Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/111/14-ц
Провадження № 2/270/534/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м.
Макіївка

Центрально - Міський районний
суд міста Макіївки Донецької області у
складі

головуюча суддя
Неженцева О.В.

при
секретарі Потіп О.М.

за участю

представників відповідачів
Глєбової Н.В.

Коротич
Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4 до
державного підприємства
«Макіїввугілля», Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань в Совєтському
районі міста Макіївки про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я
унаслідок трудового каліцтва та
професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року представник
ОСОБА_4- ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності від 01 листопада 2013 року,
звернувся до суду із позовом до
державного підприємства
«Макіїввугілля» (далі - ДП
«Макіїввугілля»), Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань в Совєтському
районі міста Макіївки про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я
унаслідок трудового каліцтва та
професійного захворювання.

ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_3, які були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи судом, не використали наданого
законом права на безпосередню участі у
судовому засіданні, надали суду
клопотання про розгляд позовної заяви
у їх відсутність. (а.с.62,64,67).

У позовній заяві представником
позивача ОСОБА_3 було зазначено про те,
що ОСОБА_4 з 26 вересня 1986 року по 10
вересня 2003 року періодами працював на
підприємствах вугільної
промисловості України, у тому числі на
шахтах «Совєтська» та «Холодна Балка»
ДП «Макіїввугілля» робочим підземним
шахтних професій з повним робочим днем
під землею. Тривалий час його праця
була в шкідливих умовах, під впливом
шкідливих факторів виробничого
середовища.

29 червня 1998 року під час
виконання своїх трудових обов`язків
на шахті «Совєтська» ДП
«Макіїввугілля» його було травмовано,
про що роботодавцем було складено
відповідний акт по формі Н-1 про
нещасний випадок, пов`язаний з
виробництвом. Висновком МСЕК (серії
ДОГН-04 № 047984 від 30 серпня 2005 року) йому
вперше було встановлено 15% втрати
професійної працездатності у зв`язку
з трудовим каліцтвом 29 червня 1998 року.
Крім того, під час виконання
трудових обов`язків на шахті
«Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля» у
нього у 2010 році було виявлено
професійне захворювання - хронічне
обструктивне захворювання легенів, і 18
березня 2010 року роботодавцем було
проведено розслідування, про що було
складено відповідний акт форми П-4.
Висновком МСЕК (серії 10 ААА № 037621 від 05
травня 2011 року) відносно нього
безстроково була встановлена стійка
втрата професійної працездатності у
зв`язку з професійним захворюванням у
розмірі 40% і інвалідність 3 групи
(вперше втрата професійної
працездатності у розмірі 30% була
встановлена у 2010 році).

Посилаючись на положення
Конституції України, статтю 237-1 КзпП
України, Рішення Конституційного Суду
України, представник позивача вважає,
що несприятливі умови праці на
підприємствах призвели до ушкодження
здоров`я ОСОБА_4- виробничої травми та
професійного захворювання, унаслідок
чого йому спричинені моральні
втрати, розмір компенсації яких він
визначає з урахуванням глибини та
тривалості цих моральних страждань. У
зв`язку з відмовою відповідачів у
добровільному порядку відшкодувати
моральну шкоду, представник позивача
просив суд стягнути на користь
ОСОБА_4: з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Совєтському районі
міста Макіївки завдану моральну шкоду
у сумі 15 000 грн. у зв`язку з трудовим
каліцтвом у 1998 році та втратою 15 %
професійної працездатності ; з ДП
«Макіїввугілля» завдану моральну
шкоду у сумі 40 000 грн. у зв`зку з
професійним захворюванням та втратою
40% професійної працездатності.

Представник відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Совєтському районі
міста Макіївки - головний
спеціаліст-юрисконсульт Глєбова Н.В.,
яка діє на підставі довіреності, у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, на обґрунтування своїх
заперечень зазначила про те, що під
час роботи на шахті «Совєтська» ОСОБА_4
було 19 червня 1998 року отримано
виробничу травму, за наслідками якої
було складено акт про нещасний
випадок на виробництві за формою Н-1 № 29
від 22 червня 1998 року. За наслідками
цієї травми ОСОБА_4 вперше висновком
МСЕК 28 вересня 1998 року було
встановлено 15% втрати професійної
працездатності строком на 1 рік. У
подальшому ОСОБА_4 за наслідками
травми, отриманої 19 червня (а не 29
червня, як зазначено у позовній заяві)
1998 року ще шість разів проходив
переогляд в МСЕК, що підтверджується
відповідними довідками, тому посилання
його представника на те, що 30 серпня 2005
року висновком МСЕК було первинно
встановлено ОСОБА_4 втрату 15%
професійної працездатності, не
відповідають дійсності, бо у 2005 році
ОСОБА_4 п`ятий раз проходив переогляд
по травмі від 19 червня 1998 року. Саме за
заявою ОСОБА_4, поданої у 1998 році,
підприємством йому було призначено
виплату сум відшкодування шкоди, а
потім ці виплати до 10 жовтня 2001 року
проводилися правонаступником шахти
«Совєтська» - УДК
«Укрвуглереструктуризація». У зв'язку
з прийняттям Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
створення з 01 квітня 2001 року
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань у Совєтському районі
міста Макіївки УДК
«Укрвуглереструктуризація» всі
особові справи потерпілих від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювань були передані для
продовження раніше призначених
страхових виплат. Вважає, що
відділення Фонду не може
відповідати за завдану ОСОБА_4
моральну шкоду внаслідок виробничої
травми 19 червня 1998 року, враховуючи при
цьому те, що первинне встановлення
втрати працездатності ОСОБА_4 по цій
виробничій травмі мало місце ще у
вересні 1998 року, тобто до вступу в дію
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
тому просила у задоволенні позовних
вимог до Фонду про відшкодування
моральної шкоди у сумі 15 000 грн.
відмовити.

Представник Державного підприємства
«Макіїввугілля» - помічник директора з
правових питань відокремленого
підрозділу «Шахта «Холодна Балка»
Коротич Є.В., який діє на підставі
довіреності, позовні вимоги у судовому
засіданні не визнав, на обґрунтування
своїх заперечень зазначив про те, що
із загального трудового стажу ОСОБА_4
лише 5 років 10 місяців працював на
шахті «Холодна Балка» ДП
«Макіїввугілля». Саме під час роботи
на цьому підприємстві 18 березня 2010
року у нього було виявлено професійне
захворювання «хронічне обструктивне
захворювання легенів», про що було
складено відповідний акт за формою П-4.
Вважає, що ДП «Макіїввугілля» не може
нести відповідальність по
відшкодуванню моральної шкоди
внаслідок втрати ОСОБА_4 професійної
працездатності у розмірі 30%, як це
було первинно встановлено висновком
МСЕК у 2010 році, бо причиною такого
професійного захворювання є тривалий
шкідливий вплив під час трудової
діяльності на різних підприємствах
на організм пилу фиброгенної дії, про
що і зазначено у акті розслідування
професійного захворювання від 18
березня 2010 року. Крім того, вважає, що
факт заподіяння моральної шкоди
повинен бути підтверджений
відповідним висновком МСЕК, а такого
доказу позивачем та його
представником суду не було надано,
тому у задоволенні позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди у
сумі 40 000 грн. просив відмовити у
повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників
відповідачів, дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (статті 11 ЦПК України) установив
наступне.

Приписами статті 46 Конституції
України (254к/96-ВР) закріплено, що
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи
доказами підтверджено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24 квітня 1996 року по 25
вересня 2000 року працював прохідником 5
розряду з повним робочем днем у шахті,
перебуваючи у трудових відносинах з
шахтою «Совєтська» ДП «
Макіїввугілля». (а.с. 5-6, 7-9).

19 червня 1998 року в 17 годині 30
хвилин під час виконання трудових
обов`язків прохідника шахти
«Совєтська» його було травмовано
(травмування другого пальця правої
кісті руки), про що складено
відповідний акт за № 29 від 22 червня 1998
року по формі Н-1.(а.с.10-11)

Відповідно до довідки МСЕК № 041084
від 28 вересня 1998 року ОСОБА_4 первинно
було встановлено втрату 15% професійної
працездатності у зв`язку з травмування
19 червня 1998 року.(а.с. 42) Саме на
підставі цієї довідки ОСОБА_4 було 20
жовтня 1998 року подано письмову заяву
керівництву шахти «Совєтська» з
питання призначення виплат
відшкодування шкоди по травмуванню.
(а.с. 40) Зазначені документи були
надані суду із матеріалів регресної
справи ОСОБА_4, яка на даний час
перебуває у відділенні виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного
захворювання в Совєтському районі
міста Макіївки.

За змістом статей 1,21,28, 34 Закону
України від 23 вересня 1999 року №
1105-ХІV«Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 1105-ХІV, набрав чинності з
1 квітня 2001 року), на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов`язок відшкодувати застрахованим
особам моральну шкоду у зв`язку з
ушкодженням здоров`я, заподіяну
умовами виробництва, при цьому сума
страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Відповідно до положень статті 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної сили,
крім випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність.
Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Враховуючи той факт, що висновком МСЕК
від 28 вересня 1998 року позивачу
вперше встановлена втрата
професійної працездатності 15%, а на
цей час Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань ще не
відповідав за завдану моральну шкоду
(Закон № 1105-ХIV набрав чинності з 01
квітня 2001 року), суд приходить до
висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог ОСОБА_4 про
відшкодування відділенням Фонду
завданої моральної шкоди у сумі 15 000
грн. внаслідок виробничої травми 19
червня 1998 року, тому у задоволенні цих
позовних вимог необхідно відмовити.

Посилання представника позивача
ОСОБА_3 у позовній заяві на те, що
первинно за виробничою травмою ОСОБА_4
було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
15%, про що свідчить довідка МСЕК серії
ДОН-04 № 047984 від 30 серпня 2005 року, не
приймаються судом до уваги, як такі, що
суперечать фактичним обставинам
справи. Так, згідно відомостей із
регресної справи ОСОБА_4, наданих суду
відділенням Фонду, убачається, що
після встановлення первинної втрати
професійної працездатності 28 вересня
1998 року за виробничою травмою 19 червня
1998 року, ОСОБА_4 у подальшому проходив
наступні медичні переогляди: 20 вересня
1999 року (а.с.43), 04 вересня 2001 року (а.с. 44),
02 вересня 2003 року (а.с.45), 30 серпня 2005
року (а.с.46).

Крім того, із матеріалів справи
убачається, що ОСОБА_4 з 29 березня 2004
року по 29 квітня 2010 року працював
підземним прохідником 5 розряду з
повним робочем днем у шахті на шахті
«Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля» та
був звільнений на підставі пункту 2
статті 40 КзпП України у зв`язку із
станом здоров`я. ( а.с. 7-9).

На підприємстві вугільної
промисловості позивач працював у
особливо шкідливих і небезпечних
умовах та під час виконання своїх
трудових обов'язків, згідно акту
розслідування хронічного
професійного захворювання від 18
березня 2010 року у ОСОБА_4 було
виявлено наявність професійного
захворювання - хронічне обструктивне
захворювання легенів пильової
етіології, друга стадія, помірна течія,
емфізема легенів, легенева
недостатність першої - другої ступені.
Причиною цього професійного
захворювання є тривала дія під час
трудової діяльності на організм пилу
фіброгенної дії. ( а. с. 15-16)

Згідно висновку МСЕК від 22 квітня
2010 року за цим професійним
захворюванням було встановлено у
ОСОБА_4 вперше втрату 30% професійної
працездатності та визнано інвалідом 3
групи . (а.с. 66)

Відповідно до положень
статті 153 Кодексу законів про працю
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці на всіх
підприємствах, в установах,
організаціях покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Приписами статті 13 Закону України
від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про
охорону праці» визначено, що
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Таким чином, у позивача є всі
законні підстави вимагати
відшкодування шкоди, завданої
здоров'ю у зв'язку з вищевказаним
професійним захворюванням, за нормами
вказаного Закону за рахунок
відповідача - ДП «Макіїввугілля».

Відповідно до вимог статті 237-1
КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
проводиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у
положеннях статті 23 ЦК України, у якій
зазначено, що моральна шкода полягає,
зокрема: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з противоправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначені розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги про
наявність факту спричинення та розміру
компенсації моральної шкоди,
представник позивача ОСОБА_3 у
позовній заяві зазначив про те, що
ОСОБА_4 не має можливості працювати на
посадах, які дозволяють одержувати
великий особистий заробіток, а виплата
регресу у невеликій сумі позначається
на його повсякденному сімейному
житті; були частково порушені його
відносини з оточуючими його людьми,
близькими, друзями та знайомими, він
обмежений у спілкуванні з ними, його не
залишає почуття власної
неповноцінності у зв`язку з утратою
організмом частини нормальних
життєвих функцій; він не може у
повному обсязі виконувати роботу по
господарстві, а при її виконанні
зазнає фізичних болей у легенях, не
може нормально спати; він змушений
постійно лікуватися, порушені його
плані на подальше життя. Компенсація
моральної шкоди по професійному
захворюванню оцінюється ним у розмірі
40 000 грн.

Факт звільнення ОСОБА_4 з підприємства
за станом здоров'я, знаходження його на
стаціонарному і амбулаторному
лікуванні в медичних закладах
підтверджено наявними в матеріалах
справи даними трудової книжки
позивача, висновками медико-соціальної
експертної комісії, виписками з
історій хвороби позивача.

Відповідачем в порядку статті 60
ЦПК України не надано суду будь-яких
доказів неспричинення ОСОБА_4
моральних і фізичних страждань
унаслідок отримання професійного
захворювання при виконанні трудових
обов'язків.

Посилання представника ДП
«Макіїввугілля» у судовому засіданні
на відсутність об'єктивних доказів
спричинення моральної шкоди ОСОБА_4, у
зв'язку з ненаданням позивачем
висновку медико-експертної комісії,
судом визнаються безпідставними,
оскільки ОСОБА_4 унаслідок
професійного захворювання спричинена
стійка втрата професійної
працездатності. Необхідність надання
довідки МСЕК про наявність моральної
шкоди згідно до положень частини 3
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», передбачалась у
випадку заподіяння шкоди умовами
виробництва, яка не спричинила стійкої
втрати потерпілим працездатності.

Відповідно до Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, питання визначення спричинення
моральної шкоди працівникам при
отриманні професійного захворювання
не входить до прав і обов'язків комісії
(пункт 11).

Крім того, у пункті 4.1 Рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при
розгляді справи безспірні обставини:
факт отримання ОСОБА_4 професійного
захворювання на виробництві, яке
призвело до стійкої втрати
професійної працездатності (30%),
необхідність за медичними
рекомендаціями постійного лікування,
суд визнає, що це професійне
захворювання зумовило порушення
нормальних життєвих зв'язків позивача
ОСОБА_4, негативно відбилися на його
фізичному та психічному стані, змусили
змінити спосіб життя та вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, таким чином
ОСОБА_4 завдана моральна шкода.

Враховуючи те, що моральну шкоду не
можна відшкодувати у повному обсязі,
так як не має і не може бути точних
критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь- яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати
суто умовний вираз.

Визнаючи розмір компенсації, що
підлягає стягненню на користь ОСОБА_4,
суд приймає до уваги конкретні
обставини професійного захворювання
органів дихання, характер та глибину
пов'язаних з цим моральних і фізичних
страждань, ступінь вимушеного
порушення нормального укладу його
життя та необхідність докладання для
його організації додаткових зусиль.

На підставі статті 41 Конвенції про
захист прав людини та основних свобод,
суд повинен керуватися засадами
розумності, виваженості та
справедливості, тому враховуючи
вищевказані обставини по справі, суд
вважає, що зазначені обставини дають
підстави для стягнення на користь
ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 9 000
грн. При цьому суд керується засадами
розумності, виваженості та
справедливості та враховує стан
здоров'я позивача, яке потребує
подальшого лікування та не може бути
відновлене, неможливість у зв'язку з
цим виконувати роботу за професією в
шахті, неможливість в повній мірі
забезпечувати себе та членів родини.

Правилами частини першої статті
1168 ЦК України встановлено, що моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення помісячних платежів.
Позивач та його представник у
позовній заяві не наполягали на її
одноразовій виплаті.

Відповідно до пункту 3 частини 1
статті 367 ЦПК України суд допускає
негайне виконання рішень у справах про:
3) відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи, - у межах
суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги ОСОБА_4 судом
задоволені повністю. Позивачем не
надано суду об'єктивних доказів щодо
необхідності допустити негайне його
виконання на стягнення усієї
присудженої суми платежів, у зв'язку з
чим законних підстав для задоволення
даної вимоги суд не вбачає.

Позивачем при зверненні до суду за
захистом порушеного права судові
витрати не понесені. Приймаючи до
уваги, що позивач, на користь якого
постановлене рішення, звільнений від
сплати судових витрат при зверненні з
даним позовом до суду, з відповідача в
дохід держави, на підставі положень
ст.. 88 ЦПК України, підлягає стягненню
судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 11,60,61,88,212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 153,237-1 Кодексу законів
України про працю, статтями 23,1168
Цивільного кодексу України, суд

В И Р
І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Макіїввугілля» на
користь ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди, завданої унаслідок
професійного захворювання 9 000 (дев`ять
тисяч ) грн.

Стягнути з Державного
підприємства «Макіїввугілля» на
користь держави судовий збір у сумі
121грн. 80 коп.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4, до
Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Совєтському
районі міста Макіївки про
відшкодування моральної шкоди у сумі
15 000 грн. внаслідок виробничої травми
19 червня 1998 року, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається Апеляційному суду
Донецької області через Центрально-
Міський районний суд м. Макіївки
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :
О.В. Неженцева