Справа № 359/4240/14-ц Головуючий у І
інстанції Борець Є.О.Провадження №
22-ц/780/6781/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Химинець Н.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
рішення Бориспільського міськрайоного
суду Київської області від 22 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Глибоцької сільської ради
про скасування рішення органу
місцевого самоврядування, про
анулювання державного акта на право
приватної власності на землю, про
передачу земельної ділянки у спільну
сумісну власність сторін, про передачу
іншої земельної ділянки у власність
позивача.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
співвласницями жилого будинку та
надвірних будівель по АДРЕСА_1. У їх
спільне користування перейшла
земельна ділянка, на якій
розташовуються ці об'єкти нерухомого
майна. 24 травня 1996 року Глибоцька
сільська рада прийняла рішення, на
підставі якого 30 березня 1998 року ОСОБА_3
отримала державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІІ-КВ №010213. У такий спосіб відповідач
набула право власності на земельну
ділянку, що перебувала у спільному
користуванні сторін. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просили суд скасувати рішення
Глибоцької сільської ради від 24 травня
1996 року та анулювати державний акт на
право приватної власності на землю
серії ІІ-КВ №010213 від 30 березня 1998 року.
Крім того, позивачі просили передати у
спільну сумісну власність сторін
земельну ділянку площею 0,052 га для
обслуговування жилого будинку та
надвірних будівель, та передати у
власність ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,02 га за давністю користування
нею.

Рішенням Бориспільського
міськрайоного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла ОСОБА_4, якій належав на
праві власності жилий будинок та
надвірні будівлі по АДРЕСА_1. Після її
смерті спадкування здійснювалось за
законом. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дочками
ОСОБА_4 та її спадкоємицями першої
черги за законом. Кожна з них у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину та набула право
власності на 1/2 частку в жилому будинку
та надвірних будівлях. Ці обставини
підтверджуються копією свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
03 листопада 1990 року старшим державним
нотаріусом Бориспільської державної
нотаріальної контори Ткач Л.Е.,
зареєстрованим у реєстрі за №2990 (а.с. 38).
Рішенням виконавчого комітету
Глибоцької сільської ради №255 від 20
листопада 2008 року за ОСОБА_1 оформлено
право власності на 4/5 частки, а за
ОСОБА_3 - на 1/5 частку в жилому будинку та
надвірних будівлях по АДРЕСА_1.

24 травня 1996 року Глибоцька сільська
рада прийняла рішення про передачу у
приватну власність ОСОБА_3 земельної
ділянки розміром 0,142 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку у
АДРЕСА_1 без зазначення конкретної
адреси, на підставі якого 30 березня 1998
року ОСОБА_3 отримала державний акт на
право приватної власності на землю
серії ІІ-КВ №010213 (а.с. 8 - 9). У такий
спосіб ОСОБА_3 набула право власності
на земельну ділянку площею 0,142 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
розташовану на території АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
правові підстави для скасування
рішення Глибоцької сільської ради від
24 травня 1996 року та анулювання
державного акта на право приватної
власності на землю серії ІІ-КВ №010213 від
30 березня 1998 року.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Так відповідно до положень ч.2, ч.3 та ч.5
ст.20 ЗК України 1970 року, що був чинним
станом на день набуття сторонами права
власності на жилий будинок та надвірні
будівлі, право короткострокового
тимчасового користування землею
засвідчувалось рішенням органу, який
надав земельну ділянку в користування.
Право довгострокового тимчасового
користування землею засвідчувалось
актами, форма яких встановлювалась
Радою Міністрів Української РСР. Право
землекористування громадян, які
проживали в сільській місцевості,
засвідчувалось записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
рад народних депутатів.Згідно з ч.1, ч.2
ст.90 цього ж Кодексу при переході права
власності на будівлю переходило також
і право користування земельною
ділянкою або її частиною. При переході
будівлі у власність кількох осіб
земельна ділянка переходила в
користування всіх співвласників
будівлі. Як встановлено судом першої
інстанції в матеріалах справи відсутня
копія рішення про передачу земельної
ділянки в короткострокове тимчасове
користування ОСОБА_4 Крім того,
відсутня копія державного акта про
право довгострокового користування
землею, виданого на її ім'я, або копії
витягів з земельно-шнурової,
погосподарської або реєстрової книги з
записом про перебування земельної
ділянки у користуванні ОСОБА_4.З огляду
на ці обставини суд першої інстанції
вважав, що ОСОБА_4 не набула права
користування земельною ділянкою, на
якій розташовувався її жилий будинок
та надвірні будівлі. Тому ця земельна
ділянка не перейшла у спільне
користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ч.7 ст.17 ЗК України 1990
року, що був чинним станом на час
прийняття оскаржуваного рішення
органу місцевого самоврядування та
видачі державного акта на право
приватної власності на землю, передача
у власність громадян земельних
ділянок, що перебувала у власності або
користуванні інших громадян чи
юридичних осіб, провадилась місцевими
радами народних депутатів після
вилучення (викупу)їх.

З наданих документів у суді
апеляційної інстанції вбачається, що
за ОСОБА_4 рахувалась земельна ділянка
розміром 0,30 га (а.с. 143 -144). Рішенням
виконавчого комітету Глибоцької
сільської ради від 24 травня 1996 року
було передано у приватну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки
розміром по 0,14 га кожній. На підставі
вказаного рішення як ОСОБА_3, так і
ОСОБА_1 було видано державні акти на
право власності на земельні ділянки
розміром по 0,142 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку. З цих
державних актів вбачається, що
земельні ділянки сторін є суміжними.

За таких обставин у суду відсутні
правові підстави для задоволення
позову, оскільки ОСОБА_1 використала
своє право на отримання у приватну
власність земельної ділянки для
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1, а
оскаржуване нею рішення органу
місцевого самоврядування та державний
акт на право власності на землю,
виданий відповідачці, не порушують її
законних прав та інтересів.

Судом першої інстанції також
встановлено, що чинним цивільним та
земельним законодавством не
передбачено повноваження суду
передавати земельні ділянки у спільну
сумісну власність. Ця обставина є
підставою для відмови у задоволенні
вимоги про передачу земельної ділянки
у спільну сумісну власність сторін.
Крім того, згідно з ч.1 ст.119 ЗК України
громадяни, які добросовісно, відкрито і
без-перервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцево-го самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Так, суд не уповноважений передавати
земельні ділянки у власність за
давністю користування ними. Крім того,
з дня набрання чинності ЗК України не
минув 15-річний строк, з якого
передбачена можливість набуття права
власності на земельні ділянки за
давністю користування ними.

Довідка виконавчого комітету
Глибоцької сільської ради №662 від 13
червня 2012 року про те, що на земельній
ділянці ОСОБА_3 розташовується жилий
будинок та надвірні будівлі по АДРЕСА_1,
на яку посилається позивачка, не є
належним та допустимим доказом по
даній справі.

За наведених обставин рішення суду
постановлене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених у рішенні.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити, а рішення Бориспільського
міськрайонного суду від 22 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: