АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8818/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/846/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Триголова В.М., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, УДАІ УМВС України в Полтавській
області, про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 23
січня 2013 року передав ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 26 000,00 грн., дійшовши згоди
щодо придбання у останнього автомобіля
марки ВАЗ 210990 ЗНГ, державний номерний
знак НОМЕР_1.

Вважав, що сторони уклали договір
купівлі-продажу автомобіля у простій
письмовій формі, що підтверджується
розпискою від 23 січня 2013 року,
написаною і підписаною власноручно
відповідачем у присутності свідків, та
передачею позивачу свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.

Звернувшись до ОСОБА_2 з приводу зняття
автомобіля з обліку та перереєстрації
його на своє ім'я, останній відмовився
здійснити переоформлення спірного
автомобіля.

Просив визнати договір купівлі-продажу
від 23 січня 2013 року автомобіля марки
ВАЗ 210990 ЗНГ, державний номерний знак
НОМЕР_1, дійсним, та визнати за ОСОБА_1
право власності на даний автомобіль.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 29 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що
ОСОБА_2 на праві власності належить
автомобіль марки ВАЗ 210990 ЗНГ,
державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5).

Позивач надав до суду розписку від 23
січня 2013 року, написану відповідачем,
із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2
підтвердив отримання від ОСОБА_1
грошових коштів у сумі 26 000,00 грн.,
вказавши, що дані кошти отримані ним
від продажу автомобіля марки ВАЗ 210990
ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1.

Пред'являючи даний позов та
обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1
вважав, що сплата відповідачу грошових
коштів та отримання від останнього
автомобіля, попри недодержання
сторонами письмової форми договору
купівлі-продажу, дає підстави для
визнання у судовому порядку такого
договору дійсним на підставі ст. 218 ЦК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
позивачем не надано до суду доказів
того, що відповідач, фактично продавши
йому автомобіль, ухилявся від
укладення письмового договору
купівлі-продажу автомобіля.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду першої інстанції вірними, з огляду
на наступне.

За змістом положень ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами та іншими учасниками процесу
доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

З огляду на зміст ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
та доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до абз. 1 п. 7 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№1388, власники транспортних засобів та
особи, що експлуатують такі засоби на
законних підставах, або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Пунктом 8 вищевказаних Правил
визначено, що державна реєстрація
(перереєстрація) транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Встановлений у законодавстві
спеціальний порядок набуття у
власність транспортних засобів
сторонами у справі не було дотримано.

У матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звертались до реєстраційних органів
Державтоінспекції щодо питання зняття
чи постановки на облік спірного
транспортного засобу, та отримували
відмову у такій перереєстрації
автомобіля за відсутності письмового
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу.

Разом з тим, в день написання розписки
від 23 січня 2011 року про отримання
коштів, ОСОБА_2 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 23 січня 2013
року (а.с. 82) уповноважив ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 правомочностями щодо
розпорядження автомобілем марки ВАЗ
210990 ЗНГ, державний номерний знак
НОМЕР_1, шляхом підписання договорів
цивільно-правового характеру щодо
розпорядження та користування
транспортним засобом, та зняття
автомобіля з обліку.

Зазначені обставини свідчать про те, що
сторони у справі, маючи можливість
укласти договір купівлі-продажу,
посвідчили в нотаріальній конторі
довіреність на право розпорядження
спірним автомобілем.

Характерно, що відповідач ОСОБА_2 проти
задоволення позовних вимог не
заперечував, позов у суді першої
інстанції визнав, тобто, між сторонами
фактично відсутній спір.

Апелянт стверджує, що на момент
звернення до суду з даним позовом,
ОСОБА_2 відмовлявся визнавати за ОСОБА_1
право власності на придбаний
автомобіль, знімати його з обліку та
здійснювати перереєстрацію на ім'я
останнього.

У свою чергу, зі змісту вищевказаної
довіреності вбачається, що позивача
було наділено правомочностями на
розпорядження належним відповідачеві
автомобілем, що, з огляду на положення
ст. 237, ч. 3 ст. 238 ЦК України, не допускає
перехід права власності до особи, на
ім'я якої таку довіреність видано.

Посилання апелянта щодо понесення
витрат на поліпшення спірного
автомобіля не ґрунтуються на
законодавстві та не може
підтверджувати перехід права
власності на автомобіль.

Оскільки розписка про отримання
грошових коштів та наявна у справі
довіреність, на відміну від договору
купівлі-продажу, не є правовим
оформленням переходу права власності
на автомобіль, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав,
передбачених у ст. 218 ЦПК України,
визнавати за позивачем право власності
на спірний автомобіль, та вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про доведеність фактичного
виконання сторонами договору
купівлі-продажу та наявність підстав
для переходу від відповідача до
позивача права власності на
автомобіль.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Триголов В.М.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.