Номер провадження: 22-ц/785/7039/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького
М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Волчанському О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та
її представника ОСОБА_4,

а також представника
відповідача Котовської міської
лікарні - Чирки О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Котовської
міської лікарні та ОСОБА_3 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 24 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до Котовської
міської лікарні про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом, який у подальшому був
нею уточнений, до Котовської міської
лікарні про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
02.10.2012 року під час проходження
ком'ютерної томографії головного мозку
у Котовській міській лікарні ОСОБА_3
була введена контрастна речовина
«Омніпак 300», яка містить йод, внаслідок
чого у позивача почала розвиватись
анафілактична реакція, вона втратила
свідомість, стан її здоров'я різко
погіршився, після чого лікарі почали
проводити реанімаційні дії.

Пізніше позивачці стало відомо, що для
зазначеного вище медичного обстеження
була необхідна її особиста попередня
письмова згода, яку вона не надавала та
про яку їй нічого не було відомо.

В результаті зазначених нефахових дій
співробітників Котовської міської
лікарні позивачка впродовж 10 діб
знаходилася на стаціонарному
лікуванні в медичній установі
відповідача, в подальшому лікувалася
амбулаторно, однак стан її здоров'я не
поліпшувався.

Позивачка вказує, що до теперішнього
часу, не зважаючи на лікування, вона не
одужала, почуває себе погано, лікування
потребує значних витрат, які установа
відповідача добровільно
відшкодовувати не бажає.

Також позивачка зазначає, що
неналежними діями робітників
відповідача їй було спричинено
моральну шкоду, яка складається з того,
що проведене обстеження спричинило їй
фізичного болю, порушило звичайний
життєвий ритм, їй постійно приходилось
шукати кошти на лікування, внаслідок
чого її чоловік був змушений взяти
відпустку за свій рахунок для догляду
за нею та двома неповнолітніми дітьми.

На підставі вищенаведеного позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом
та просила його задовольнити в повному
обсязі з правових підстав зазначених у
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав
та у своїх запереченнях на позов
зазначив, що будь-яких винних дій або
бездіяльності працівників Котовської
міської лікарні не встановлено, а тому
вимоги заявлені позивачкою не
доведені, а тому вони є безпідставними.

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 24 квітня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з Котовської міської лікарні
на користь ОСОБА_3 4 241 гривні 03 копійки
матеріальної шкоди, 6 000 гривень
моральної шкоди, витрати на правову
допомогу у сумі 3 000 гривень. Стягнуто з
Котовської міської лікарні на користь
держави судовий збір у сумі 243 гривні 60
копійок.

В апеляційній скарзі Котовська міська
лікарня просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Позивачка ОСОБА_3 у своїй апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
доводи апеляційних скарг, пояснення та
заперечення на них, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Котовської міської
лікарні підлягає задоволенню частково,
а апеляція ОСОБА_3 залишенню без
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
у п.2 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
внаслідок дій фахівців Котовської
міської лікарні при виконанні своїх
трудових обов'язків позивачеві ОСОБА_3
під час медичного обстеження було
введено рідину "Омніпак 300", яка містить
йод, внаслідок чого у позивача
погіршився стан здоров'я, чим ОСОБА_3
було завдано матеріальну та моральну
шкоду..

Місцевий суд вірно послався на норми
закону, що регулюють правовідносини,
які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела
позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх
вимог, а представник відповідача
Котовської міської лікарні у
підтвердження своїх заперечень, навів
у рішенні фактичні обставини, які були
встановлені судом при розгляді справи,
правильно застосував правові норми, що
регулюють ці правовідносини, та зробив
вірний висновок про часткове
задоволення позовних вимог, з якими
погоджується і суд апеляційної
інстанції, вважаючи розмір стягнутої
на користь позивачки майнової та
моральної шкоди доведеним,
обгрунтованим та визначеним з
урахуванням розумності та
справедливості.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком місцевого суду, що з
відповідача слід стягувати витрати
пов'язані з юридичними послугами на
правову допомогу, оскільки ці вимоги
позивачем не доведені.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до
судових витрат належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Особа, зазначена в частині першій цієї
статті, має право: знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Але в порушення ч. 2 ст. 56 ЦПК України
судом першої інстанції відповідна
ухвала постановлена не була.

Відповідно до ст.1 Закону «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
№4191-VI встановлено, що «розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40%
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні».

Однак квитанції, які містяться в
матеріалах справи не містять
обгрунтування сум, які позивачка
сплатила за отримання правової
допомоги та позивачем у виконання
вимог закону не надано розрахунок про
надання їй правової допомоги з
відображенням виду та строків
отриманої нею правової допомоги, а
також відсутній акт про виконання
послуг цієї допомоги.

При цьому суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначені вимоги
закону в повному обсязі, та
безпідставно задовольнив їх у цій
частині.

Отже, переглядаючи судове рішення,
місцевого суду в межах ст.303 ЦПК України
судова колегія приходить до висновку,
що позивачка належним чином не довела
понесені нею судові витрати по справі,
а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Також з наведених вище правових
підстав не підлягають задоволенню і
вимоги апеляційної скарги щодо
стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та
Котовської міської лікарні про те, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону і підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі або про відмову у
задоволенні позову не заслуговують на
увагу, оскільки наведені в апеляційних
скаргах доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Однак, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України не повне з'ясування судом
першої інстанції фактичних обставин
справи є підставою для зміни рішення
суду з постановленням нового рішення
про відмову у задоволенні вимог в
частині стягнення витрат на правову
допомогу у сумі 3 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1
ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Котовської міської
лікарні задовольнити частково,
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 24 квітня 2014
року змінити.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Котовської міської лікарні про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в частині стягнення
витрат на правову допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак воно може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області: М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

підпис