Справа № 361/144/14-ц
Провадження № 2/361/542/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі Телепі
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
припинення права на частку у майні та
визнання права власності

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із даним позовом, в якому
просить припинити право власності
ОСОБА_2 на ? частку житлового будинку
АДРЕСА_1, що розташований на належній їй
на праві власності земельній ділянці
площею 0,25 га згідно із державним актом
серії КВ № 112283 від 14.04.2004 року; визнати
за нею право власності на ? ідеальну
частку вищевказаного житлового
будинку, що розташований на належній їй
земельній ділянці.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№ 112283 їй належить земельна ділянка
площею 0,2500 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських споруд розташована за
адресою АДРЕСА_1

На належній їй земельній ділянці,
розташований житловий будинок ? частка
якого належить відповідачці по даній
справі, решта ? частки - третім особам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Належні відповідачці
та третім особам частки житлового
будинку не виділені в натурі, однак
встановлено порядок користування, за
яким часткою, що розташована на її
земельній ділянці користується ОСОБА_2

Питання про викуп земельної
ділянки відповідачка з нею не
вирішувала, договору про користування
не укладала.

Вважає, що оскільки ОСОБА_2
отримала від неї ? частку житлового
будинку безоплатно на підставі
договору дарування, припинення права
власності не завдасть їй істотної
шкоди. З підстав припинення права на
частку у власності в порядку ст. 365 ЦК
України та визнання за нею права
власності на вказану частку змушена
звернутися до суду.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, дав
пояснення аналогічні фабулі позовної
заяви. Додав, що позивачка як власник
земельної ділянки не має можливості
користуватися нею у повній мірі. Наміру
придбати земельну ділянку або укласти
договір оренди ОСОБА_2 не виявляла.
Фактично житловий будинок між
співвласниками не розділений, хоча має
дві поштові адреси АДРЕСА_1

Вважає, що припинення права
власності відповідачки на ? частку
житлового будинку не завдасть останній
значної шкоди, оскілки жодних коштів у
будинок вона не вкладала.

Представник відповідача ОСОБА_6
позовні вимоги не визнала, пояснила, що
договір дарування на підставі якого
відповідачка набула право власності на
? частку спірного будинку є дійсним на
даний час, право власності на ? частку
не скасовано. Інша ? частка житлового
будинку належить на праві власності
синам позивачки, згоди щодо
конкретного користування між ними не
досягнуто.

Відповідачка є пенсіонером,
іншого житла для проживання не має,
викупити частку земельної ділянки вона
не може.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явилися, подали
заяви про розгляд даної справи без їх
участі.

Вислухавши пояснення
представника позивача, заперечення
представника відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування житлового будинку,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від
28.10.2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу, зареєстрований
за № 6903 ОСОБА_2 належить ? частка
житлового будинку АДРЕСА_1

З Інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
26.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 належить по ? частині кожному
вищевказаного житлового будинку;
власником ? частки є ОСОБА_2

Частки зазначеного будинку його
співвласникам не виділені в натурі та
не поділені між ними.

Відповідно до державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії КВ № 112283 ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,2500 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських споруд за
адресою АДРЕСА_1

Згідно із державним актом серії
КВ № 112284 ОСОБА_1 також є власником
земельної ділянки площею 0,0869 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 23.04.2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області
від 19.06.2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилено; рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 23.04.2013 року залишено без змін.

Одночасно з матеріалів справи
вбачається, що між сторонами виникали
спірні правовідносини щодо визнання
частково недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
щодо визнання недійсним договору
дарування ? частки житлового будинку,
про що свідчать рішення судів різних
інстанцій.

Заявляючи вимогу про припинення права
власності та визнання права власності,
позивач посилається на ст. 365 ЦК
України.

Виходячи із цих положень,
правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Частиною першою статті 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: 1) частка є незначною і
не може бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Порядок застосування зазначеної норми
матеріального права роз'яснив
Верховний Суд України у постанові від
16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий
висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для
застосування у подібних
правовідносинах.

Відповідно до вказаної постанови
Верховного Суду України, аналіз норми
ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

При розгляді даної справи по суті таких
обставин встановлено не було.

Оцінюючи в сукупності всі докази,
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні даного позову, оскільки
він є безпідставним та надуманим з
огляду на наступні обставини.

Згідно із ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом зокрема
правочинів.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідачка на законній
правовій підставі набула право
власності на ? частку житлового будинку
та проживає в ньому, проти чого не
заперечила жодна із сторін. Договір
дарування від 28.10.2003 року є правомірним.

На думку суду, позивачка як власник
земельної ділянки, на якій
розташований спірний будинок не може
ставити питання про припинення права
спільної часткової власності на нього
також і з тих підстав, що вона не є
співвласником будинку та відповідно
учасником спільної часткової
власності. Твердження позивачки про те,
що припинення права власності
відповідачки на частку будинку не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім»ї є
надуманими та жодним чином не
обґрунтованими з огляду на
вищевикладені обставини. При розгляд
даної справи по суті жодних підстав для
припинення права власності
відповідачки на нерухоме майно судом
не здобуто.

Щодо визнання за позивачкою як
власником земельної ділянки права
власності на ? ідеальну частку будинку
АДРЕСА_1, то дана вимога є також
безпідставною, так як право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. З аналізу норм
цивільного законодавства, а саме глави
24 ЦК України такої підстави набуття
права власності не вбачається.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
припинення права на частку у майні та
визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Броварський
міськрайонний суд Київської області.

Суддя
Н. П. Маценко