Справа № 536/146/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року

Суддя Кременчуцького районного
суду Полтавської області Степаненко
Ю.І., розглянувши в м. Кременчуці заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С
Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 22 січня 2014 року
звернулася в суд з заявою, яка 23 січня
2014 року була передана до провадження
судді Степаненка Ю.І. У своїй заяві
ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову
просила заборонити нотаріусу Третьої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори видавати свідоцтво про право
на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після
смерті ОСОБА_4 у спадковій справі №54381473
(номер у нотаріуса 163/2013) до моменту
набрання законної сили рішення у
справі за її позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частину домоволодіння, мотивуючи тим,
що вказана справа перебуває у
провадженні Кременчуцького районного
суду. На підставі її заяви від 15 квітня
2013 року в Третій кременчуцькій
державній нотаріальній конторі була
заведена спадкова справа щодо
спадкування майна, що залишилось після
смерті її чоловіка ОСОБА_4. ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 теж були подані заяви про
прийняття спадщини після смерті
батька. Вважає, що в разі невжиття
заходів забезпечення позову
відповідачі зможуть отримати
свідоцтво про право на спадщину та
матимуть можливість розпорядитись
спірним спадковим майном -
домоволодінням в селі Новоселівка,
Кременчуцького району. В разі
отримання ними свідоцтв про право на
спадщину та подальшого відчуження ними
своїх часток на зазначене
домоволодіння, рішення суду про
визнання за нею права власності на 1/2
частину домоволодіння втратить
будь-який сенс, оскільки відповідачі
отримають у спадщину 2/3 частини
домоволодіння та зможуть його
відчужити. Навіть якщо вони не
здійснять відчуження домоволодіння,
отримання ними свідоцтв про право на
спадщину значно ускладнить виконання
рішення суду у цивільній справі,
оскільки тоді вона буде вимушена
подавати позов про визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину
відповідачів.

Заява підлягає поверненню
заявниці ОСОБА_1 без розгляду, оскільки
вона подана без додержання вимог,
встановлених законом.

Згідно ч.1 статті 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до роз'яснень пунктів
1,3,4 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
єдиною підставою для забезпечення
позову є відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній за
винятком випадку, передбаченого ч. 4
ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

На підставі цього пункту з метою
забезпечити виконання судового
рішення в майбутньому можна накласти
арешт також на випущені у будь-якій
формі акції, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, оскільки такий арешт
не зупиняє та не обмежує інші права
учасників товариства, у тому числі
право на участь в управлінні
останнім, на одержання інформації про
йогодіяльність і дивідендів.

Розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 статті 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено: причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності, інші відомості, потрібні
для забезпечення позову ( ч.2 статті 151
ЦПК України).

Заявницею була подана лише заява,
без зазначення доказів в обґрунтування
наведених у ній фактів та відомостей,
та без вказівки, що провадження у
цивільній справі відкрито.

Відсутність зазначених відомостей
у заяві ОСОБА_1 та за відсутності
цивільної справи позбавляє суд
можливості дійти висновку про
наявність достатньо обґрунтованого
припущення, що невжиття заходів
забезпечення позову може у майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Крім цього не наведені причини, у
зв'язку з якою заявник прийшов до думки,
що відповідачі не визнають позов і
вчинятимуть дії, спрямовані на
відчуження спадкового майна.

У відповідності з ч.8 статті 153 ЦПК
України суд, встановивши, що заяву про
забезпечення позову подано без
додержання вимог статті 151 цього
Кодексу, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Заявниця не позбавлена можливості,
усунувши вказані недоліки заяви про
забезпечення позову, повторно
звернутися до суду.

Керуючись статтями 151-153 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

Повернути заяву про забезпечення
позову заявниці ОСОБА_1 без розгляду.

Копію даної ухвали суду направити
заявниці.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга протягом п'яти днів з
дня її проголошення до Апеляційного
суду Полтавської області через
Кременчуцький районний суд. Якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Ю. І. Степаненко