АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«УКО - Капітал», Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкоінвестБуд» про
стягнення пені, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 17 грудня 2013 року ,-

встановила:

25.06.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, відповідно до ч.5
ст.10 Закону України «Про захист прав
споживачів», просив стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«УКО - Капітал» (надалі - ТОВ «Фінансова
компанія «УКО - Капітал»), Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УкоінвестБуд» (наділі - ТОВ
«УкоінвестБуд») пеню в сумі 120 000 грн.,
витрати на правову допомогу та на
виготовлення довіреності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
19.10.2011 р. між ним та ТОВ «Фінансова
компанія «УКО - Капітал» було укладено
договір про участь у Фонді
фінансування будівництва №1383/І -У на
об'єкт інвестування, по якому він
здійснив оплату в повному обсязі та
отримав Свідоцтво №1383/1-У від 21.10.2011 р.
про участь у фонді фінансування
будівництва ТОВ «Фінансова компанія
«УКО - Капітал» ФФБ «УкоінвестБуд».

В подальшому було внесено зміни у
визначення об'єкта інвестування,
укладено додаткову угоду до
вказаного договору та видано нове
Свідоцтво про участь у фонді
фінансового будівництва виду А ТОВ
«ФК» УКО-Капітал» ФФБ «УкоінвестБад».
Загальна вартість договору складає
440 068,50 грн.

Станом на 07.06.2013 р. ТОВ «Фінансова
компанія «УКО - Капітал» не виконана
свої зобов'язання за договором,
прострочила дату введення об'єкта
будівництва в експлуатацію на 343 дні,
уникає виконання своїх зобов'язань,
не надає обґрунтованих відповідей
щодо причин затримки здачі об'єкта в
експлуатацію.

Оскільки за своїм правовим
характером договір про участь у
Фонді фінансування будівництва є
договором будівельного підряду,
відповідно до ч. 3 ст.865 ЦК України до
нього застосовується законодавство
про захист прав споживачів, яким
передбачено відповідальність
виконавця у виді пені в розмірі 3%
вартості робіт (послуги).

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 17 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
вказане рішення суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Посилається на неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що при
вирішенні спору суд відхилився від
предмету та підстав позову,
проігнорував роз'яснення, дані в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №5 від 12.04.1996 року «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»,
не врахував ту обставину, що позивач
сплатив кошти для задоволення власних
побутових потреб та не мав на меті
отримання вигоди.

При вирішенні спору суд не посилався
на норми Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», не
врахував положення ст.525, 530, 549, 612 ЦК
України, відповідно до яких сторона,
яка порушила строки виконання
зобов'язання, зобов'язана сплатити
неустойку (пеню), не застосував норми
ст.610 ЦК України.

Судом було відхилено клопотання про
витребування договору іпотеки, що
позбавило позивача права дізнатися,
чи забезпечено виконання зобов'язань
відповідачів відповідно до Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», а також клопотання про
приєднання документів до матеріалів
справи. За клопотанням про
витребування доказів від 02.08.2013 р. не
було отримано доказів щодо внесення
змін до укладеного договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримали та просили її
задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
липня 2006 року між ТОВ «Фінансова
компанія «УКО - Капітал» (управитель)
та ТОВ «УкоінвестБуд»(забудовник)
укладено договір № 2/07-3 управителя із
забудовником про спорудження житла.

За умовами вказаного договору
забудовник зобов'язується за
замовленням управителя організувати
виготовлення та затвердження у
встановленому порядку
проектно-кошторисної документації,
організувати спорудження об'єкта
будівництва на підставі цієї
проектно-кошторисної документації,
ввести його в експлуатацію та
передати об'єкти інвестування
довірителям в порядку і строки,
встановлені цим договором та
Правилами ФФБ, а управитель
зобов'язується вчасно здійснювати
фінансування обсягу підтвердженого
замовлення на будівництва за рахунок
залучених до ФФБ коштів довірителів на
умовах, визначених цим договором та
Правилами ФФБ.

Об'єктом будівництва визначено
комплекс споруд, зокрема:
житлово-офісний комплекс з
вбудовано-прибудованими і торговими
приміщеннями та паркінгом,
розташований на ділянці АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
66:248:045, будівництво якого організовує
забудовник та фінансування
будівництва яких здійснює управитель
в інтересах довірителів та в межах
отриманих від них в управління коштів
відповідно до умов договору про
участь у ФФБ.

Об'єктом інвестування визначено
окрему квартиру або приміщення
соціально-побутового призначення
(вбудовані в житлові будинки або
окремо розташовані нежитлові
приміщення, гаражний бокс, машиномісце
тощо) в об'єкті будівництва, яке після
завершення будівництва стає окремим
майном.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з його
необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 19.10.2011 р. між
ТОВ «Фінансова компанія «УКО - Капітал»
(управитель) та ОСОБА_1 (довіритель)
було укладено договір № 1383/І-У про
участь у Фонді фінансування
будівництва.

За умовами вказаного договору
довіритель зобов'язується передати
управителю в управління грошові
кошти з метою отримання довірителем у
власність житла (об'єкта
інвестування),а управитель
зобов'язується прийняти кошти на
рахунок ФФБ у довірчу власність та
здійснювати від свого імені та за
плату управління цими коштами в
порядку та на умовах, передбачених
Правилами Фонду фінансування
будівництва та цим договором.

Додатковою угодою №2 від 02.11.2011 р.
сторони дійшли обопільної згоди
змінити об'єкт інвестування та
визначили, що таким об'єктом є
квартира під номером АДРЕСА_2,
загальною площею 51,47 кв.м.

За змістом вказаного договору ТОВ
«Фінансова компанія «УКО - Капітал»
виступило як управитель, а тому до
вказаних правовідносин необхідно
застосовувати положення глави 70 ЦК
України «Управління майном» та Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю».

Відповідно до ч.1 ст.1043 ЦК України,
управитель, який не виявив при
управлінні майном належної
турботливості про інтереси
установника управління або
вигодонабувача, зобов'язаний
відшкодувати установникові управління
завдані збитки, а вигодонабувачеві -
упущену вигоду.

Управитель відповідає за завдані
збитки, якщо не доведе, що вони виникли
внаслідок непереборної сили, винних
дій установника управління або
вигодонабувача.

Стягнення з управителя неустойки у
виді пені за порушення забудовником
строків введення об'єкту будівництва
в експлуатацію Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» та
умовами укладеного між сторонами
договору не передбачена.

Проаналізувавши надані суду докази
суд дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність підстав для висновку
про ухилення управителя від
виконання своїх зобов'язань за
договором.

Відповідно до Свідоцтва №1383/1-У від
30.01.2012 р. про участь у фонді
фінансування будівництва ТОВ
«Фінансова компанія «УКО - Капітал» ФФБ
«УкоінвестБуд», запланована дата
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію - 30 червня 2012 року .

Відповідно до інформаційної довідки
від 08.11.2013 р., Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (надалі - Інспекція) відповідно
до Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №461 від 13.04.2013 р., на
підставі заяви про прийняття в
експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта та видачу
сертифіката, видала ТОВ
«УкрінвестБуд» сертифікат №КВ 5
від 21.12.2012, що засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
вимогам державних стандартів,
будівельних норм і правил, та
підтверджує його готовність до
експлуатації. За результатами
проведеної 29.03.2013 р. позапланової
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
Інспекцією скасовано сертифікат №КВ
5 від 21.12.2012 (а.с.120).

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», у
разі порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених ч.1 цієї статті,
довіритель має право вимагати від
управителя дострокового розірвання
договору та виплати йому коштів.
Управитель зобов'язаний виплатити
довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Такі позовні вимоги позивачем не
заявлено.

Відповідно до статті 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»,
розподілені правовідносини між
управителем і довірителем, та
управителя із забудовником, що
виключає їх солідарний обов'язок.

Посилання позивача на необхідність
застосування до даного спору норм
законодавства про захист прав
споживачів є необґрунтованими.

Відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»
визначено, що оскільки Закон не
визначає певних меж своєї дії, судам
слід мати на увазі, що до відносин, які
ним регулюються, належать, зокрема, ті,
що виникають із договорів
купівлі-продажу, майнового найму (в
тому числі найму (оренди) жилого
приміщення - в частині відносин між
наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини, щодо захисту прав
споживачів можуть виникати також з
актів законодавства або з інших угод,
які не суперечать Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
змісту позовних вимог, правовідносини
між сторонами виникли щодо виконання
укладеного договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, а не з
відносин споживача з підприємством,
установою, організацією чи
громадянином-підприємцем, які
виготовляють чи продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємства.

Положення Закону України «Про захист
прав споживачів» може застосовуватись
тільки у разі, якщо правовідносини не
врегульовані спеціальним законом, яким
в даному випадку є Закон України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» та
норми Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги в тій частині, що до
даних правовідносин не підлягає
застосуванню Закон України «Про
інвестиційну діяльність», оскільки
відповідно до ст.1 цього Закону -
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, в результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект.
Оскільки, укладаючи договір про участь
у Фонді фінансування будівництва
позивач ставив собі за мету набути у
власність квартиру в
багатоквартирному будинку, а не
створити прибуток (доход) чи досягти
соціального ефекту, що не є
інвестиціями в розумінні зазначеного
Закону, то вказаний Закон не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.
Посилання суду на вказаний Закон
підлягає виключенню з мотивувальної
частини оскаржуваного рішення.

Клопотання про витребування доказів з
метою з'ясування питання
забезпечення виконання зобов'язань
відповідачів відповідно до Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» не стосується предмету
спору, а тому обґрунтовано відхилено
судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та не
дають підстав для висновку про
неправильне встановлення судом
обставин справи, про порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права
які б призвели до неправильного
вирішення справи та скасування
рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних дише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/2682/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Цимбал  І.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.