ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/4335/13-ц
Провадження № 2/362/177/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді
Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі
Данильченко Г.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м. Василькові
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом до ОСОБА_3, у
якому просить стягнути з останнього на
його користь 262 100 грн. боргу за
договорами позики, 7000 грн. витрат на
правову допомогу та сплачені по справі
судові витрати.

Вказуючи на те, що 21 вересня 2010 року між
ним та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно якого
останній отримав від нього у борг 10 000
(десять тисяч) доларів США, що на день
підписання даного договору за курсом
НБУ еквівалентно 80 000 грн.; 27 вересня 2010
року між ними був укладений ще один
договір позики, згідно якого ОСОБА_3
отримав від нього у борг 12 500
(дванадцять тисяч п'ятсот) доларів США,
що на день підписання даного договору
за курсом НБУ еквівалентно 100 000 грн.; 01
січня 2011 року - договір позики, згідно
якого ОСОБА_3 отримав від нього у борг 44
700 грн.; 09 січня 2012 року - договір позики,
згідно якого ОСОБА_3 отримав від нього у
борг 3 800 (три тисячі вісімсот) доларів
США, що на день підписання даного
договору за курсом НБУ еквівалентно 30
400 грн.

За даними договорами позики, які
укладені у формі розписок, відповідач
ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання
повернути кошти за вимогою
позикодавця.

Оскільки умов розписок ОСОБА_3 не
виконав. На його чисельні прохання на
протязі тривалого часу про
необхідність повернути борги
залишилися поза увагою, у зв'язку з чим
ОСОБА_2 змушений звернутися до суду з
даним позовом, в якому просить стягнути
з ОСОБА_3 на його користь
заборгованість за договорами позики у
розмірі 262 100 грн. та сплачені по справі
судові витрати.

23 грудня 2013 року позивач зменшив
позовні вимоги. Уточнивши попередні
розрахунки по заборгованості, у зв'язку
з чим просить стягнути з ОСОБА_3 на його
користь заборгованість за договорами
позики у розмірі 254 429 грн. та сплачені
по справі судові витрати.

31 січня 2014 року представник позивача
відмовився від витрат на правову
допомогу у розмірі 7 000 грн. І остаточно
просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 254 429 грн. заборгованості
за договором позики та сплачені по
справі судові витрати.

09 жовтня 2013 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову
посилався на те, що правочини, які
відображені у вказаних вище розписках,
є недійними з моменту написання цих
розписок, оскільки у вказані в них дати
грошові суми у даних розмірах ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не передавалися і, відповідно,
ОСОБА_3 не отримувалися. В жодній з
розписок не зазначено, що грошові кошти
ОСОБА_3 нібито взяв для своїх потреб і
інформація про те, що грошові кошти
взяті в борг, не відповідає дійсності.

Дані розписки були написані на вимогу
ОСОБА_2, який таким чином хотів отримати
гарантії подальшої співпраці з ОСОБА_3
та мав на меті закріпити залежність
останнього від себе.

Посилаючись на ст. 231, ст. 233 ЦК України,
які передбачають умови визнання
правочину недійсним, ОСОБА_4 просить
визнати договори позики (розписки)
недійсними з моменту їх укладання
(написання).

23 грудня 2013 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 надав до суду заяву про
уточнення зустрічних позовних вимог, у
якій зазначено про те, що позивач за
зустрічним позовом заперечує факт
отримання грошових коштів від ОСОБА_2 у
вказані дати та у зазначених сумах.
Посилається на те, що грошових коштів
ОСОБА_3 від ОСОБА_2 не отримував, а
відтак обов'язок повертати зазначені в
розписках грошові кошти у нього не
виник, що вказує на те, що правочин
фактично не відбувся, сторони не
приступили до його виконання і
письмової форми оспорюваних договорів
позики (розписки), представлені ОСОБА_2,
належнить визнати недійсним, у зв'язку
з чим просить договори позики
(розписки) від 21.09.2010 року на суму 10 000
доларів США, від 27.09.2010 року на суму 12 500
доларів США, від 01.01.2011 року на суму 44 700
грн., від 09.01.2012 року на суму 3 800 доларів
США, написані (видані) ОСОБА_3 у
зазначені в них дати ОСОБА_2 на його
вимогу, визнати недійсними з моменту їх
укладання (написання).

ОСОБА_2 та його представник за
первісним позовом в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримали у
повному обсязі. Просили позов
задовольнити з викладених у ньому
підстав, а в зустрічному позові просили
відмовити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив суд
зустрічний позов про визнання договору
позики недійсним задовольнити, а в
первісному позові про стягнення боргу
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
задоволенню підлягає первісний позов,
а у задоволенні зустрічного позову
слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики, одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів, або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом установлено, що 21 вересня 2010 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно якого
останній отримав у борг 10 000
(десять тисяч) доларів США, що на день
підписання даного договору за курсом
НБУ становило 79 970 гривень (а.с.6).

27 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений договір позики, згідно
якого останній отримав у борг 12 500
(дванадцять тисяч п'ятсот) доларів США,
що на день підписання даного договору
за курсом НБУ становило 99 625 грн.
(а.с.5).

09 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно якого
останній отримав у борг 3 800 (три тисячі
вісімсот) доларів США, що на день
підписання даного договору за курсом
НБУ становило 30 134 грн. (а.с.5).

01 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно якого
останній отримав у борг 44 700 гривень
(а.с.7).

За даними договорами позики, які
укладені у формі письмових розписок,
ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання
повернути кошти за вимогою
позикодавця.

Таким чином, борг ОСОБА_3, з урахуванням
досліджених під час судового засідання
письмових розписок, становить 254 429 грн.

01 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_3 з письмової вимогою про
повернення позичених коштів в строк до
10 липня 2013 року, проте взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_3 не виконав (а.с.13).

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору. На
підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняється від
відповідальності через неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що у судовому засіданні на
підставі зібраних по справі доказів
установлено, що ОСОБА_3 взяте на себе
зобов'язання за укладеним із
ОСОБА_2 договором позики не виконав,
взяті у борг кошти в обумовлений
договором строк не повернув, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню та стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за договором
позики в розмірі 254 429 грн.

Разом з тим, судом не вбачається
правових підстав для задоволення
зустрічного позову та визнання
договору позики недійсним, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Приймаючи до уваги викладені вище
норми закону, якими передбачені умови
визнання правочину недійсним, ОСОБА_3
та його представником не доведено
обставин, на які вони посилаються в
обгрунтування своїх позовних вимог.
Будь яких доказів на підтвердження їх
доводів щодо безгрошовості укладеного
з ОСОБА_2 договору позики не надали.
Також, під час судового розгляду
справи, не знайшли свого підтвердження
посилання ОСОБА_3 щодо написання ним
розписок проти його справжньої волі
внаслідок застосування до нього
психологічного тиску з боку ОСОБА_2,
таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову за його
недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст.
3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-227
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 254
429 (двісті п'ятдесят чотири тисячі
чотириста двадцять дев'ять гривень)
грн. боргу за договором позики, 2 621 (дві
тисячі шістсот двадцять одна гривня)
грн. судового збору, а всього 257 050
(двісті п'ятдесят сім тисяч п'ятдесят
гривень) грн.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 3
лютого 2014 року.

Суддя
Г.М. Лебідь-Гавенко