У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк»), на рішення
Ленінського районного суду м.
Харкова від 12 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що 16 квітня 2008 року між ним та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», правонаступником
якого є ПАТ «Дельта Банк», укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого він отримав кредит в розмірі
35 000,00 доларів США зі сплатою 10,5%
річних терміном на 276 місяців. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ним та банком
укладено договір іпотеки, предметом
якого стала квартира АДРЕСА_1, яка
належить позивачу на праві власності. 2
вересня 2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис
яким звернуто стягнення на предмет
іпотеки. Вважаючи, що виконавчий напис
вчинений нотаріусом з порушенням норм
чинного законодавства, оскільки сума
заборгованості зазначена у
виконавчому написі нотаріуса та
письмовій вимозі банка є різною, а тому
не може вважатися безспірною. Крім
того, позивач не отримував письмову
вимогу про усунення порушень умов
договору та сплату заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 12 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 22 липня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис № 2231 від 2 вересня 2013
року, вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про звернення стягнення
на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» нотаріуси вчиняють
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий напис
видається у межах цього строку.

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №
20/5 від 3 березня 2004 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 3 березня 2004 року за
№ 283/8882, вчинення виконавчого напису в
разі порушення основного зобов'язання
та (або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень.

Виконавчий напис на іпотечному
договорі, що передбачає задоволення
вимоги іпотекодержателя за основним
зобов`язанням, включаючи сплату
процентів, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами основного зобов'язання,
вчиняється нотаріусом за умови подання
іпотекодержателем документів,
достатніх для встановлення
безспірності заборгованості та
прострочення виконання зобов'язання.

Задовольняючи позов та визнаючи
виконавчий напис таким, що не підлягає
виконанню, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не
врахував та не перевірив факту
наявності чи відсутності спору щодо
розміру заборгованості за кредитним
договором, оскільки виконавчий напис
вчинено на більшу суму, ніж вказана у
письмовій вимозі банка, яка була
направлена позивачу, а тому визначена
сума не є безспірною. Крім того,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що позивач отримав досудову
вимогу.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій й та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 12 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко