АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5694/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3804/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого : Панченка О.О.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 6 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право на
користування жилим приміщенням та
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 6 листопада 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у
користуванні жилими кімнатами
АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_2 у кімнати АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги, а в задоволенні вимог
ОСОБА_2 відмовити. Вважає, що суд дав
невірну оцінку доказам та показанням
свідків, які підтверджували факт не
проживання ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, за таких обставин.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, ОСОБА_2 був
зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1
з 2004 року.

Відповідно до ордеру №0103 від 23 лютого
2008 року виданого на ім'я ОСОБА_1 їй було
надано для проживання на склад сім'ї з
трьох осіб, а саме чоловіка - ОСОБА_2 та
сина ОСОБА_3, кімнати АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
серія НОМЕР_1, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано 8 лютого 2010 року.

Гуртожиток зі спірним житлом належав
ВАТ «ПТМЗ», проте рішенням виконавчого
комітету Полтавської міської ради № 30
від 30 грудня 2008 року надана згода на
прийняття гуртожитку у комунальну
власність міста, а 8 березня 2010 року
гуртожиток передано у комунальну
власність та він перебуває на балансі
КП ЖЕО №2.

Договір на утримання будинків і споруд
та прибудинкової території укладено
між КП ЖЕО №2 та ОСОБА_1 12 вересня 2014
року.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради від
12 липня 2013 року надано дозвіл на зміну
статусу гуртожитку та приватизацію
жилих приміщень в ньому.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1,
місцевий суд на підставі норм
Житлового кодексу, що регулюють
виниклі між сторонами правовідносин,
дійшов вірного висновку про усунення
перешкод та вселення ОСОБА_2 у спірне
приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Згідно норм ст. 72 ЖК УРСР, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Тобто нормами Житлового кодексу
встановлено право позивача на
звернення до суду з позовом про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

При цьому позивач повинен довести, що
особа дійсно не користувалася житловим
приміщенням без поважних причин.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом позивач,
як на підставу своїх вимог надала акт
від 27 листопада 2013 року про не
проживання ОСОБА_2 в спірних кімнатах. В
суді першої інстанції позивач
підтвердила, що акт було написано нею
власноруч та лише підписано сусідами,
які не з'явилися в судове засідання для
підтвердження даних. Також суперечними
є показання свідків, які різняться зі
свідченнями самої ОСОБА_1

Згідно вимог статей 58, 59 ЦПК України
докази повинні бути належними та
допустимими.

Проте в ході розгляду справи позивачем
не було надано належних та допустимих
доказів які б свідчили про фактичне не
проживання відповідача в спірному
приміщенні.

З висновку Київського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області від 20
листопада 2013 року вбачається, що 15
листопада ОСОБА_2 звертався до
правоохоронних органів з заявою про
неможливість потрапити в спільне з
позивачем житлове помешкання. Під час
перевірки ОСОБА_1 двері квартири не
відчинила. Вказаний факт свідчить про
створення перешкод позивачем у
користуванні житловим приміщенням
ОСОБА_2

Крім того сама позивач підтвердила
факт не допуску відповідача до
приміщення 27 квітня 2013 року, лише з
підстав перебування останнього в стані
сп'яніння.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК Української РСР,
до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 є
колишнім членом сім"ї ОСОБА_1 та
недоведеність беззаперечних фактів
відсутності останнього в спірних
приміщеннях протягом тривалого
проміжку часу, підстав для визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право на
користування жилим приміщенням немає.

Факти зловживання спиртними напоями
ОСОБА_2 не є підставою для позбавлення
останнього житла, оскільки це
суперечить нормам ст. 47 Конституції
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для зміни чи
скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317,
319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 6 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

З оригіналом згідно.

Судді: