У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

cудді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Іршавського районного суду від
23 січня 2014 року про відмову у відкритті
провадження за позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_3 та виконавчого комітету
Іршавської міської ради про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування, -

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою відмовлено у
відкритті провадження за позовною
заявою ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що дана
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі ставить
питання про скасування ухвали як такої,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права. Зокрема, вказує
на те, що між сторонами існує спір про
право на користування власністю, що
виключає його розгляд в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження,
суддя посилався на те, що оскільки
позивач звернувся із позовом про
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень - виконавчого комітету
Іршавської міської ради, то даний спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції погодитись не можна виходячи
з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах у порядку цивільного
судочинства.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. ст. 2, 17 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктивний склад
учасників процесу та характер спірних
правовідносин.

В даному випадку позивачем пред'явлено
позов про визнання недійсним рішення
органу місцевого самоврядування, яким
надано ОСОБА_3 дозвіл на реконструкцію
металевого кіоску. Позивач оскаржує
дане рішення з тих підстав, що у разі
здійснення реконструкції така будівля
повністю закриє виїзд з її гаражу та
унеможливить використання позивачем
даного нерухомого майна, посилаючись
при цьому на ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК
України.

Як роз'яснено в п.26 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ», право власності на
майно, на речове право на чуже майно,
захист цих прав регулюються цивільним
законодавством, і власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном (стаття 391
ЦК), а особа, якій належить право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі й від власника майна
відповідно до положень глави 29 ЦК
(стаття 396 ЦК), тому такі спори з
урахуванням вимог статті 15 ЦПК
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, якщо однією із
сторін є фізична особа, незалежно від
участі у них органу державної влади
та/або органу місцевого самоврядування
(суб'єкта владних повноважень).
Наприклад, це спори щодо безпідставної
відмови органом місцевого
самоврядування у дозволі на
переобладнання чи перепланування
житлового будинку, відмови у
здійсненні забудови чи дозволі на
будівництво тощо, якщо вони
безпосередньо пов'язані з виникненням
та здійсненням права власності на
майно.

Таким чином, незважаючи на те, що
відповідачем у справі є орган
місцевого самоврядування - суб'єкт
владних повноважень, пред'явлений
позивачем для вирішення судом спір не є
публічно-правовим, оскільки між
сторонами відсутня така ознака
публічно-правового спору як
підпорядкування одного учасника
відносин іншому. Такий спір є
приватно-правовим та підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Крім того судом першої інстанції не
враховано наступне.

Згідно ч.ч. 3, 4 50 КАС України
відповідачем в адміністративній
справі є суб'єкт владних повноважень,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень у випадках
передбачених законодавством.

Зазначене свідчить, що громадянин
України може бути відповідачем по
адміністративній справі лише у разі
пред'явлення до нього позову суб'єктом
владних повноважень у випадках
передбачених законодавством.

В даному ж випадку позов пред'явлено
фізичною особою до двох відповідачів:
органу місцевого самоврядування, який
прийняв рішення (такий може
відноситися до суб'єкта владних
повноважень) та іншої фізичної особи на
користь якої ухвалено дане рішення (яка
не є суб'єктом владних повноважень). При
цьому колегія суддів констатує, що
позивачем обґрунтовано зазначено у
якості відповідача ОСОБА_3, оскільки
оскаржується рішення індивідуальної
дії щодо даної особи, скасування якого
безпосередньо впливатиме на права
ОСОБА_3 Таким чином, за суб'єктним
складом сторін даний позов апріорі не
може бути адміністративним.

Враховуючи вищевикладене, суб'єктний
склад сторін та суть заявленого позову,
колегія суддів дійшла висновку, що в
цьому випадку виник цивільно-правовий
спір і вимоги мають розглядатися за
правилами, встановленими ЦПК України.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК
України підставою для скасування
ухвали суду, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 15, 122, 307, 311, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Іршавського районного
суду від 23 січня 2014 року скасувати,
надіславши матеріали позову до суду
першої інстанції зі відкриття
провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді