22-ц/772/510/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія:
30Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Камзалова В.В., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 24
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

11 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з цим позовом, вказуючи, що 19
жовтня 2012 року в м. Вінниці по вул.
Київській, керуючи належним йому на
праві користування автомобілем
«Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1
потрапив у ДТП в наслідок виїзду на
смугу зустрічного руху автомобіля «Mazda
CX-7», який належить на праві власності
відповідачу. Оскільки в результаті ДТП
йому заподіяно матеріальну шкоду,
просив стягнути з ОСОБА_3 суму завданих
збитків в розмірі 57225,21 грн. та 2200,00 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 грудня 2013 року
у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
рішення суду і ухвалити нове про
задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 24 листопада 2012
року в м. Вінниці по вул.
Київській сталась ДТП за участю водіїв
ОСОБА_2, який керував належним йому на
праві користування автомобілем
«Mercedes-Benz», державний номерний знак
НОМЕР_1, та автомобіля «Mazda CX-7»,
державний номерний знак НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_4, під
керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої
обидва автомобілі були технічно
пошкоджені. Відповідно до протоколу
про адміністративне правопорушення
серії АА № 268468 ДТП сталась через
порушення водієм ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР
України (а. с. 9). Постановою Вінницького
міського суду Вінницької області від 29
квітня 2013 року провадження у справі про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито у
зв'язку із закінченням на момент
розгляду справи про адміністративне
правопорушення строків притягнення до
відповідальності. Зокрема, цією
постановою встановлено, що 24 листопада
2012 року о 20 год. 40 хв. ОСОБА_2 в м. Вінниці
по вул. Київській, 156 керував
автомобілем в стані алкогольного
сп`яніння. Цією ж постановою закрито
провадження у справі відносно позивача
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення (а. с. 12). Згідно з
висновком Вінницького відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз № 2/3/13-21
від 25 лютого 2013 року, на підставі якого
суд прийшов до висновку про
відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, свідчення позивача щодо
розвитку подій ДТП технічно
обґрунтовані, а свідчення водія
автомобіля «Mazda CX-7» водія ОСОБА_3 щодо
розвитку ДТП - розташування його
автомобіля під кутом до повздовжньої
вісі вул. Київської та в частині того,
що він досяг розриву осьової лінії
дорожньої розмітки 1.3., після чого
розпочав маневр повороту ліворуч,
технічно необґрунтовані в умовах даної
пригоди. Згідно з наданими матеріалами
адміністративної справи водій
автомобіля «Mercedes-Benz» не мав можливості
запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.
12.3. ПДР. Разом з тим, відповідно до цього
ж висновку, встановити чиї дії з водіїв
з технічної точки зору стали причиною
ДТП неможливо через різність свідчень
щодо розвитку події ДТП (а. с. 14 - 34).

Ч. 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як роз'яснено у п.4 постанови № 4
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 березня
2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» з огляду на презумпцію вини
завдавача шкоди (частина друга статті
1166 ЦК) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК,
пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки
відшкодовується в загальному порядку,
а саме: шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою; за наявності вини лише
особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 8 цієї ж постанови спір про
відшкодування шкоди, завданої самим
джерелам підвищеної небезпеки кожним
із їх володільців перед іншим із них,
вирішується за правилами статті 1188 ЦК,
а саме: шкода, завдана одному з
володільців із вини іншого,
відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Отже, оскільки постанова у справі про
адміністративне правопорушення не
містить висновку про наявність вини
ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, а лише висновок
про відсутність складу правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП в діях водія
ОСОБА_2, то в силу приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК
України саме на позивача покладався
обов'язок довести, що відповідач є
завдавачем шкоди, тобто про наявність в
його діях порушень вимог ПДР України,
які спричинили ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 254 цього Кодексу про
вчинення адміністративного
правопорушення складається протокол
уповноваженими на те посадовою особою
або представником громадської
організації чи органу громадської
самодіяльності.

Як видно з матеріалів справи, протокол
про адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно
ОСОБА_3 не складався, дії посадових осіб
органів ДАІ ОСОБА_2 не оскаржував, інших
доказів на підтвердження порушення
ОСОБА_3 ПДР України, що призвело до
пошкодження його автомобіля не надав.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
недоведеність факту заподіяння ОСОБА_3
шкоди майну ОСОБА_2, а відтак і
безпідставність вимог про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ДТП.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є істотними і не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: