22-ц/773/198/14 Головуючий у 1 інстанції:
Кихтюк Р.М. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.

при секретарі Семенюк О.А.

з участю прокурора Супрунюк Т.А.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів Марченко
І.І., ОСОБА_5,

представників третіх осіб ОСОБА_1,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом прокурора Луцького
району в інтересах малолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсними
іпотечних договорів за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор Луцького району в інтересах
малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернувся в
суд з позовом до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Волинської
дирекції, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсними іпотечних договорів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступними обставинами.

19 грудня 2006 року між ВОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3
укладено генеральну кредитну угоду №
014/01-10/1130, згідно умов якої останній
отримав споживчий кредит в сумі 100000
доларів США.

З метою забезпечення виконання
кредитної угоди 19 грудня 2006 року між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2
укладено іпотечний договір, згідно
якого предметом іпотеки являється
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить останній на
праві власності.

Виконавчим комітетом Липинської
сільської ради на підставі заяви
ОСОБА_2 прийнято рішення № 83 від 30.11.2006
року «Про надання дозволу на передачу в
іпотеку житлового будинку».

06 вересня 2007 року між ВОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 014/08-11/1949,
згідно якого останній отримав кредит в
сумі 50000 доларів США.

З метою забезпечення кредитного
договору, 06 вересня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки, згідно умов
якого остання передала в іпотеку
земельну ділянку площею 0,1808 га, яка
розташована в АДРЕСА_1 та належить їй на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№289410.

Підставою для укладення іпотечного,
предметом якого була земельна ділянка,
що розташована в АДРЕСА_1 стали довідки
Липинської сільської ради від 05.09.2007 р.
за № 1480 та 1481, підроблені ОСОБА_3 про те,
що ОСОБА_2 разом з неповнолітніми
дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8. проживають за
адресою АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 - в АДРЕСА_1.

Проведеною прокуратурою перевіркою
щодо охорони житлових та майнових прав
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 виявлено
порушення ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст.
12, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» при прийнятті
рішення виконавчим комітетом
Липинської сільської ради №83 від 30.11.2006
«Про надання дозволу на передачу в
іпотеку житлового будинку», оскільки
органом опіки і піклування не
перевірено дотримання майнових
інтересів неповнолітніх дітей.

Так згідно вироку Луцького
міськрайонного суду від 20.09.2013 року
відповідача ОСОБА_3 визнано винним у
тому, що він з метою збільшення
кредитного ліміту при укладенні
додаткової угоди до генеральної
кредитної угоди використав підроблені
довідки щодо місця проживання дітей.

У зв'язку з цим позивач просить
встановити факт проживання малолітніх
дітей у будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на момент укладання
іпотечних договорів, та визнати
недійсними зазначені іпотечні
договори.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня 2013 року
позов в даній справі задоволено
частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від
19.12.2006 року, укладений між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького районного нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрований в
реєстрі за №5203/96.

Визнано недійсним договір іпотеки від
06.09.2007 року, укладений між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького районного нотаріального
округу ОСОБА_10 і зареєстрований в
реєстрі за №3381.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням, публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі- банк) подало апеляційну скаргу.
Посилається на порушення норм
матеріального права, у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити повністю.

В даному судовому засіданні
представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» Марченко І.І. апеляційну скаргу
підтримала, прокурор Супрунюк Т.А.,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представник відповідача ОСОБА_5,
представники третіх осіб ОСОБА_1,
ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. І ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною /сторонами/ вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебувають у шлюбі, від якого мають
двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.
32,33).

Спірний житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та земельна
ділянка площею 0,1808 га, належали на
праві власності відповідачці ОСОБА_2.

З копії погосподарської книги
Липинської сільської ради на 2006-2010 року
(а.с. 27), будинкової книги А № 27492 для
прописки (реєстрації) громадян, які
проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 34-36),
вбачається, що з 2003 по 2004 роки за даною
адресою зареєстровані та проживають
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_7,
ОСОБА_8.

19 грудня 2006 року та 06 вересня 2007 року у
забезпечення виконань зобов'язань
ОСОБА_2 за генеральною кредитною угодою
№ 014/01-10/1130 між ОСОБА_3 та ВОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» за згодою
ОСОБА_2 укладено договори іпотеки
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить останній на
підставі свідоцтва про право власності
(а.с. 16-18) та земельної ділянки площею
0,1808 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та
належить їй на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯД №289410 (а.с. 20).

На момент укладення іпотечних
договорів позичальник ОСОБА_3 та
іпотекодавець ОСОБА_2 з огляду на
наявність двох неповнолітніх осіб, які
проживали у будинку, що був предметом
іпотеки, і розташований на земельній
ділянці, також переданій в іпотеку,
надали банку рішення виконавчого
комітету Липинської сільської ради
Луцького району Волинської області № 83
від 30 листопада 2006 року, яким було
засвідчено, що майнові права дітей
порушені не будуть.

Вироком Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 20 вересня
2013 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358
КК України, яким встановлено, що ОСОБА_3
використовував завідомо підроблені
документи - довідки про склад сім'ї при
укладенні кредитного договору
№014/08-11/1949 від 06 вересня 2007 року.

За поданням прокурора про
скасування рішення 19 червня 2013 року
рішення Липинської сільської ради №83
від 30.11.2006 року «Про надання дозволу на
передачу в іпотеку житлового будинку
було скасовано (а.с.31).

Про факт підробки в 2007 році
позичальником ОСОБА_3 документів банку
відомо не було, оскільки подані
сторонами документи свідчили про
відсутність прав неповнолітніх на
спірне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 Сімейного
кодексу України, ч. 2 ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст.
405 Цивільного кодексу України права
батьків та дітей на користування
житлом, яке є власністю когось із них,
встановлюється законом, діти - члени
сім'ї власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»
для вчинення будь-яких право чинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів справи,
перед укладенням оспорюваних
договорів іпотеки власник нерухомого
майна мати неповнолітніх дітей ОСОБА_2
звернулася в орган опіки і піклування,
а саме, Липинську сільську раду, з
заявою про дачу дозволу на укладення
договору іпотеки, при цьому
гарантувавши, що права дітей порушені
не будуть. На підставі цієї заяви було
видано дозвіл, передбачений законом
для укладення договорів щодо
нерухомого майна при наявності права
користування цим майном у
неповнолітніх дітей. При цьому
підроблені довідки про місце
проживання дітей за №1481 від 05.09.2007 року
не були підставою для видачі такого
дозволу, оскільки дозвіл видавався
30.11.2006 року (а.с.28).

Отже, при укладенні договорів іпотеки
будь-яких порушень чинного
законодавства не встановлено.

Зробивши висновок про те, що договори
іпотеки порушують права неповнолітніх
дітей на користування будинком, суд
першої інстанції не врахував, що
підстави для визнання договорів
недійсними повинні мати місце саме на
час укладення такого договору.
Подальше скасування рішення органу
опіки і піклування не може бути
підставою для визнання правочину
недійсним, оскільки мало місце після
постановлення рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26.12.2008 року, яке набрало
законної сили, про виселення
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх
неповнолітніх дітей у зв'язку із
задоволенням вимог банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та після проведення на виконання
рішення суду прилюдних торгів з
реалізації майна - предмета іпотеки, що
підтверджується копією рішення суду
(а.с.37-40), копіями постанови про
відкриття провадження (а.с. 52),
протоколу проведення прилюдних торгів.

Отже договори іпотеки укладено
відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки їх було
вчинено за згодою органу опіки і
піклування при гарантуванні батьками
збереження прав дітей, тому підстав,
передбачених ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України, для
задоволення позову немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що через
порушення норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Що стосується позовної вимоги про
встановлення місця проживання дітей,
то вони є підставою заявленого позову,
а не позовною вимогою, а тому вказівка
щодо їх вирішення є зайвою.

На підставі ст.ст.203, 204, 236, 405 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня 2013 року
в даній справі скасувати.

В позові прокурора Луцького району в
інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_2
про визнання недійсними іпотечних
договорів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: