Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/156/2014р.
інстанції Завгородня Л.М.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Пасічник Г.В.,

представника позивача - Капустіна
Д.М.,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача

ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу Севастопольської
міської Ради на рішення Гагарінського
районного суду міста Севастополя від 16
жовтня 2013 року по цивільній справі за
позовом Севастопольської міської Ради
до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сезам ЛТД», про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки та її приведення у
стан, придатний для подальшого
користування, за позовом третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сезам ЛТД» до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року Севастопольська міська
Рада звернулася до місцевого суду з
позовом, в якому вточнивши позовні
вимоги, просила зобов'язати ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку, розташовану в
Гагарінському районі м. Севастополя,
між тильною стороною будинку АДРЕСА_1
та торцевою стороною будинку АДРЕСА_2,
площею 424 кв.м., шляхом знесення
металевих фігурних грат, сітки-рабиці
та кам'яних капітальних споруд,
зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повернути
вищевказану земельну ділянку у стан,
придатний для подальшого користування,
вирішити питання про судові витрати.

Вимоги позову мотивовані тим, що
відповідачі самовільно без
відповідних правовстановлюючих
документів, підтверджуючих право
власності або право користування
землею, у порушення статей 125, 126
Земельного Кодексу України
використовують вищевказану земельну
ділянку, яка входить до складу земель
територіальної громади м. Севастополя,
а частина останньої належить ТОВ
«Сезам ЛТД» на підставі договору
оренди.

У вересні 2013 року ТОВ «Сезам ЛТД» у
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
подало до місцевого суду позов, в якому
просило зобов'язати ОСОБА_5 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
яка примикає до будинку АДРЕСА_1, площею
0,0014 га, що знаходиться у користуванні
ТОВ «Сезам ЛТД», привести вказану
земельну ділянку у придатний для
використання стан шляхом зносу
фігурних грат, сітки-рабиці та кам'яних
капітальних споруд за власний рахунок,
з підстав, викладених у позовній заяві
Севастопольської міської Ради.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 16.10.2013 року у
задоволенні позову Севастопольської
міської Ради та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сезам ЛТД»
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого суду, Севастопольська міська
Рада подала апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування
останнього та ухвалення нового про
задоволення позову. Апелянт вважає
оскаржуване рішення необґрунтованим
та незаконним, ухваленим без повного та
всебічного з'ясування обставин по
справі, прийнятого з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_7 надав
до суду заяву про розгляд справи у його
відсутності, представник третьої особи
ТОВ «Сезам ЛТД» у судове засідання
явку не забезпечили, про дату та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, що відповідно до ч.2 ст.
305 не перешкоджає її розгляду без
участі вищезгаданих осіб.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, відповідача
ОСОБА_5 та його представника,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст.213,214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
23.01.2012 року державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
земель в м. Севастополі проведено
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства України на земельній
ділянці, розташованій в Гагарінському
районі м. Севастополя, між тильною
стороною будинку АДРЕСА_1 та торцевою
стороною будинку АДРЕСА_2. В результаті
перевірки виявлений факт самовільного
зайняття земельної ділянки із складу
земель територіальної громади м.
Севастополя. За результатами перевірки
складено акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства за № 51
від 23.01.2012 року, зі змісту якого
вбачається, що на земельній ділянці
загальною площею 424 кв. м., розташованій
в Гагарінському районі м. Севастополя,
між тильною стороною будинку АДРЕСА_1
та торцевою стороною будинку АДРЕСА_2
встановлено факт незаконного
розташування металевого забору та
інших споруд.

В результаті перевірки, проведеної
Гагарінським РВ УМВС в м.
Севастополі, було встановлено особу,
якою допущені вищезазначені порушення,
а саме: ОСОБА_5, який проживає за адресою
АДРЕСА_1 (лист Управління МВС України в
м. Севастополі від 24.04.2012 р. за № 25/6508).

У вказаному листі зазначено, що
земельна ділянка площею 0,410 га, біля
будинку АДРЕСА_1, використовується без
правовстановлюючих документів
громадянином ОСОБА_5 спільно з іншими
мешканцями дому АДРЕСА_1.

Листом Управління МВС України в м.
Севастополі від 06.11.2012 року №1/1475
позивача було повідомлено, що
громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з
фасадної сторони дому по АДРЕСА_1
побудовано капітальні споруди
(прибудови до квартир) та встановлено
відповідну огорожу(а.с.70).

Крім того, в листі Інспекції ДАБК у м.
Севастополі від 04.12.2012 року зазначено,
що на земельній ділянці, розташованій у
Гагарінському районі м. Севастополя,
між тильною стороною будинку АДРЕСА_1
та торцевою стороною будинку АДРЕСА_2,
здійснюється експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів самочинного
будівництва не прийнятих в
експлуатацію. Інспекцією ДАБК у м.
Севастополі прийняте рішення про
зупинення експлуатації закінчених
будівництвом об'єктів не прийнятих в
експлуатацію, також громадянам ОСОБА_5
та ОСОБА_7 виданий припис про
добровільне знесення самочинно
побудованих об'єктів.

З листа Державної інспекції сільського
господарства в м. Севастополі від 01.04.2013
року слідує, що стосовно ОСОБА_5
складено протокол про адміністративне
правопорушення, відповідальність за
яке передбачено ст. 53-1 КУпАП від 26.02.2013
року № 000007 та накладено штраф, який
останнім було сплачено в повному
обсязі.

Факт самовільного зайняття
вищевказаної земельної ділянки
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 також
вказаний у листах Державної інспекції
сільського господарства України в м.
Севастополі від 21.01.2013 року та 01.04.2013
року.

З договору оренди земельної ділянки
від 28.11.2011 року, укладеного між
позивачем та третьою особою
вбачається, що частина земельної
ділянки, яку самовільно займають
відповідачі, знаходиться в оренді ТОВ
«Сезам ЛТД»(а.с.24-31).

Відмовляючи у задоволенні вимог про
зобов'язання відповідачів звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку та
повернення її у стан, придатний для
подальшого користування, суд першої
інстанції виходив з того, що такі
вимоги пред'явлені неналежним
позивачем, оскільки відповідно до п.2.5
рішення Севастопольської міської Ради
№ 1475 від 13.02.2007 року «Про обсяг та межі
повноважень районних в м. Севастополі
Рад» питання щодо звільнення
самовільно зайнятих громадянами
земельних ділянок та подачі
відповідних позовів відноситься до
компетенції районних у м. Севастополі
рад. Крім того, місцевий суд виходив з
того, що позивачем не доведено
порушення відповідачами його прав.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитись не може, враховуючи
наступне.

Розділом 2 рішення № 1475
Севастопольська міська Рада визначила
повноваження районних у місті
Севастополі Рад в галузі регулювання
земельних відносин на території
районів, за винятком земель, якими
розпоряджаються Інкерманський
міський, Качинська селищна та сільські
Ради.

Зокрема, в якості одного з повноважень
визначених рішенням міської Ради, є
ухвалення рішень про звільнення
самовільно зайнятих громадянами
земельних ділянок, розташованих на
території відповідного району та заява
судових позовів з цього питання, а так
само представництво інтересів
районних у місті Севастополі Рад за
позовами про звільнення самовільно
зайнятих земельних ділянок, а також за
позовами, що випливають зі спірних
земельних відносин, регулювання яких
віднесено до повноважень районних у
місті Севастополі Рад, у тому числі
пред'явлення позовів з вказаних питань.

Відповідно до статті 9 Земельного
Кодексу України до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території належить, зокрема,
розпорядження землями територіальної
громади міста; прийняття рішення щодо
звільнення самовільно зайнятих
земельних ділянок.

Статтею 212 Земельного кодексу України
встановлено, що самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
яка діяла на час пред'явлення позову)
встановлювалось, що до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради.

Відповідно до статті 38 Земельного
кодексу України до земель житлової і
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування» встановлено,
що від імені та в інтересах громад
права суб'єкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Пунктом 5 статті 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють дії
щодо володіння, користування та
розпорядження об'єктами права
комунальної власності, в тому числі
виконують усі майнові операції, можуть
передавати об'єкти права комунальної
власності у постійне або тимчасове
користування юридичним та фізичним
особам, здавати їх в оренду, продавати і
купувати, використовувати як заставу,
вирішувати питання їхнього відчуження,
визначати в угодах та договорах умови
використання та фінансування об'єктів,
що приватизуються та передаються у
користування.

Враховуючи вищевикладені норми та те,
що спірна земельна ділянка знаходиться
в межах населеного пункту, судова
колегія погоджується з доводами
апеляційної скарги, що рішення
Севастопольської міської Ради № 1475 не
позбавляє позивача, як власника
земельної ділянки, права самостійно
звертатись до суду з позовами щодо
звільнення самовільно зайнятих
земельних ділянок Севастопольської
територіальної громади та права
самостійно виступати в якості позивача
у розгляді таких спорів.

Висновки суду першої інстанції в даній
частині є неправильними та не
узгоджуються з вищевказаними
положеннями діючого законодавства.

Також, судова колегія не погоджується з
висновками місцевого суду, що
позивачем не доведено факту
самовільного захоплення спірної
земельної ділянки саме відповідачами,
оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів на підтвердження даної
обставини.

Крім того, вказаний факт не
заперечується і відповідачем ОСОБА_5

У зв'язку з викладеним, оскаржуване
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
його висновки не відповідають дійсним
обставинам справи та представленим
доказам, а тому останнє підлягає
скасуванню.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що позовні вимоги
Севастопольської міської Ради не
підлягають задоволенню з наступного.

Відповідно до ст.42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 19 своєї постанови № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» при приватизації громадянами
одно - або багатоквартирного будинку
державного житлового фонду порядок
користування закріпленою за ним
прибудинковою територією згідно з
пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня
1992 року № 2482-XII «Про приватизацію
державного житлового фонду»
здійснюється в порядку та на умовах,
передбачених частиною третьою статті 42
ЗК, якою встановлено, що порядок
використання земельних ділянок, де
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Якщо в
жилому будинку приватизовано частину
квартир, питання про користування
прибудинковою територією вирішується
відповідно до положень частини третьої
статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в
користування її частини, що відповідає
частці приватизованих квартир та інших
приміщень у вартості будинку і споруд.
При цьому розміри та конфігурація
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

Прибудинкова територія - це територія
навколо багатоквартирного будинку, що
визначена на підставі відповідної
містобудівної та землевпорядної
документації в межах відповідної
земельної ділянки, на якій розташовані
багатоквартирний будинок і належні до
нього будівлі і споруди, та яка
необхідна для обслуговування
багатоквартирного будинку і
забезпечення задоволення житлових,
соціальних і побутових потреб
власників (співвласників) та наймачів
(орендарів) квартир, а також нежитлових
приміщень, розташованих у
багатоквартирному будинку.

Розміри земельних ділянок
прибудинкових територій визначаються
пропорційно залежно від загальної
площі житлових, допоміжних і нежилих
приміщень, поверховості будинків, їх
розташування в межах населеного пункту
відповідно до державних норм і правил і
затвердженої проектно-технічної
документації.

Межі земельних ділянок прибудинкових
територій встановлюються за проектами
цих ділянок відповідно до затверджених
у встановленому порядку норм і
проектно-технічної документації.
Затверджений відповідними органами
місцевого самоврядування за місцем
розташування цих ділянок проект поділу
території мікрорайону (кварталу), групи
будинків є підставою для розробки
проектів відведення земельних ділянок
прибудинкових територій будинку
(будинків) цього мікрорайону (кварталу).

Замовником розроблення проекту
відведення прибудинкової території
виступають відповідні органи
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»від
21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280)
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Рішенням Севастопольської міської
Ради № 2089 від 12.06.2007 року «Про міри по
забезпеченню дотримання
містобудівного та земельного
законодавства при передачі земельних
ділянок юридичним та фізичним особам у
межах кварталів, мікрорайонів існуючої
забудови» передбачено, що передачу в
оренду або власність вільних від
забудови земельних ділянок,
витребуваних юридичними та фізичними
особами в межах кварталів,
мікрорайонів існуючої житлової
забудови, в тому числі на конкурентних
принципах тільки при наявності
затверджених у встановленому законом
порядку проектів розділу території
кварталів, мікрорайонів або їх частин.

Проте, як було встановлено апеляційним
судом позивач до теперішнього часу в
установленому законом порядку не
визначив межі прибудинкової території
будинку АДРЕСА_1, в кому проживають
відповідачі. Такі вимоги
Севастопольська міська Рада не
виконала і при передачі частини
вищевказаної земельної ділянки в
оренду третій особі, що передбачено
вищевказаним рішенням Ради.

В матеріалах справи є дані про те, що
жильці вищевказаного будинку, в тому
числі і відповідачі, неодноразово
зверталися з цього приводу до
компетентних органів, але таке питання
не було вирішено через відсутність
коштів у Севастопольській міській
Раді, позивача по справі.

Колегія суддів вважає, що оскільки
зазначене вище питання до теперішнього
часу не вирішено, рішення
Севастопольської міської Ради про
встановлення меж прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1 на підставі
землевпорядної документації,
розробленої та затвердженої в
установленому законом порядку, не
приймалося, вимоги щодо звільнення
відповідачами спірної земельної
ділянки є передчасними, тому що тільки
після вирішення питання щодо
визначення меж прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1 буде
можливість остаточно визначитися зі
сторонами по даному спору.

У зв'язку з наведеними обставинами,
судова колегія вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

На вищевикладене, суд першої інстанції
такої належної уваги не звернув, а тому
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення на підставі ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Севастопольської
міської Ради задовольнити частково.

Рішення Гагарінського районного суду
міста Севастополя від 16 жовтня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, на підставі
якого у задоволенні позову
Севастопольської міської Ради до
ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - Товариство
з обмеженою відповідальністю «Сезам
ЛТД», про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки та її
приведення у стан, придатний для
подальшого користування, за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сезам
ЛТД» до ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В.Саліхов

Судді: /підпис/
А.А.Андрейченко

/підпис/
С.В.Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В.Саліхов