АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5614/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/159/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Корнієнка В.І , Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 листопада 2013 року

В справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, третя
особа - ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивачка звернулась
до суду з зазначеним позовом. Свій
позов обґрунтовувала тим, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 15.03.2013 року в м. Полтава по
вулиці Калініна за участю водія ОСОБА_4
її транспортний засіб, а саме
автомобіль Мітсубіші Лансер, державний
номерний знак НОМЕР_1 отримав технічні
ушкодження, а вона легкі тілесні
ушкодження. ОСОБА_4 на момент вчинення
дорожньо - транспортної пригоди
керував автобусом «Богдан», державний
номерний знак НОМЕР_2 та перебував на
маршруті. Власником даного автобуса є
ОСОБА_2 Просила стягнути з відповідача
- ОСОБА_2 46109,41 грн. матеріальної шкоди за
пошкоджений автомобіль, 1371 гривень
витрати на лікування, 600 гривень
витрати за послуги експерта, 15000
гривень моральної шкоди, 746,66 грн.
судові витрати.

Рішенням Київського районного суду
м. Полтави від 29 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
46109,41 гривень матеріальної шкоди за
пошкоджений автомобіль, 600 гривень
витрати за проведення оцінки
пошкоджень автомобіля, 1068,40 гривень на
придбання ліків, 3000 гривень моральної
шкоди, 622,47 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог, вказуючи
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Вважає, що
ОСОБА_4 повинен відшкодовувати шкоду
ОСОБА_3 на підставі ст.. 1166 ЦК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить висновку
про часткове задоволення скарги.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги
місцевим судом вірно встановлені
фактичні обставини справи, що 15
березня 2013 року в м. Полтаві по вул.
Калініна сталася дорожньо -
транспортна пригода за участю
автомобіля Мітсубіші Лансер,
державний номерний знак НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_5 та автобуса
«Богдан», державний номерний знак -
НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_4,
який був допущений до стажування та
перебував у трудових відносинах з
відповідачем.

Внаслідок ДТП автомобілю позивача
були завдані механічні ушкодження.

Згідно звіту про оцінку транспортного
засобу від 04.04.2013 року вартість
відновлювального ремонту складає 46109,41
гривень (а.с. 4-12).Вартість вищевказаного
звіту складає 600 гривень (а.с.31).

Відповідно до висновку експерта № 762
від 04.04.2013 року позивач під час ДТП
отримала легкі тілесні ушкодження (а.с.
32-35).

Відповідно до постанови Кобеляцького
районного суду Полтавської області від
21.08.2013 року ОСОБА_4 визнано винним за ст.
124 КУпАП, та закрито провадження по
справі у зв»язку із закінченням
строків притягнення до
адміністративної відповідальності з
приводу ДТП, яке сталося 15.03.2013 року (а.с.
79-80).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до
спеціальних деліктів, які передбачають
особливості суб'єктного складу
відповідальних осіб (коли обов'язок
відшкодування шкоди покладається не на
безпосереднього заподіювача, а на іншу
вказану у законі особу - власника
джерела підвищеної небезпеки) та
встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

В такому випадку обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладається на
того власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки, з вини водія
якого завдана шкода, а не безпосередньо
на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що шкода,
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

При вирішенні спору місцевий суд вірно
врахував вищезазначені положення та
прийшов до правильних висновків про
стягнення саме з ОСОБА_2, якій належить
автобус «Богдан», державний номерний
знак НОМЕР_2, з якою ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах, матеріальної
шкоди за пошкоджений автомобіль,
витрати за проведення оцінки
пошкоджень автомобіля, витрати на
придбання ліків на користь ОСОБА_3
Також вірно стягнув з відповідача
моральну шкоду в розмірі 3000 грн. з
урахуванням роз»ясень, наданих п. 9
Пленуму ВС України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 р.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4
неправомірно заволодів транспортним
засобом, і саме він зобов»язаний
відшкодовувати шкоду ОСОБА_3 на
загальних підставах, є безпідставними.
Місцевим судом вірно встановлено, що з
боку ОСОБА_4 не було неправомірного
заволодіння автобусом. Водій ОСОБА_4
був допущений до стажування на
автобусі «Богдан» та під час цього
ситажування скоїв ДТП.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_2 підтвердила ту обставину, що
вона як субєкт підприємницької
діляності уклала з ОСОБА_4 трудовий
договір та передала його на
реєстрацію в державну службу
зайнятості.

Однак оскільки ОСОБА_4 в цей день
скоїв ДТП , договір був відізванй з
реєстрації.

Зазначений факт внаслідок визнання
його ОСОБА_2 додаткового доведення не
потребує.

Та обставина, що ОСОБА_4 сів за
керування транспортного засобу з
дозволу водія автобуса, також не
впливає на вірність висновків суду
щодо факту перебування в трудових
правовідносинах.

Також з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 приймала участь в справі як
фізична особа підприємець, та суд
мотивував стягнення з неї заподіяної
шкоди саме як з суб»єкта
підприємницької діяльності.

В звязку з чим судове рішення
підлягає зміні в частині визначення
відповідача як суб»єкта
підприємницької діяльності.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги висновків місцевого суду не
спростували.

Керуючись ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 листопада 2013 року
змінити.

Вважати, що кошти стягнуто з ОСОБА_2
як фізичної особи суб»єкта
підприємницької діяльності.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м. Полтави від 29
листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: (підписи)

Копія згідно: