Справа № 441/2-57/11
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/490/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 12 червня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Завидовицької сільської ради
Городоцького району Львівської
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності на житловий будинок та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Завидовицької сільської ради
Городоцького району Львівської
області, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Самбірське бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності на ? частину житлового
будинку, визнання незаконними рішень
виконкому Завидовицької сільської
ради Городоцького району Львівської
області від 12.04.1990р. №27 та від 19.04.1990
р.№123,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 12 червня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
та задоволено позов ОСОБА_3

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнав незаконним та скасував рішення
виконкому Завидовицької сільської
ради Городоцького району Львівської
області №27 від 12.04.1990 року, визнав
незаконним та скасував рішення
виконкому Городоцької районної ради
Львівської області за №123 від 19.04.1990
року, визнав недійсним свідоцтво про
право особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 колгоспного двору,
головою якого був ОСОБА_8, скасував
державну реєстрацію права власності
колгоспного двору, головою якого був
ОСОБА_8.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Апелянт посилається на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, а
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_3 є
громадянкою Республіки Казахстан, а
тому суд відповідно до ст.76 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» може приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, якщо у
справі про спадщину спадкодавець у
момент смерті був громадянином України
або мав в Україні останнє місце
проживання, однак, ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Караганда Казахської
РСР, тобто, громадянином України він, на
думку апелянта, не був і останнього
місця проживання в Україні не мав.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до
уваги те, що після звернення в
Департамент юстиції Карагандинської
області Республіки Казахстан із
запитом на предмет заведення спадкової
справи після смерті ОСОБА_7,
Департамент повідомив, що спадкова
справа не заведена.

Апелянт також зазначає, що у
відповідності до ст. 1272 ЦК України
поновлення строку для прийняття
спадщини з поважних причин проводиться
в окремому позовному провадженні,
окремо від інших позовних вимог.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення ОСОБА_2 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що
господарство на АДРЕСА_1 відносилось до
колгоспного двору, головою якого був
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а в
господарстві залишилась проживати
його дружина - ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Це також підтверджується
довідкою виконавчого комітету
Завидовицької сільської ради за № 34 за
січень 1987 року (а.с.32 т.1) та
інвентаризаційними справами за № 85
та 165.

23.09.1977 року ОСОБА_11 на випадок своєї
смерті заповіла належний їй на праві
власності, як останньому члену
колгоспного двору, будинок АДРЕСА_1,
своїм синам - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних
частинах кожному.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як спадкоємці за
заповітом після смерті їх матері
ОСОБА_11, звернулися до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини і 28.02.1987 року нотаріусом
Четвертої Львівської державної
нотаріальної контори їм видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1
по 1/2 частині кожному (а.с.34 т.1). На час
прийняття спадщини ОСОБА_8 разом з
дружиною ОСОБА_13, з якою перебував у
зареєстрованому шлюбі з 01.03.1998 року,
проживав в зазначеному будинку, його
брат ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_3, з
якою перебував у зареєстрованому
шлюбі з 21.01.1958 року, проживав в м.
Караганді; спадщину за заповітом після
смерті матері ОСОБА_11 прийняв, що
стверджується матеріалами спадкової
справи, свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом та заявою його
брата ОСОБА_8 про включення ОСОБА_7 у
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 28.02.1987 року (а.с.31 т.1).

Рішенням виконкому Завидовицької
сільської ради № 27 від 12.04.1990 року
дозволено оформлення права власності
на житловий будинок за ОСОБА_8 та
відповідно до рішення цього ж
виконкому за № 123 від 19.04.1990 року
оформлено та зареєстровано за
останнім право власності на цей
будинок.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, за заявою
його дружини ОСОБА_13 03.12.2008 року
відкрита спадкова справа. Померла
ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5, спадкоємцем за
заповітом після її смерті є ОСОБА_2-
позивачка по справі.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем
за законом після його смерті є його
дружина - ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_14, які за
місцем відкриття спадщини звернулися
до нотаріальної контори за прийняттям
спадщини за законом і 05.11.1987 року
Державним нотаріусом м. Караганди їм
видано таке свідоцтво (а.с 92 т.2).
Відповідно до цього нею 06.02.2009 року
зареєстровано право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1, яка перейшла в
порядку спадкування за заповітом до її
чоловіка на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
28.02.1987 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог за первісним позовом про
визнання за ОСОБА_2 як спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_13, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на будинок
АДРЕСА_1 та задовольняючи зустрічний
позов про визнання недійсними рішень
виконкому Завидовицької сільської
ради від 12.04.1990 року та від 19.04.1990 року
та визнання недійсним свідоцтва про
право власності на зазначений будинок
на ім'я ОСОБА_8 та визнання за ОСОБА_3
право власності на 1/2 частину цього
житлового будинку, суд правильно
виходив з того, що після смерті
останнього члена колгоспного двору -
ОСОБА_11, право власності на належний їй
двір АДРЕСА_1 перейшло до її синів
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в рівних частинах по
1/2 кожному на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
28.02.1987 року, а відтак, ухвалюючи рішення
виконком Завидовицької сільської ради
при оформленні права власності на
будинок в цілому на ім'я ОСОБА_8
порушив право власності ОСОБА_7, яке
останній набув в порядку спадкування.
Крім того, суд правильно виходив з того,
що станом на час ухвалення цього
рішення виконкомом, право власності на
1/2 частину спірного будинку 05.11.1987 року
вже було зареєстровано за
спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_7 і таке сторонами не
оспорювалось та є чинним.

Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 року),
яка діяла на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_6, для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв,
не допускається прийняття спадщини
під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України (1963 року),
строк для прийняття спадщини
встановлений статтею 549 цього Кодексу,
може бути продовжений судом, якщо він
визнає причини пропуску строку
поважними. Спадщина може бути прийнята
після закінчення зазначеного строку і
без звернення до суду при наявності
згоди на це всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд дійшов правильного висновку,
що ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_3
прийняв спадщину за заповітом в рівних
частинах по 1/2 з іншим спадкоємцем за
заповітом ОСОБА_7, останній своєю
заявою від 28.02.1987 року до нотаріальної
контори дав згоду на прийняття
спадщини ОСОБА_7, що підтверджує
прийняття ОСОБА_7 спадщини у
відповідності до вищезазначених норм
цивільного права.

Доводи, зазначені апелянтом ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі висновків суду не
спростовують, були предметом розгляду
в суді першої інстанції та суд дав їм
належну правову оцінку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
доходить висновку, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
зібраним доказам дана оцінка,
правильно застосований матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, передбачена ЦПК України, а тому
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 12 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.