АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2138/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач -
Прозорова М.Л.Категорія 48
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_2 розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що 05.04.2003 року було
зареєстровано з відповідачкою шлюб
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська. ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася дитина - син ОСОБА_4.

Спільне життя не склалось у зв'язку з
тим, що не зійшлися характерами. Шлюбні
відносини припинено.

Вважаючи неможливим продовжувати
шлюбні відносини з відповідачкою
просив суд розірвати шлюб з ОСОБА_2 та
визначити розмір аліментів на
утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій
сумі 800 грн. щомісяця.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року позовні вимоги задоволені.

Суд розірвав шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстрований 05.04.2003 року Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Ленінського районного управління
юстиції м. Дніпропетровська, актовий
запис №224.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2
суд залишив без змін.

Також суд стягнув з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1
на користь ОСОБА_3, ІПН: НОМЕР_2 аліменти
на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з
14.10.13 року і до повноліття дитини.

Суд допустив негайне виконання рішення
суду в частині платежу за один місяць
та стягнув з ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати у розмірі 458 грн. 80 коп.

З такими рішеннями не погодилася
ОСОБА_2 та звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення, яким розірвати шлюб та
стягнути з ОСОБА_3 на її корить аліменти
на утримання сина у розмірі 800 грн.,
посилаючись на те, що син проживав і
проживає з нею і що позивач не ставив
питання про стягнення аліментів на
його користь (а.с.20-22).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скаргу
необхідно задовольнити частково, а
рішення суду - скасувати у частини
стягнення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що шлюб між
сторонами зареєстровано 05.04.2003 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
районного управління юстиції
м. Дніпропетровська, актовий запис
№224 (а.с.3).

Від спільного подружнього життя мають
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.4).

Шлюбні відносини та ведення спільного
господарства між сторонами припинено.

Оскільки, сторони по справі не
підтримують подружніх відносин, обоє
прийшли до висновку про неможливість
збереження їх шлюбу, то суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їхнім
інтересам і розірвав шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

В даної частині рішення нікім не
оскаржено.

Задовольняючи позов в частині
стягнення аліментів з ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
малолітній ОСОБА_4 проживає разом з
батьком та знаходиться на його
утриманні, тому відповідачка повинна
утримувати дитину відповідно до ст. 180
Сімейного кодексу України і сплачувати
аліменти на утримання сина на користь
батька.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в
п.17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", відсутність
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину є підставою для
звернення в суд з відповідним позовом
того із них, з ким вона проживає.

В суді апеляційній інстанції ОСОБА_2
посилалася на те, що син проживав і
проживає разом з нею і що з ОСОБА_3 була
домовленість про сплату ним на її
користь аліментів у розмірі 800 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 дійсно не заперечував проти
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на її користь, про що написав
відповідну заяву (а.с.12).

Але в матеріалах справи немає належним
чином оформленого позову про стягнення
аліментів з боку ОСОБА_2 і вона не
позбавлена права на звернення до суду з
відповідним позовом.

Постановляючи рішення про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що позивачем також не заявлялися
таки вимоги (а.с.2).

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року у частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
сина ОСОБА_4 у розмірі 800 грн., частково
задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року у частини стягнення аліментів -
скасувати.

В інший частині рішення - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: