Справа № 101/5402/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м.
Алушта

Алуштинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
судді Шустової І.П., при секретарі
Безнос А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог, - Приватний нотаріус
Алуштинського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Алуштинського міського управління
юстиції АР Крим, про визнання недійсним
правочину та рішення про реєстрацію
прав на нерухоме майно,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду
з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги
тим, що 26.09.2012 року вона звернулася до
Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська
з позовом про стягнення боргу у розмірі
79 930 грн. з ОСОБА_3 та з заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на частину належної їй квартири
АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3
звернулася до суду з клопотанням про
передачу справи до Алуштинського
міського суду, ухвалою від 19.11.2012 року
справу передано за підсудністю. Тобто,
з цієї дати ОСОБА_3 було відомо про
майнові претензії позивача. 21.12.2012 року
позивач звернулася з аналогічним
позовом до Алуштинського міського суду
та з заявою про забезпечення позову,
яку було всупереч вимогам
законодавства розглянуто лише 18.01.2013
року. За цей час відповідачі зібрали
всі необхідні документи, зробили
експертний висновок про ринкову
вартість та 24.12.2012 року посвідчили в
нотаріуса договір дарування. 31.07.2013
року рішення суду про стягнення з
ОСОБА_3. суми боргу набрало законної
сили, а тільки 08.08.2013 року ОСОБА_4
звернулася до Реєстраційної служби для
реєстрації права власності за
договором дарування. Вважають, що
договір дарування квартири, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 носить фіктивний
характер, укладений без наміру
створення цивільно-правових наслідків
з метою уникнення цивільно-правової
відповідальності. Просила визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1 та, після уточнення позовних
вимог, скасувати рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
вказану квартиру.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 позов підтримав, надав
пояснення відповідно до викладеного у
позові та у поясненнях з урахуванням
заперечень відповідачів та вивчених
доказів (а.с. 135-138). Просив позов
задовольнити, на задоволенні п. 2
уточнених позовних вимог ( а.с. 47) не
наполягав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
позов не визнала. Пояснила при цьому, що
вона з позивачкою вела спільний бізнес,
для якого гроші складали разом, одна
одній написали боргові розписки. Коли
бізнес «прогорів», вони провели
інвентаризацію та поділили товар, що
залишився. Їй не було відомо про
існування позову до неї з листопада 2012
року. Про накладення арешту на спірну
квартиру їй стало відомо лише 26.01.2013
року, коли поштою отримала ухвалу суду
про забезпечення позову. Договір
дарування квартири з донькою (ОСОБА_4)
оформила, коли та була в Алушті по
роботі. Вона платила за комунальні
послуги, оскільки дочка проживає у
Дніпропетровську. Зареєстрували право
власності лише у серпні 2013 року, тому що
до цього вона була в Києві ще у однієї
дочки, реєструвати право власності не
торопилася. Інші пояснення надавала
відповідно до викладеного у
запереченнях проти позову ( а.с. 101-102).

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з'явилася,
просила розглядати справу за її
відсутності, заперечила проти позову,
відповідно до наданих суду заперечень
(а.с.26-28).

Третя особа - приватний нотаріус
Алуштинського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 до суду не з'явилася,
просила розглядати справу без її
участі, ухвалити рішення на розсуд суду
(а.с.10).

Представник Реєстраційної служби
Алутинського міського управління
юстиції АР Крим до суду не з'явився, не
заперечував проти розгляду даної
справи у його відсутності. Просив
прийняти рішення відповідно до закону
(а.с. 134).

Вислухавши сторони, дослідивши надані
сторонами суду докази, суд дійшов
висновку про необґрунтованість позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
в межах заявлених вимог та на підставі
доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК
України передбачено, що особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, для чого роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дії і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі ст.
10 ЦПК України покладений на сторони у
справі. Крім того, відповідно зі ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними
матір`ю та донькою, що підтверджується
свідоцтвом про народження та
свідоцтвом про розірвання та укладення
шлюбу, згідно з якими було змінено
прізвище дочки на «ОСОБА_4» (а.с. 29, 30).

24.12.2012 року між ОСОБА_3 (дарувальником)
та ОСОБА_4 (обдарованою) був укладений
договір дарування квартири АДРЕСА_1 АР
Крим (а.с.50).

Згідно з рішенням Апеляційного суду Ар
Крим від 31.07.2013 року з ОСОБА_3 стягнуто
на користь ОСОБА_2 суми боргу - 87 995 грн.
(а.с. 39-40).

Відповідно до відповіді на запит
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на
частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.144).

Проаналізувавши докази, суд вважає
посилання позивача на те, що договір
дарування був укладений без наміру
утворення юридичних наслідків,
безпідставними. Як стверджують
відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своїх
запереченнях, наприкінці 2006 року
ОСОБА_4 вирішила придбати однокімнатну
квартиру в Алушті для власного
користування, при чому було вирішено
укласти з банком кредитний договір, за
яким придбана квартира була визнана
заставним майном та передана в іпотеку
(а.с.32-33), оскільки власних коштів на
придбання квартири не вистачало. Ці
договори були укладені матір'ю
фактичного покупця, оскільки остання
мала невдалий досвід попереднього
сімейного життя.

Крім того, суд приймає до уваги, що
ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 договір
доручення від 15 листопада 2006 року на
випадок вчинення будь - яких юридичних
дій від її імені (а.с.31). Сплати за
кредитним договором проводились із
Дніпропетровську, де проживала саме
ОСОБА_4, незважаючи на те що платником
вказана ОСОБА_3, тому що саме на неї був
оформлений кредитний договір, що
підтверджується декількома
квитанціями, які є у справі (а.с.43-44).

Крім того, в судовому засіданні була
допитана свідок ОСОБА_9, яка
підтвердила, що договір найму спірної
квартири вона укладала саме з ОСОБА_4
(а.с.124) як власницею квартири, що
свідчить про те, що остання володіє,
користується та розпоряджається
майном, набутим в результаті укладення
договору дарування, та підтверджує
настання певних юридичних наслідків.

Також матеріали справи містять копію
абонентної книжки по сплаті за
електроенергією за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 41-42), а також договір про
користування електричною енергією
укладений ПАО «ДТРК Крименерго» саме з
ОСОБА_4 (а.с.103-104).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
пояснила, що підпис у договорі належить
їй, проте суд приймає до уваги, що
ОСОБА_4 надала ОСОБА_3 повноваження на
здійснення представницьких дій від її
імені.

Суд критично ставиться до посилання
позивача на те, що договір дарування
був укладений з метою уникнути
звернення стягнення на особисте майно
за рішенням суду під час знаходження
цивільної справи у суді, оскільки 19.12.2012
року відповідачі, отримавши в ПАТ «Банк
Форум» документи на підтвердження
погашення кредиту, оригінали
документів на квартиру, зразу ж
звернулися до нотаріуса з заявою про
вилучення обтяження об'єкту
нерухомості (а.с.35,36,37). Після чого 24.12.2012
року і був укладений договір дарування
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходить з безпідставності визнання
недійсним договору дарування і з того
приводу, що в відповідача ОСОБА_3 наявне
інше майно та доходи, якими позивач
може задовольнити свої вимоги щодо
виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно
до ст. 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Положенням ст. 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Враховуючи, що позивачем не доведено в
судовому засіданні і не представлено
доказів в підтвердження фіктивності
договору дарування та в відповідача
наявне інше майно, суд вважає рішення
про відмову у задоволенні позову
законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись п. 24
Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року № 9, ст.ст. 215, 234, 627 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 212-215, 218, 294 ЦПК України,
суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог, - Приватний нотаріус
Алуштинського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Алуштинського міського управління
юстиції АР Крим, про визнання недійсним
правочину та рішення про реєстрацію
прав на нерухоме майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Алуштинський міський суд шляхом
подання в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Алуштинського міського суду АР
Крим І.П.Шустова