ділиться на
кількість відпрацьованих ним фактично
робочих днів в цей період, і отримана
середньоденна сума множиться на
кількість робочих днів місяця (на 21.2 -
при п'ятиденному робочому тижні і на 25-
при шестиденному робочому тижні).

Проводячи розрахунок середнього
заробітку за вказаним порядком, суд
застосовує показники за січень 1995 року
і грудень 1994 року з Довідки «Шахти ім..
А.І. Гаєвого» від 29.08.2012 року (а.с 22), які
застосовував позивач ОСОБА_1 у своєму
розрахунку і які є більшими ніж в
Довідці шахти про середній заробіток
ОСОБА_1, яка додана до заяви від 25 лютого
1995 року.

Згідно Довідки № 425 від 29.08.2012 року
ОСОБА_1 у грудні 1994 року і січні 1995 року
разом відпрацював 45 робочих днів, за
які йому нараховано - 11060200,00 крб. (або
110,60 грн.) (2520000,00 крб. + 122200,00 крб. + 1635000,00
крб. + 2760000,00 крб. + 3575000,00 крб. + 448000,00
крб.(2/12 вислуги років)).

Середньоденна заробітна плата складає
110,60 / 45 = 2,46 грн., а середньомісячна,
відповідно складе: 2,46 х 21.2 = 52,15 грн..

Враховуючи, що розмір стійкої втрати
працездатності у потерпілого склав 20%,
розмір щомісячного відшкодування
шкоди станом на 07.06.1995 року складе - 10,43
грн. (52,15 грн. х 20% : 100%).

Відповідно до п. 28 Правил перерахунок
розміру відшкодування шкоди
провадиться у випадках зміни ступеня
втрати професійної працездатності,
підвищення мінімального розміру
заробітної плати в порядку,
визначеному законодавством,
підвищення тарифних ставок робітникам
госпрозрахункових підприємств, а також
заробітної плати відповідно до
колективного договору.

Згідно з Довідкою про коефіцієнти
підвищення тарифних ставок по шахті та
наказами № 128 від 01.03.1995 року та № 188 від
31.03.1995 року на шахті було введено
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок з 01.02.1995 pоку - 1,8 і з 01.03.1995 року -
1,76.

У зв'язку з цим сума відшкодування
шкоди підлягає коригуванню на даний
коефіцієнт і складе: 33,04 грн. (10,43 грн. Х
1,8 Х 1,76).

Застосування на шахті коефіцієнту 1,5 з
01 вересня 1995 року на підставі телеграми
Мінвуглепрому від 22 вересня 1995 року №
2-4772/22, який зазначений у Довідці про
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок наказом по шахті не
підтверджено, тому суд даний
коефіцієнт не застосовує у своїх
розрахунках.

Наказом № 72 від 04.03.1996 року по
Мінвуглепрому, введений коефіцієнт
збільшення тарифної ставки 2,38, з метою
збільшення долі тарифу в
середньомісячній заробітній платі, в
межах того ж фонду споживання і за
рахунок зменшення інших видів платежів
(премій, доплат за харчування, за
пересування тощо). Зазначеним Наказом
№ 72 не передбачено застосувань
коефіцієнту 2,38 для перерахунків
відшкодування шкоди. На практиці при
перерахунку сум відшкодування шкоди
працівникам вугільної промисловості
застосовується коефіцієнт фактичного
росту заробітної плати (а не коефіцієнт
2,38). У зв'язку з тим, що після введення
даного коефіцієнту реального
підвищення заробітної плати на
підприємстві взагалі не відбулось,
помісячна сума відшкодування шкоди не
підлягає коригуванню на вказаний
коефіцієнт.

Актом ВТЕК № 1834 від 20 вересня 1996
року позивачу ОСОБА_1 визначено ступень
втрати працездатності - 25 %, у зв'язку з
чим Наказом по шахті № 405 від 08 жовтня
1996 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 25%
середньомісячного заробітку гірничого
майстра РГВ, який складає 161,62 грн., з 07
червня 1996 року по 20 вересня 1998 року. У
зв'язку з цим сума відшкодування шкоди
складає - 41,30 грн. (33,04 / 20% Х 25%).

Відповідно із змінами від 03 жовтня 1997
року до п. 28 Правил перерахований
розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100% втрати професійної
працездатності не може бути більшим
від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного місяця.

Актом ВТЕК № 1072 від 16 червня 1998 року
визначено ступень втрати
працездатності позивачу - 40 %, у зв'язку
з чим Наказом по шахті № 213 від 24 червня
1998 року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%, з 16
червня 1998 року по 16 червня 1999 року. У
зв'язку з цим сума відшкодування шкоди
склала - 66,08 грн. (41,30 / 25% Х 40%), а у
перерахунку на 100% втрати професійної
працездатності - 165,20 грн., що є більше
ніж середньомісячний заробіток
гірничого майстра РГВ на шахті, який
складав 147,85 грн., тому сума
відшкодування шкоди позивача ОСОБА_1
повинна відповідно до п. 28 Правил
визначатись із середнього заробітку
майстра РГВ, та складати - 59,14 грн. (147,85 /
100% Х 40)

З 01.07.1998 року на шахті, згідно Довідки
про коефіцієнт підвищення тарифних
ставок та Наказу № 252 від 24.07.1998 року
введено коефіцієнт 1,1458, без збільшення
середньої заробітної плати,
відкоригована сума відшкодування
шкоди на даний коефіцієнт складатиме -
67,76 грн. (59,14 x 1,1458), і перерахована на 100%
складатиме - 169,40 грн.. В той же час
розмір середнього заробітку майстра
РГВ складав 147,85 грн., тобто розмір
відшкодування шкоди відкоригований на
коефіцієнт 1,1458 та перерахований на 100%
перевищує розмір середнього заробітку
майстра РГВ, який відпрацював повний
місяць, у зв'язку з цим, коефіцієнт 1,1458 у
розрахунках розміру відшкодування не
застосовується.

Актом ВТЕК № 972 від 11 червня 1999 року
визначено ступень втрати
працездатності позивачу - 40 %, та
Наказом по шахті № 265 від 23 червня 1999
року визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%
середньомісячного заробітку - 53,46 грн.
(133,65 (середній заробіток) / 100% Х 40%), з 16
червня 1999 року по 11 червня 2000 року у
відповідності до п. 28 Правил діючого на
той час.

З 01.07.1998 року на шахті, згідно Довідки
про коефіцієнт підвищення тарифних
ставок та Наказу № 594 від 29.12.1999 року
введено коефіцієнт 1,286, на підставі
Наказу № 351 від 17.08.1998 року Міністра
вугільної промисловості України, який
стосується основних професій на шахті,
а що стосувалось допоміжних професій
та керівників і спеціалістів шахти у
відповідності з рішенням профсоюзного
комітету і економічної Ради шахти з
01.12.1999 року встановлено відрядну
оплату, тобто даний коефіцієнт не
застосовувався до середнього
заробітку гірничого майстра, у зв'язку
з чим, коефіцієнт 1,286 у розрахунках
розміру відшкодування позивачу не
застосовується.

Актом ВТЕК № 1048 від 12 червня 2000 року
визначено ступень втрати
працездатності позивачу - 40 %, і Наказом
по шахті № 326 від 11 липня 2000 року
визначено виплачувати ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди щомісячно по 40%
середньомісячного заробітку - 53,46 грн.
(133,65 (середній заробіток) / 100% Х 40%), з 12
червня 2000 року по 12 червня 2001 року у
відповідності до п. 28 Правил діючого на
той час.

З 01.10.2000 року на шахті, згідно Довідки
про коефіцієнт підвищення тарифних
ставок та Наказу № 482 від 12.10.2000 року
введено коефіцієнт 1,286 для робітників,
керівників і спеціалістів допоміжних
дільниць і служб, а також апарату
управління, на підставі Наказу № 351 від
17.08.1998 року Міністра вугільної
промисловості України.

Наказом по шахті № 522 від 07.11.2000 року
визначено провести перерахунок виплат
відшкодування шкоди у зв'язку з
пошкодженням здоров'я, збільшивши їх на
коефіцієнт 1,286, обмеживши виплати
розміром середньомісячної заробітної
плати відповідно за квітень і жовтень
2000 року. У зв'язку з цим сума
відшкодування шкоди позивача
підлягала коригуванню на даний
коефіцієнт і її розмір склав: 68,75 грн.
(53,46 грн. Х 1,286).

Саме такий розмір помісячної суми
відшкодування шкоди склався у позивача
ОСОБА_1 станом на 01.04.2001 року, що
підтверджуються Довідкою шахти № 621
від 29.08.2012 року.

З 01.04.2001 року введений в дію Закону
України „ Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань, які спричинили втрату
працездатності». Згідно з даним
законом функції по виплаті сум
відшкодування шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві
покладені на Фонд соціального
страхування.

При передачі регресної справи ОСОБА_1
до Фонду розмір його помісячного
відшкодування шкоди визначений
власником підприємства у розмірі 68,75
грн., який і виплачувався Фондом з
подальшим коригуванням цієї суми
відповідно до законодавства згідно
Постанов Правління Фонду з 1 березня
кожного року на відповідні коефіцієнти
зростання середньої заробітної плати
по галузям..

Таким чином спростовані доводи
позивача про те, що шахтою невірно
розрахований розмір щомісячного
відшкодування шкоди і не
застосовувались відповідні
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок та окладів, внаслідок чого
виникла недоплата по виплатам позивачу
з боку відповідачів шахти і Фонду,
оскільки перерахунок відшкодування
може відбуватись лише у випадках та з
підстав, передбачених законодавством,
а тому у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 необхідно відмовити у зв'язку з
їх не обґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» ст. ст. 22, 23, 24, 25 , 28
«Правил відшкодування власником
підприємства, організації та установи
або уповноваженого ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 з відповідними
змінами та доповненнями, ст.
10,11,60,61,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька, Державного
підприємства «Артемвугілля» в
інтересах структурного підрозділу
«Шахта імені А.І. Гаєвого» про
стягнення суми недоплати страхових
виплат та зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя: