Справа № 229/5211/13-ц
Провадження № 4-с/229/1/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 р.
Дружківський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Панової
Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

з участю боржника ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

представника ВДВС
Хащенкової Н.Ю.

представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дружківка
цивільну справу за за скаргою ОСОБА_1
на дії та бездіяльність державного
виконавця,

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
дії та бездіяльність державної
виконавчої служби в якій зазначає, що з
нього рішенням суду від 29.12.2000р на
користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на
утримання доньки в розмірі 1/4 частки
всіх видів його заробітку.

На підставі виконавчого листа № 2-1291/2000
12.01.2001р відкрито виконавче провадження
відділом державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції.

Рішенням суду від 12.12.2011р розмір
стягнутих з нього аліментів був
зменшений до 1/6 частки і виданий новий
виконавчий лист № 2-1305 від 12.12.2011р.

26.09.2011р Дружківським ВДВС був
здійснений розрахунок його
заборгованості по аліментам перед
ОСОБА_4 в період з 21.12.2000р по 26.09.2011р в
сумі 27 163,61грн, яка ним повністю
сплачена. Розрахунок проводився
виходячи з середньої заробітної плати
в м.Дружківка.

19.12.2011р за вимогою ОСОБА_4 ВДВС здійснює
розрахунок його заборгованості за той
же період, а також з 01.10.2011р по 19.12.2011р на
суму 231 797,75грн, але виходячи із валового
доходу, який він отримав в якості
фізичної особи підприємця, перебуваючі
на спрощеній системі оподаткування.

Не погодившись з даним розрахунком він
неодноразово звертався до суду. Після
оскарження ним в судовому порядку
розрахунків заборгованості по
аліментам, є два, ніким не скасовані
розрахунки: від 19.12.2011р на суму 231 797,75грн
та від 02.12.2012р на суму 5
816,82грн.

08.04.2013р він перерахував ОСОБА_4
заборгованість в сумі 5816,82 з
розрахунком від 02.12.2012р.

В липні 2013року звернувся до виконавчої
служби із заявою про закінчення
виконавчого провадження та зняття
арешту з майна. 21.08.2013року йому
відмовили, мотивуючи тим, що він має
заборгованість по аліментам в сумі 225
980,93грн, також повідомлено про арешт
його майна та роз"яснено право на
оскарженняч дій ВДВС.

04.09.2013р ВДВС він отримав копію
постанови про арешт майна від 16.08.2011р і
повідомлення ВРЕР м.Краматорськ від
19.08.2011р про накладення арешту на його
автомобіль "Сузуки" № НОМЕР_1.

12 вересня 2013року він звернувся із
заявою до ВДВС, щоб повідомили, чи
виносилася постанова про накладення
арешту (повторне) на його майно, в тому
числі і на зазначений автомобіль, у
зв"язку з перерахуванням
заборгованості по аліментам від 19.12.2011
в сумі 231 797,75грн та 02.12.2012 в сумі 5816,82грн.

04.10.2013р отримав відповідь, що повторний
арешт не накладався і за ним існує
заборгованість в сумі 225 980,93грн.

05 листопада 2013р він звернувся до ВДВС з
клопотанням про виконання постанови
від 05.01.2012р, яким виконавче провадження
по виконавчому листу № 2-1291 закінчено
та скасований арешт на його майно. 23
листопада 2013року йому відмовили в
закінченні виконавчого провадження та
зняття арешту з автомобіля, оскільки за
ним рахується борг 225 980,93грн.

Вважає дії державного виконавця
незаконними.

05.01.2012р ВДВС виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження по
виконавчому листу № 2-1291 від 29.12.2000 та
скасування арешту на його майно.
Повторний арешт по виконавчому листу
№ 2-1305 не накладався. Але ВДВС ,
недивлячись на прийняте рішення про
скасування арешту, не повідомило про це
ВРЕР м.Краматорськ, тобто не виконав
свою постанову.

04.08.2008р ним був укладений з банком
крединий договір. З метою забезпечення
його зобов"язань по кредиту даний
автомобіль за договором застави був
переданий банку в заставу до 03.08.2015р. На
момент укладення договору застави
арешт на автомобіль не накладався.
Вважає, що до повного розрахунку по
кредиту з банком арешт на автомобіль не
може накладатися.

На сьогодні існує два розрахунку його
заборгованості по аліментам,
здійснених ВДВС: від 19.12.2011р в сумі 231
797,75грн на підставі його виручки від
реалізації товару та від 02.12.2012р в сумі
5816,82грн , нарахований виходячи з його
чистого доходу.

Жоден з розрахунків не скасований. При
такій ситуації вважає, що виконавча
служба при наявності спору між
сторонам, не має права без відповідного
рішення суду вважати дійсним один з
розрахунків та вимагати від нього
погашення заборгованості по ньому.

08.04.2013 ним сплачена заборгованість в
сумі 5816,82грн за розрахунком від 02.12.2012р,
внаслідок чого виконавче провадження
підлягає закінченню з припиненням
заходів забезпечення.

Відкриття нового провадження та
повторне накладення арешту на
автомобіль можливо у випадку наявності
судового рішення, яке набрало чинності,
про визнання дійсним розрахунку
заборгованості від 19.12.2011р і наданням
ОСОБА_4 виконавчого листа про стягнення
з нього 231 797,75грн .

Ним пропущений строк передбачений
статтею 385 ЦПК України, але вважає, що
він пропущений з поважних причин. Ним
здійснювалося листування з ВДВС.

23.11.2013р він отримав відповідь про
відмову йому у вчиненні зазначених дій.

02.12.2013р він звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
незаконною бездіяльності виконавчої
служби.

04.12.2013р ухвалою суду йому відмовлено у
відкритті провадження, оскільки спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Просить

1) визнати дії державної виконавчої
служби, які пов"язані з відмовою у
закінченні виконавчого провадження та
невиконання постанови про скасування
арешту на майно незаконними;

2) зобов"язати виконавчу службу
закінчити виконачве провадження по
виконавчому листу № 2-1305 від 12.12.2011р про
стягнення з нього аліментів на користь
ОСОБА_4;

3) зобов"язати виконавчу службу
виконати постанову від 05.01.2012р про
зняття арешту з автомобіля № НОМЕР_1;

4) поновити йому строк для подачі
скарги.

Під час розгляду справи боржник ОСОБА_1
надав уточненну скаргу, в якій
конкретизував п.3 своєї скарги, при
цьому обставини, мотиви, обгрунтування
скарги та вимоги залишив незмінними.

Просить 1) визнати дії державної
виконавчої служби, які пов"язані з
відмовою у закінченні виконавчого
провадження та невиконання постанови
про скасування арешту на майно
незаконними;

2) зобов"язати виконавчу службу
закінчити виконачве провадження по
виконавчому листу № 2-1305 від 12.12.2011р про
стягнення з нього аліментів на користь
ОСОБА_4;

3) зобов"язати виконавчу службу
виконати постанову від 05.01.2012р про
зняття арешту з автомобіля № НОМЕР_1,
надіславши його для виконання в адрес
ВРЕР м.Краматорська при УДАІ ГУ МВС
України в Донецькій області;

4) поновити йому строк для подачі скарги
(а.с.69).

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та
його представник Оверченко підтримали
свою скаргу з підстав викладених в
скарзі. Просять поновити строк
звернення до суду зі скаргою, оскільки
вважають, що про порушене право стало
відомо боржнику лише 23 листопада 2013р,
коли він отримав відмову у закінченні
провадження за виконавчим листом № 2-1305
від 12.12.2011р. та у скасуванні арешту.
Звернення до суду з адміністративним
позовом було своєчасним, протягом 10
днів. Після отримання ухвали про
відмову у відкритті провадження, вони
одразу звертаються зі скаргою,
оскільки погодилися з ухвалою суду.

Представник ВДВС Хащенкова Н.Ю. вважає,
що боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою з пропуском строку, оскільки
про арешт майна йому було відомо ще в
літку 2013року, а до суду звертається у
грудні 2013року. Також пояснила, що
станом на 27 лютого 2014року виконавче
провадження закрито з підстав
закінчення строку, передбаченого для
даного виду стягнення. Дитина, на
утримання якої були стягнуті аліменти,
досягла повноліття. Але арешт не зняти
з автомобіля, оскільки за ОСОБА_1
залишилася заборгованість в розмірі 225
980,93грн.

Підтвердила, що на сьогодні ВДВС має
два розрахунки по заборгованості на
суму 231797,75грн та на суму 5 816,82грн.
Боржник звертався до суду про визнання
розрахунку на суму 231 797,75грн недійсним,
але судом на сьогодні не визнано цей
розрахунок недійсним, тому вважають, що
є борг і підстав для зняття арешту
немає.

Просить в задоволенні скарги
відмовити.

Представник зацікавленої особи
стягувача ОСОБА_4 ОСОБА_3 вважає, що
боржнику стало відомо про порушення
його права в серпні 2013року, коли йому
відмовили в закінченні провадження та
знятті арешту з майна. ОСОБА_1 пропустив
строк звернення до суду без поважних
причин. Також вважає, що існує
заборгованість у боржника по аліментам
в сумі 225 980,93грн. Підстав для зняття
арешту немає. Просить скаргу залишити
без задоволення.

Суд , дослідивши докази по справі,
вважає, що скарга підлягає залишенню
без розгляду.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу на дії
державного виконавця може бути подано
до суду у десятиденний строк з дня коли
особа дізналася про порушення її прав
чи свобод. Пропущений з поважних причин
строк для подання скарги може бути
поновлено судом.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право
на вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотанням
особи, що їх подала, не знайде підстав
для поновлення строку.

Згідно ст. 73 ЦПК України суд поновлює
або продовжує строк, встановлений
відповідно законом або судом , за
клопотанням сторони або іншої осбои у
разі його пропущення з поважних причин.

Судом встановлено, що 12 січня 2001року
державний виконавець Стальмакова І.Г.
на підставі виконавчого листа № 2-1291
від 29.12.2000р відкрив виконавче
провадження з виконання рішення
Дружківського міського суду №2-1291 від 29
грудня 2000р про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 аліментів на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в
розмірі 1/4 частки відусіх видів
заробітку, але не менше 1/2
неоподатковуваного мінімуму доходів
грромадян, до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 21 грудня 2000року
(а.с.8-9).

Судом встановлено, що у зв"язку з
невиконанням ОСОБА_1 рішення суду № 2-1291
від 29.12.2000р, державний виконавець
Сергієнко І.В. 16 серпня 2011року звернув
стягнення на майно боржника ОСОБА_1,
наклав арешт на все майно боржника в
межах суми стягнення 26 755,75грн, також
заборонив здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу. Також
в постанові зазначено, що арешт
накладається з моменту надходження
постанови (а.с.35).

Згідно повідомлення ВРЕР м.Краматорськ
від 19.08.2011р (а.с.36) 19.08.2011р накладено
арешт на автомобіль марки Сузукі №
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

Відповідно до рішення Дружківського
суду № 2-1305/11 від 12 грудня 2011року (а.с.10)
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів на утримання
неповнолітньої дитини задоволено.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5,
аліменти в розмірі 1/6 частини його
доходу, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. ВДВС всі виконавчі
дії перенести у виконавчий лист за
даним рішенням з виконавчого листа №
2-1291 від 29.12.2000р. Раніше виданий
виконавчий лист за рішенням суду від 29
грудня 2000р № 2-1291 повернути до суду.

Відповідно до постанови про закінчення
виконавчого провадження від 05.01.2012р.
(а.с.37) виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1291 від 29.12.2000року закінчено.
Також в постанові зазначено про
припинення арешту майна боржника та
скасуванні інших заходів примусового
виконання рішення. суду.

Судом встановлено, що 27 лютого 2014року
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1305 від 12.12.2011р про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 на
утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/6 частки його доходу (а.с. 79).

Судом встановлено, що до теперішнього
часу арешт з майна боржника ОСОБА_1,
автомобіля Сузукі № НОМЕР_1, не знятий,
що підтверджується поясненнями сторін
у справі.

Судом встановлено, що в липні 2013року
боржник звертався до ВДВС із заявою про
закінчення виконавчого провадження
про стягнення з нього аліментів та
зняття арешту з його майна. 21 серпня
2013року отримав відповідь з ВДВС ,
відповідно до якої йому відмовили як в
закінчення провадження, так і в знятті
арешту з майна, посилаючиь на наявність
у нього заборгованості по аліментам
(а.с.28).

03 вересня 2013року боржник звертається
до ВДВС із заявою про отримання копії
постанови про арешт його майна (а.с.29).

Судом встановлено, що постанову про
арешт майна від 16 серпня 2011року боржник
ОСОБА_1 отримав 04 вересня 2013року, про що
пояснює боржник в судовому засіданні,
зазначає про це в своїй скарзі, а також
підтверджує цей факт представник ВДВС
в судовому засіданні. Із змісту
постанови вбачається порядок її
оскарження до Дружківського суду в 10
денний строк з моменту її одержання.

Боржник не оскаржує отриману постанову
і 12 вересня 2013року знову звертається до
ВДВС за роз"ясненнями чи не виносилася
постанова про арешт майна повторно, у
зв"язку з перерахуванням
заборгованості по аліментам від 19.12.2011р
та 02.12.2012р.

04 жовтня 2013року боржник отримує
відповідь ВДВС про відсутність
повторного арешту на його автомобіль
(а.с.30,31). Але не оскаржує дії виконавця
щодо арешту його майна в 10 денний строк.

05 листопада 2013року боржник знову
звертається до ВДВС з проханням
закінчити провадження по виконавчому
листу № 2-1305 від 12.12.2011р. та виконати
постанову ВДВС про закінчення
виконавчого листа від 05.01.2012р в частині
скасування арешту автомобіля. 23
листопада 2013р отримав відмову ВДВС в
задоволенні своєї заяви (а.с.33, 34).

Аналізуючи встановленні обставини, суд
приходить до висновку, що про порушення
своїх прав боржник Воровбйов був
повідмолений в серпні 2013року, коли
отримав відмову ВДВС у закінченні
виконавчого провадження по
виконавчому листу від 12.12.2011р., але
протягом 10 днів не оскаржив
бездіяльність державного виконавця
щодо закриття виконавчого провадження.

Суд також вважає, що про бездіяльність
державного виконавця в частині
незняття арешту з майна боржника,
ОСОБА_1 стало відомо 04 вересня 2013року,
коли отримав на руки постанову про
арешт майна, але в 10денний строк з
моменту її отримання, не оскаржив дії
виконавця.

До суду за захистом своїх прав боржник
звертається 02 грудня 2013року, надавши
адміністративний позов про визнання
незаконною бездіяльності державної
виконавчої служби (а.с.45), зі скаргою на
дії та бездіяльність ВДВС в порядку
цивільного судочинства боржник
звертається до суду 16 грудня 2013року, що
свідчить про пропуск строку
встановленого ст. 385 ЦПК України.

Суд не може погодитися з доводами
боржника ОСОБА_1 та його представнкиа
ОСОБА_2, що строк пропущений з поважних
причин.

На думку суду , причина пропуску строку
є поважною, якщо вона відповідає
водночас таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка
безпосередньо унеможливлює або
ускладнює можливість вчинення дій у
визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об"єктивно,
незалежно від волі особи, яка
пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку,
який пропущено;

4) ця обставина підтверджується
належними і допустимими засобами
доказування.

Суд вважає, що таких обставин боржником
не наведено.

На поважність причин представник
боржника зазначає, про листування з
ВДВС, пов"язане з виконанням рішення
суду № 2- 1305 від 12.12.2011р і виконанням
постанови ВДВС про закінчення
виконавчого провадження від 05.01.2012 в
частині скасування арешту автомобіля.
І тільки 23 листопада 2013року боржником
було отримано відмова у вчиненні
вказаних дій.

Але як вже встановлено судом, відмову у
закінченні провадження боржником
отримано в серпні 2013року, а постанову
про арешт майна боржником отримано в
вересні 2013року, і подальше листування з
ВДВС, суд вважає, було зайвим і не
свідчить, про неможливість боржника
оскаржити бездіяльність державного
виконавця з моменту отримання відмови
у закінченні провадження, та з моменту
отримання постанови про арешт майна.

Інших обставин і доказів, які б
свідчили про поважні причини строку
звернення до суду ОСОБА_1 не доведено.

Суд вважає, що в судовому засіданні не
встановлено підстав для поновлення
ОСОБА_1 строку звернення до суду, тому
скаргу необхідно залишити без
розгляду.

Керуючись ст. ст. 73, 385, 387 ЦПК України,
суд

У Х В А
Л И В:

скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державного виконавця державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції залишити
без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів з дня проголошення
ухвали, якщо продовж цього строку не
подана апеляційна скарга, або після
розгляду апеляційним судом у разі
подання апеляційної скарги.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Дружківський
міський суд протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали.

Суддя:
Т. Л. Панова