Справа № 212/7649/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі - Волошиненко С.І.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приват Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,
-

ВСТАНОВИВ

В серпні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ
«Приват Банк») зврнувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на
обставини, що відповідач ОСОБА_1
відповідно до укладеного договору №
DNH4KP99061020 від 15.10.2006 року отримала кредит
в розмірі 2076,10 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 25,08%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Однак ОСОБА_1 зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконала, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитом станом на
23.01.2013 року становить - 27175,53 грн., яка
складається з: 2076,10 грн. -
заборгованість за кредитом; 8921,50 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 14407,67 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1270,26 грн. -
штраф (процентна складова), яку позивач
просив стягнути з відповідачки на свою
користь, а також судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та дату
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

У судовому засіданні, відповідач
ОСОБА_1, позовні вимоги не визнала в
повному обсязі, заперечувала проти їх
задоволенні. Вказала, що в 2006 році її
паспорт був викрадений, а тому ні які
кредитні договори вона не складала та
кредитні кошти не отримувала.

Вивчивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15.10.2006 року
між Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «Приват Банк»,
правонаступником якого є позивач ПАТ
КБ «Приват Банк», що підтверджується
Статутом (а.с.15) та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № DNH4KP99061020 за
умовами якого відповідачка отримала
кредит в сумі 2076,10 грн. на умовах
сплати відсотків за користування
кредитом у розмірі 2.09 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення - 15.10.2007 року. Даний договір
був укладений на підставі Заяви
позичальника № DNH4KP99061020 від 15.10.2006 року
(а.с.7) та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а.с.8-11).

Згідно ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Вироком Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 15.10.2009 року
ОСОБА_3 було визнано винним у
скоєнні злочину передбаченого ч.2
ст.190 (за ознаками заволодіння чужим
майном шляхом обману (шахрайство)
вчинене повторно, за попередньою
змовою групою осіб), ч.3 ст.357 ( за
ознаками незаконне заволодіння
будь-яким способом паспортом або
іншим важливим особистим документом),
ч.2 ст.358 (за ознаками підроблення
посвідчення або іншого документа, який
видається установою та який надає прав,
з метою використання його самим
підроблювачем вчинене за попередньою
змовою групою осіб ), ч.3 ст.358 (за
ознаками використання завідомо
підробленого документу) КК України,
який в першій декаді 2006 року з метою
скоєння шахрайства, маючи на умисел на
незаконне заволодіння паспортом та
іншими важливим документом, знаходиш
за місцем свого мешкання, мешкаючи
разом із співмешканкою ОСОБА_1,
скориставшись її відсутністю та
свідків викрав паспорт на ім'я ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 та ідентифікаційний код
на ім'я ОСОБА_1. В період часу з першої
декади жовтня 2006 року по 11 січня 2007 року
шляхом обману, використовуючи
підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_1 за
попередньою змовою з ОСОБА_4 вчинив ряд
шахрайських дій на території м. Кривого
Рогу. А саме у різних відділеннях
банків оформляв кредитні договори на
ім'я ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснено у п.19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
відповідно до статей 229- 233 ЦК
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що даний
кредитний договір № DNH4KP99061020 від 15.10.2006
року, був укладений на підставі
підроблених документів, а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208- 210,
212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И
Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
про стягнення заборгованості -
відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути
подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через районний суд на
протязі десяти днів після проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні
у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт