АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/623/2014
Головуючий у 1 інстанції - Савицький О.А
м. КиївДоповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів:Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі:Мурга  М.В.

розглянувшиу відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 вересня 2010
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
розірвання договору та стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2010 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом,в якому
просив розірвати договір та стягнути
солідарно з відповідачів за договором
№ 015578 від 30 травня 2008 року суму боргу в
розмірі 167688,74 грн., штраф в сумі 35591,08
грн., а всього 203279,82 грн.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 вересня 2010
року позов ТОВ «Житловий Альянс» до
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про розірвання
договору та стягнення заборгованості
задоволено.

Розірвано договір № 015578 від 30 травня 2008
року, укладений між ТОВ «Житловий
Альянс» та ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7
солідарно на користь ТОВ «Житловий
Альянс» 205 099,82 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року
залишено без задоволення заяву ОСОБА_5
про перегляд заочного рішення у
цивільній справі за позовом ТОВ
«Житловий Альянс» до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про розірвання договору та
стягнення заборгованості.

Не погодившись з рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 вересня 2010 року відповідач
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у задоволені
позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги укладення
додаткових договорів до договору №015578
від 30 травня 2008 року, а саме: доповнення
№1 від 30 травня 2008 року, доповнення №2
від 30 травня 2008 року і доповнення №3 від
09 грудня 2008 року, згідно яких змінилися
істотні умови основного договору, а
саме - п. 1.4 розмір заборгованості, у
зв'язку з чим, згідно з підписанням
кожного доповнення заборгованість
збільшувалася, що є істотною зміною
зобов'язання.

Крім того, поручителі взяли на себе
зобов'язання по виконанню лише
основного договору.

Вказує на те, що позивач, в порушення
умов договору, не надсилав поручителям
повідомлення про невиконання ОСОБА_6
умов договору.

Зазначив, що ОСОБА_6 виконував
зобов'язання по договору, про що
свідчать надані ним копії квитанцій, а
тому сума заборгованості не могла
становити 167 688,74 грн.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5 підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явились, про день, час і
місце розгляду справи повідомлялися
судом належним чином, а тому колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу у відсутності осіб, які не
з'явивились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_5, представника позивача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга непідлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачами умови договору не
виконуються належним чином, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, як поручителі, повинні
відповідати перед позивачем в тому ж
обсязі, що і ОСОБА_6, включаючи сплату
основного боргу та штрафу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Згідно з цивільним законодавством
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (пеня,
штрафи), порукою, гарантією, заставою,
тощо, що обчислюється у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтями 553 та 554 ЦК України
передбачено, що поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку, відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року
між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_6 був
укладений договір № 015578, відповідно до
якого, позивач зобов'язаний був
здійснити оплату товару на користь
ОСОБА_6 або надати відповідну суму у
позику для придбання товару самим
ОСОБА_6

На виконання умов основного договору
ТОВ «Житловий Альянс» відповідно до
договору позики № 1356 від 09 грудня 2008
року надав ОСОБА_6 позику в сумі 200000
грн. для придбання товару.

Відповідно до п.4.4 ст. 4 договору позики
ОСОБА_6 зобов'язаний суму позики
повертати рівними частинами щомісяця.
Розмір та строки сплати платежів
обумовлені основним договором.

Проте, ОСОБА_6 свої зобов'язання за
договором належним чином не виконує, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка станом на день
звернення до суду складає 203279,82 грн., з
яких: 167688,74 грн. - сума боргу; 35591,08 грн. -
штраф.

Для
забезпеченнявиконаннязобов’язаньвзя
тихОСОБА_6 за договором,міжпозивачем
таОСОБА_5, ОСОБА_7 22 грудня 2008 року було
укладено договір поруки, згідно якого,
поручителі відповідають солідарно
перед кредитором в тому ж обсязі як і
боржник, в тому числі відповідають за
відшкодування збитків, а також за
сплату неустойки, що передбачені
договором № 015578 або законодавством.

Відповідно до п.5.1 договору поруки,
договір діє до 15 березня 2013 року з
урахуванням положень ст.4 договору.

Відповідач ОСОБА_5 своїм підписом на
договорі поруки підтвердив, що він
погодився зі всіма його
умовами,застережень до договору не
висловив, вказанийдоговірв судовому
порядку недійснимвизнаний не був.

Позивач направив відповідачу 21 травня
2009 року платіжну вимогу, яка була
останнім отримана, відповідно до копії
поштового повідомлення, 02 червня 2009
року.

Виходячи із засад добровільності
укладення договору, що підтверджено
його підписанням, зокрема,
відповідачами, колегія дійшла висновку
про порушення умов договору з боку
боржника та поручителів, а тому суд
дійшов цілком законного висновку про
необхідність задоволення позову,
виходячи з його доведеності та
обґрунтованості.

Твердження апелянта про те, що сума
заборгованості була збільшена за
рахунок додаткових договорів на які
договір поруки не поширюється, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ст.10 договору №015578 всі додатки до
даного договору стають невід'ємними
його складовими частинами з моменту їх
підписання та вони були підписані
позивачем та ОСОБА_6 ще до укладення
договору поруки.

Твердження апелянта про те, що копії
квитанцій, які він долучив до
матеріалів справи свідчать про
виконання ОСОБА_6 умов договору, а тому
сума заборгованості не могла становити
167 688,74 грн., колегія суддів вважає
надуманими, оскільки як вбачається з
матеріалів справи відповідачем ОСОБА_6
було здійснено часткове погашення
заборгованості, яке було враховано
позивачем при проведенні розрахунку 15
січня 2010 року.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді представник
апелянта не надав будь - яких
переконливих доказів на спростування
висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційноїскарги не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
не впливають на правильністьвисновків
суду першоїінстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

На підставі викладеного,
керуючисьст.ст. 218, 303,304,307,308, 313-315, 317ЦПК
України, колегіясуддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 вересня 2010 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: