22-ц/795/448/2014 Головуючий у I інстанції
-Маслюк Н. В. Доповідач - Боброва І.
О.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

14 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Бойко О.В., Шитченко Н.В., при
секретарі:Зіньковець О.О., за
участю:позивача ОСОБА_5, її
представника адвоката ОСОБА_6
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8
на ухвалу Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 04 грудня 2013 року
про забезпечення позову у справі за
позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить
ухвалу скасувати.

Ухвалою Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 04 грудня 2013 року
заяву ОСОБА_5 задоволена. Накладений
арешт на транспортні засоби: автобус-D,
марки MERSEDES-BENZ, моделі 312D, д.р.н. НОМЕР_2
шасі НОМЕР_3 1998 р.в., автобус-D, марки
VOLKSWAGEN, моделі LT35, д.р.н. НОМЕР_4 шасі
НОМЕР_5 1999 р.в., автобус-D, марки TOYOTA,
моделі HIACE, д.р.н. НОМЕР_6, 2007 р.в., які
належать на праві власності ОСОБА_8, що
проживає в АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що ухвала суду винесена з
порушенням норм процесуального права.
Так, апелянт вказує на те, що при
постановленні ухвали судом не
враховані роз'яснення, викладені в
постанові Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року
"Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
та постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006
року "Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", зокрема,
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження доводів, викладених в
заяві про забезпечення позову. Також,
апелянт посилається на
безпідставність вимог позивача,
оскільки в матеріалах справи відсутні
належні докази про наявність у нього
спірного майна. На думку апелянта, суд
порушив порядок вирішення даної заяви,
оскільки розглянув її без його участі.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала доводи, що
викладені в апеляційній скарзі і
просила її задовольнити.

Позивач та її представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, подавши відповідні
заперечення в письмовій формі. Позивач
додала, що вона вдруге звернулася із
заявою про забезпечення позову,
оскільки в телефонних розмовах
відповідач неодноразово заявляв, що
ділити спільне майно він не бажає і
погрожував їй реалізувати транспортні
засоби. Ці ж погрози висловлювалися
ОСОБА_8 і в телефонних розмовах з їх
сином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась з
позовом до ОСОБА_8, в якому просила
поділити майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, виділивши
відповідачу автобус -D, марки MERSEDES-BENZ,
моделі 312D, д.р.н. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 1998 р.
випуску вартістю 84223,00 грн., автобус-D,
марки VOLKSWAGEN, моделі LT35, д.р.н. НОМЕР_4
шасі НОМЕР_5 1999 р. випуску вартістю 82163,00
грн., а всього загальною вартістю 166386
грн. та виділити їй автобус-D, марки TOYOTA,
моделі HIACE, д.р.н. НОМЕР_6, 2007 р. випуску
вартістю 131528,00 грн. і в порядку
компенсації стягнути з відповідача на
її користь 17429,00 грн.

В грудні 2013 року ОСОБА_5 подала заяву, в
якій просила забезпечити позов шляхом
накладення арешту на транспортні
засоби, а саме: автобус-D, марки MERSEDES-BENZ,
моделі 312D, д.р.н. НОМЕР_2 шасі НОМЕР_3 1998 р.
випуску, автобус-D, марки VOLKSWAGEN, моделі
LT35, д.р.н. НОМЕР_4 шасі НОМЕР_5 1999 р.
випуску, автобус-D, марки TOYOTA, моделі HIACE,
д.р.н. НОМЕР_6, 2007 р. випуску, мотивуючи
свої вимоги тим, що є підозра, що
відповідач має намір відчужити вказані
транспортні засоби (а.с.53).

Відповідач не заперечує факту
наявності у нього спірного майна і
використання його у власній
господарській діяльності, що
спростовує доводи апеляційної скарги з
цього приводу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Ч.3 ст.152 ЦПК України вимагає від суду,
щоб забезпечення позову було
співмірним із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року №9 „Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами існує спір щодо
спільного майна і позивач вдруге
звертається із заявою про забезпечення
позову, оскільки відповідач погрожує
реалізувати спірне майно, що в
подальшому утруднить виконання
судового рішення.

Дані доводи заслуговують на увагу, а
заходи, вжиті судом, є співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Доводи апелянта, що дане судове рішення
перешкоджає його господарській
діяльності є голослівними і ніякими
доказами не підтверджені. Мета
забезпечення позову - уникнення
можливості реалізації спірного майна
до ухвалення судового рішення, ніяким
чином не завдає шкоди господарській
діяльності відповідача. Дані доводи є
безпідставними.

Не можуть бути взяті до уваги
твердження апелянта щодо порушення
порядку розгляду судом першої інстнції
заяви позивача про забезпечення
позову, зокрема, неповідомлення його
про час розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України,
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний
суд вважає, що суд першої інстанції
вірно вжив заходи забезпечення позову.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 312 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: