Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/527/14
Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 03 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання.

В позові зазначала, що шлюб між нею та
ОСОБА_3 розірвано. Від шлюбу вони мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
суду ОСОБА_3 позбавлено батьківських
прав щодо сина. На теперішній час їх
син ОСОБА_5 навчається на першому курсі
Коледжу «Класичного приватного
університету». Термін навчання з 06.09.2013
року - 28.02.2016 року. Батько - ОСОБА_3
допомоги на утримання та навчання сина
не дає.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_5 у розмірі ? частки від заробітку
(доходу), починаючи з 01.06.2013 року і до
закінчення навчання - 28.02.2016 року. Також
просила суд стягнути з відповідача
судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 03 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_5
аліменти в розмірі ? частини всіх видів
заробітку (доходу) відповідача
щомісяця, починаючи з 10.10.2013 року і до
закінчення навчання ОСОБА_5, але не
більше як до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід
держави в розмірі 229,40 грн. в іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення, та
ухвалити нове рішення, яким призначити
фіксовану суму аліментів рівних сумі
навчання ОСОБА_5, але не більше як до
досягнення ним 23 років.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції керувався тим, що
оскільки ОСОБА_5 після закінчення школи
продовжує навчатися на комерційній
заочній формі навчання, стипендію не
отримує, не працює, а також
матеріальний стан сторін, тому з
відповідача слід стягувати по ? частин
всіх видів заробітку.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 200 СК
України, при визначенні розміру
аліментів на повнолітніх дочку, сина,
які продовжують навчання, суд враховує
обставини, зазначені у ст. 182 СК України,
а саме: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки сина, інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 200 СК
України, при визначенні розміру
аліментів з одного з батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим з батьків, своїми дружиною,
чоловіком та повнолітніми дочкою,
сином.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу
народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
по стану здоров'я потребує лікування.
На теперішній час ОСОБА_5 є студентом
першого курсу заочної форми навчання
коледжу «Класичного приватного
університету» за спеціальністю
«Товарознавство та комерційна
діяльність». Згідно довідки Коледжу
«КПУ» період навчання складає з 06.09.2013р.
- 28.02.2016р. ОСОБА_5 навчається на
комерційній основі, стипендію не
отримує, не працює, проживає з матір»ю
ОСОБА_4, знаходиться на її утриманні.
Остання є інвалідом з дитинства,
отримує пенсію по інвалідності.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач працює в ВСП
«Дистанція колії Запоріжжя-1» ДП
«Придніпровська залізниця» монтером
колії 4 розряду у відділі 07 околоток
Другої дільниці з 5 травня 2000р. по
теперішній час та отримує стабільну
заробітну плату. Доказів перебування
на його утриманні інших осіб суду не
надано.

Статтею 199 СК України передбачено, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Таким чином, встановивши, що
повнолітній ОСОБА_5 продовжує навчання,
знаходиться на утриманні матері,
потребує матеріальної допомоги,
відповідач ОСОБА_3 проживає окремо, є
працездатним, за станом здоров'я може
надавати матеріальну допомогу
повнолітній дитині, тому суд першої
інстанції обґрунтовано поклав на нього
обов»язок по сплаті аліментів на
період навчання ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги
про те, що судом першої інстанції не
враховано, що він має іншу сім'ю
(дружину), на його утриманні також
перебуває непрацездатна мати є
неспроможними, оскільки
спростовуються матеріалами справи,
яким суд дав належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог закону та відповідає
матеріалам справи і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 304307, 308, 313, - 315,317,319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 03 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: