Справа № 742/6572/13-ц Провадження №
22-ц/795/685/2014 Головуючий у I інстанції
-Білокур В. І. Доповідач - Хромець Н.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського В.І.
при секретарі:Рудик І.І.за
участю:представника позивача Рожка С.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 08 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк" до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Прилуцького
міськрайонного суду від 08 січня 2014 року
позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_6
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 24346 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати заочне рішення суду
через порушення судом норм
матеріального права та неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Відповідач просить
застосувати трирічний строк позовної
давності, а щодо стягнення неустойки -
один рік. На думку відповідача,
висновки суду щодо безпідставності
застосування строків позовної
давності з посиланням на умови
договору про автоматичну пролонгацію
договору, є порушенням ч. 1 ст. 261, ст. 259
ЦК України, договір про збільшення
строку позовної давності між
апелянтом та позивачем не укладався,
крім того в договорі вказано, що строк
договору продовжується на наступний
рік, тобто один раз, а не кожен раз - на
невизначений термін. Також
відповідач зазначає, що відповідно до
договору він мав отримати кредит у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку та на умовах його
повернення у строк, що відповідає
строку дії картки, проте, кредитна
картка йому не видавалась, оскільки
кошти були отримані в касі, картковим
рахунком він не користувався, Умови та
правила користування надання
банківських послуг не підписував, на
які посилається позивач, тобто судом не
повному обсязі встановлені обставини
справи. Умовами договору передбачено, в
разі його порушення, банк має право
призупинити або припинити дію картки.
Відповідач вважає, що оскільки
операції по рахунку боржник не
здійснював, банк знав, що виникає
прострочення по заборгованості та
навмисно не вчинив ніяких дій,
передбачених договором, щодо закриття
рахунку чи звернення до суду, вважаючи,
що договір діє без строку позовної
давності, а заборгованість
нараховується довічно, що суперечить
вимогам ст. 203 ЦК України та моральним
засадам. Крім того, ОСОБА_6 вказує на
порушення ст. 18 Закону України „Про
захист прав споживачів", відповідно до
якої продавець не повинен включати в
договір із споживачем умови, які є
несправедливими, а саме щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язань за договором (з розрахунку
вбачається, що сума боргу за кредитом
становить 3000 грн., а решта -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом, по комісії та
штрафу).

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
рішення суду постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 травня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк „Приватбанк" , правонаступником
якого є ПАТ КБ „Приватбанк", та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, за яким
останній отримав платіжну картку з
кредитним лімітом 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач
зобов'язання за вказаним кредитним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість,
яка станом на 14 жовтня 2013 року
становила 24346 грн. 84 коп. та складається
із суми заборгованості за кредитом -
3000 грн., заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 12781 грн. 28 коп.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 6930 грн., штраф -
1635 грн. 56 коп., що підтверджується
розрахунком (а.с. 6-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
невиконання ОСОБА_6 вимог кредитного
договору, несплата грошей на
повернення кредиту та нарахованих
процентів за користуванням кредитом є
підставою для стягнення боргу з
відповідача, що відповідає матеріалам
справи та вимогам ст. 526, 629, 1049, ч. 1 ст. 1054
ЦК України.

Доводи апелянта щодо неотримання ним
картки, як то передбачено договором, з
зазначенням на ній терміну її дії, не є
підставою для неповернення боргу,
виходячи з наступного. Відповідно до
умов договору, банк мав надати ОСОБА_6
3000 грн. кредиту, які останній отримав в
касі, чого він не заперечує, в заяві в
розділі відмітки банку зазначено номер
картки, тобто відповідач мав дані щодо
рахунку, на які він може повернути борг,
а п.п.3.1 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг банк відкриває клієнту
картрахунок, видає картку, а оскільки
вся сума кредиту була видана в день
підписання договору, то невидача карки
не є порушенням умов договору. Щодо
посилання апелянта на відсутність його
підпису на Умовах та правилах надання
банківських послуг, то в заяві від
17.05.2008 року (а.с. 12), яка підписана ОСОБА_6
, зазначено що він ознайомлений та
згодний з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку,
які були надані йому для ознайомлення
в письмовому вигляді.

Доводи відповідача про те, що умовами
кредитного договору передбачено
призупинення дії картки чи припинення
її дії в разі порушення боржником
договору, а оскільки операції з
кредитною карткою не проводились, борг
ОСОБА_6 не повертав, банк знав про
неправомірні дії боржника, однак не
вчиняв ніяких дій, не можуть бути
підставою для відмови у позові,
оскільки це право банку, а не обов'язок.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
договір діє впродовж 12 місяців з
моменту підписання. В разі , якщо у цей
строк жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично
пролонгується на такий же строк.
Твердження відповідача, що така
пролонгація можлива лише один раз, є
безпідставними, оскільки пролонгація
договору полягає у продовженні його
строку зі збереженням тих умов, на яких
його було укладено (якщо інше не
передбачено договором), зокрема щодо
самої умови про порядок пролонгації
договору, які також залишаються
чинними. Щодо порушення ст. 203 ЦК
України при укладенні кредитного
договору, а саме його строку, то доводи
також є безпідставними, оскільки
договором передбачено строк його дії
у вищезазначеному підпункті договору.
Враховуючи наведене, клопотання
апелянта про застосування наслідків
строку позовної давності не
заслуговують на увагу, оскільки дія
договору не закінчилась, так як в
матеріалах справи відсутні інформації
з обох сторін про припинення дії
договору.

Щодо посилання апелянта на ст. 18 Закону
України „Про захист прав споживачів"
щодо несправедливості умов договору, а
саме високих відсотків за
користування кредитом, то укладаючи
договір ОСОБА_6 про них було відомо, з
такими умовами договору він погодився,
підписавши його, та не звертався до
суду про визнання договору не дійсним.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеному
рішенні, у зв'язку з чим підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.
Заочне рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 08 січня 2014 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: