Номер провадження: 22-ц/785/7657/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 08 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
Іллічівського міського суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання, укладеного 11.03.1998 року за
реєстровим № 2-1280, між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 в частині умов договору між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинення права
власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1., мотивуючи тим, що вона та її
чоловік ОСОБА_5 були власниками в
рівних частках однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності від 08.02.1996 року. 12.03.1998
року між ними та ОСОБА_2 було укладено
договір довічного утримання, за
умовами якого вони передали у
власність ОСОБА_2 вказану квартиру, а
остання зобов"язалася довічно
утримувати їх та забезпечувати усім
необхідним згідно договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Як зазначає
апелянт, ОСОБА_2 ніколи не виконувала та
не виконує своїх зобов"язань за
договором, тому просила його розірвати.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 08 липня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано
договір в частині довічного утримання
ОСОБА_4, укладений 11.03.1998 року
(реєстровий № 2-1280) між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2. Припинено право власності
ОСОБА_2 на ? частину АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на ? частину
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся
до апеляційного суду Одеської області
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 08
липня 2014 року та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги,
розриваючи договір в частині довічного
утримання ОСОБА_4 , укладений 11.03.1998 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
припиняючи право власності ОСОБА_2 на
1/2 частину спірної квартири та
визнаючи це право за ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка не виконувала покладені
на неї за договором зобов'язання щодо
повного утримання відчужувача,
забезпечення її харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою.

Такий висновок районного суду
відповідає встановленим у справі
обставинам і заснований на законі.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що:

Квартира АДРЕСА_1 належала подружжю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках
згідно свідоцтва про право власності
від 09.02.1996 року (а.с.6).

12.03.1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали
договір довічного утримання з ОСОБА_2,
за умовами якого передали у власність
набувачу належну їм на праві власності
однокімнатну АДРЕСА_1 а набувач
зобов'язалась довічно повністю
утримувати відчужувачів, забезпечуючи
їх харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою, а також
зберігати в їх безкоштовному довічному
користуванні цю квартиру (а . с. 7 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а. с. 10).

Згідно із записами в ощадній книжці
ОСОБА_7 в жовтні 2005 року з її рахунку
було списано в розрахунок за
комунальні послуги 448, 38 грн., 960,0 грн. та
958, 0 грн., які з пояснень позивачки,
підтверджених в судовому засіданні
відповідачкою, зараховані за
комунальні послуги по власній квартирі
ОСОБА_2, а не по спірній
квартирі.(а.с.13,20). Із наданих суду
розрахункових книжок по сплаті за
квартплату та інші комунальні послуги
по квартирі по вул. Парковій, 2 слідує,
що платником цих послуг була ОСОБА_7, що
не заперечувалось відповідачкою в
судовому засіданні (а.с. 14-20)

Випискою із медичної карти
стаціонарного хворого ОСОБА_7 слідує,
що з 13.03.2014 року вона знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
кардіологічному відділенні, а з 22 по 31
березня 2014 року - в терапевтичному
відділені лікарні, використовувалася
значна кількість найменувань ліків
(а.с.22). Чеками аптеки за 24-25.03.2014 року
підтверджується частина витрат на
ліки, які відповідають зазначеним у
виписці з медичної карти хворого (а.с.
21,22)

Банківськими виписками про зняття з
депозитного рахунку ОСОБА_7 25.03.2010 року
4000,0 грн. та 24.03.2014 року - 4000,0 грн.
підтверджуються пояснення позивачки,
що не заперечувались відповідачкою в
судовому засіданні, про те, що на
похорони чоловіка нею були витрачені
особисті кошти в сумі 4000, 0 грн., а на
своє лікування в березні 2014 року
витрачені власні кошти в сумі більше 3000
грн. (а.с. 51-52) .

Суд правильно визначився з правовими
нормами, які підлягають застосуванню
та вірно встановив обставини справи

Як вбачається зі змісту вимог та
обгрунтування позову ОСОБА_4
посилалася на невиконання (неналежне
виконання) ОСОБА_2 умов договору
довічного утримання щодо повного
утримання відчужувача, забезпечення її
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою.

В свою чергу ОСОБА_2 у запереченнях
проти позову заявлені вимоги не
визнавала і заперечувала обставини
щодо невиконання (неналежного
виконання) нею договору довічного
утримання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не повинно ґрунтуватися на
припущеннях.

Тягар доказування щодо виконання своїх
обов`язків за договором довічного
утримання покладається на набувача.

Проте доказів належного виконання
своїх обов`язків за договором
довічного утримання щодо повного
утримання відчужувача, забезпечення її
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою, ОСОБА_2 суду не
представила.

В засіданні судової колегії
представник ОСОБА_4 не заперечував, що
інколи дійсно ОСОБА_2 надавала - 3-4 рази
на рік невеличкі гроші ОСОБА_4, але це
було нерегулярно і крім цього та
невеличких продуктових наборів на
великі свята більше ніякої допомоги
позивачу не надавала. Доки позивач
працювала і підробляла, то вона не
акцентувала на цьому велику увагу, але
коли позивач вже захворіла, перебувала
у лікарні та все одно не дочекалася від
ОСОБА_2 ніякої допомоги, то лише тоді
вона поставила питання про розірвання
договору довічного утримання.
Оскільки за життя чоловіка договір
довічного утримання розірвано не було
і до суду з цього приводу вони не
зверталися, то в будь-якому випадку ?
частина квартири, що належала
померлому чоловіку залишається у
власності ОСОБА_2

В засіданні судової колегії,
представник ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_2
надавала грошові кошти ОСОБА_4, але
остання відмовлялася надавати
розписки. Останнім часом ОСОБА_4
відмовлялася в односторонньому
порядку від отримання допомоги навіть
і у грошовій формі. ОСОБА_2 не фіксувала
факти передачі грошей відчужувачу та
фактів відмови останньої розписатися в
отриманні грошей. Записів щодо надання
допомоги продуктами харчування, оплати
комунальних витрат і іншої допомоги
ОСОБА_2 не вела.

При таких обставинах набувач не довела
належне виконання нею обов`язків за
договором від 11.03.1998 року в частині
довічного утримання нею ОСОБА_4 а саме
повного забезпечення останньої
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою.

Отже висновок суду першої інстанції
про те, що відповідачка належним чином
не виконувала всі взяті на себе
зобов`язання по договору довічного
утримання в частині повного
забезпечення ОСОБА_4 харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою
відповідає встановленим у справі
обставинам і заснований на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд відкриваючи провадження не звернув
уваги на несплату позивачем судового
збору не можуть бути взятими до уваги,
оскільки не впливають на сутність
висновку суду першої інстанції та його
обґрунтованість. До того ж повернення
квартири внаслідок розірвання
договору довічного утримання не є
майновими вимогами.

Доводи апеляційної скарги, що
зобов`язання надавати позивачці
допомогу за договором довічного
утримання полягали лише у
забезпеченні її грошовими коштами, є
неспроможними, оскільки відповідно до
умов договору довічного утримання від
11.03.1998 року визначальним є перелік
видів забезпечення відчужувача, а не
сам еквівалент їх грошової оцінки. У
разі необхідності виключно у грошовій
допомозі, договір довічного утримання
прямо це зазначає без переліку видів
утримання у вигляді забезпечення
харчуванням, одягом, доглядом, іншими
видами допомоги тощо. При цьому деякі з
видів забезпечення (догляд, інша
допомога) не можуть бути оцінені у
грошовому еквіваленті.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд припиняючи право відповідача на ?
частину спірної квартири і визнаючи за
позивачем право власності на дану
частку не врахував, що відповідач не
набула права власності на квартиру за
договором довічного утримання
оскільки не зареєструвала його в
органах БТІ є неспроможними, оскільки
під час укладення договору діяв ЦК УРСР
1963 року, який не пов`язував момент
набуття права власності на нерухоме
майно з її державною реєстрацією. При
цьому державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно є лише визнання
державою права власності і не замінює
наявність самого права у разі набуття
його на підставах передбачених
законодавством. Договір довічного
утримання від 11.03.1998 року має письмову
форму, нотаріально посвідчений. Серед
умов договору передбачене довічне
користування відчужувачів квартирою
та не передбачено проживання разом з
ними набувача. Тому відповідач набула
право власності на квартиру за
договором довічного утримання
незважаючи на те, що даний договір не
зареєструвала на той час в органах БТІ
і набуття права власності відповідачем
після укладення договору довічного
утримання ніким не оскаржувалося.

Інші доводи апеляційної скарги зведені
до переоцінки доказів, які належним
чином і правильно оцінені судом першої
інстанції і тому дані доводи не можуть
бути взятими до уваги.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 08 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова