УХВАЛА

іменем україни

12 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по
аліментам, пені за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Сніжнянського
міського суду Донецької області від 25
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 14 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Верховного Суду Російської Федерації
від 25 липня 2006 року пред'явлено до
примусового виконання рішення
Теміртауського міського суду від 12
березня 1992 року про стягнення
аліментів з ОСОБА_5 Оскільки відповідач
аліменти не виплачує, утворилась
заборгованість у розмір 429 629 крб 78 коп.
яку позивачка просила стягнути з
відповідача на його користь, пеню за
час прострочення, а також оголосити
розшук боржника.

Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області від 25
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 14 жовтня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
заборгованість за аліментами
відповідача повинна стягуватись у
порядку виконання рішення народного
суду м. Темиртау Карагандинської
області Республіки Казахстан від 12
березня 1992 року, а підстав для
стягнення неустойки за період до 2004
року немає, так як КпШС УРСР цього не
передбачав, аза період після 1 січня 2004
року не встановлена вина відповідача.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду.

Проте такого висновку суд апеляційної
інстанції дійшов із порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими главою ЦПК України про
апеляційне провадження.

Апеляційний суд розглядає справу з
обов'язковим повідомленням осіб, які
беруть участь у справі, і у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК
України відкладає розгляд справи в
разі неявки у судове засідання особи,
яка бере участь у справі, щодо якої
немає відомостей про вручення їй
повістки, або за її клопотанням, коли
повідомлені нею причини неявки буде
визнано судом поважними.

Згідно з правилами ст. 74 ЦПК України
судові виклики здійснюються судовими
повістками про виклик, які разом із
розпискою надсилаються поштою
рекомендованим листом із
повідомленням або через кур'єрів за
адресою, зазначеною стороною. Особи,
які беруть участь у справі, можуть бути
повідомлені або викликані в суд
телеграмою, факсом чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення або виклику.
Судова повістка про виклик повинна
бути вручена з таким розрахунком, щоб
особи, які викликаються, мали достатньо
часу для явки в суд і підготовки до
участі в судовому розгляді справи, але
не пізніше ніж за три дні до судового
засідання.

З матеріалів справи убачається, що на
судове засідання у суді апеляційної
інстанції, призначене на 14 жовтня 2013
року, судову повістку ОСОБА_3 не
отримала.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, а відповідно ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за
відсутності учасника процесу, щодо
якого немає відомостей про вручення
йому судової повістки є порушенням
ст. 129 Конституції України та ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Наявна на а.с. 101 телефонограма не
свідчить про виконання вимог
ч. 6 ст. 74 ЦПК України, так як вона
не містить належної фіксації факту
повідомлення ОСОБА_3 про дату судового
засідання, відсутні детальні дані про
неї, що унеможливлює перевірку
фіксації повідомлення.

Отже, встановлений ст. ст. 74 - 76 ЦПК
України порядок повідомлення осіб, які
беруть участь у справі, судом не
дотриманий.

Розглянувши справу за відсутності
ОСОБА_3, апеляційний суд належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги щодо вини відповідача у
несплаті аліментів при вимозі про
стягнення неустойки.

Крім того, відмовляючи у стягненні
заборгованості по аліментам,
апеляційний суд не зазначив норму
сімейного законодавства, яка
унеможливлює стягнення заборгованості
по аліментам.

За таких обставин рішення апеляційного
підлягає скасуванню як таке, що
постановлене із порушенням норм
процесуального права, з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 14 жовтня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко