АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7398/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
факту родинних стосунків, визнання
спадкоємцем за правом представлення,
усунення від права на спадкування, -

В С Т А
Н ОВ И Л А:

20 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом, за яким
просила суд усунути відповідача від
права на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, встановити факт
родинних стосунків, а саме, що вона та
ОСОБА_4 є двоюрідними сестрами, визнати
позивача за правом представлення
спадкоємицею ОСОБА_4 третьої черги, а
також стягнути з відповідача судові
витрати по справі, які складаються з
судового збору в розмірі 487,20 грн. та
витрат на правову допомогу в розмірі 5000
грн. В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року
померла її двоюрідна сестра, ОСОБА_4, 1950
року народження, яка мешкала в будинку
АДРЕСА_1. Мати позивача ОСОБА_5 (у 1950 році
змінила прізвище на ОСОБА_6, а у 1973 році
на ОСОБА_2), 1923 року народження, та мати
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 (у 1950 році змінила
прізвище на ОСОБА_4, а у 1973 році на
ОСОБА_4), 1928 року народження, які нині
вже померли, являлись рідними сестрами,
оскільки мали спільного батька ОСОБА_10.
Але у зв'язку із спливом часу та
переїздом з Росії в Україну свідоцтва
про народження матері позивача та її
тітки ОСОБА_8 втрачені і поновити їх
неможливо, у зв'язку з чим вона просить
встановити родинні відносини, а саме,
що вона є двоюрідною сестрою по матері
ОСОБА_4 та відповідно спадкоємцем
третьої черги за правом представлення.
Також в позові зазначала, що
відповідачка, яка за правом
представлення являється спадкоємицею
першої черги, підлягає усуненню судом
від права на спадкування як особа, яка
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві ОСОБА_4, знаючи про те, що
остання через похилий вік та тяжку
хворобу знаходилась в безпорадному
стані. На підтвердження вказаних вимог
посилалась на те, що останні три -
чотири роки перед смертю ОСОБА_4 дуже
хворіла, страждаючи від хронічної
печінкової недостатності та цирозу
печінки, які й послужили
безпосередньою причиною смерті. Крім
того, тривалий час ОСОБА_4 страждала
ішемічною хворобою серця, дифузним
кардіосклерозом, ожирінням четвертої
стадії, в зв'язку з чим потребувала
постійного стороннього догляду та
періодичного лікування в умовах
стаціонару лікувального закладу. За
весь час хвороби ні відповідач, ні її
родичі жодного разу ОСОБА_4 не навідали,
її лікуванням та доглядом не займались,
в організації похорон ОСОБА_4 участі не
приймали і на похороні присутні не
були. Із врахуванням відмови
відповідача від опікування своєї
бабусі всі тяготи та витрати на догляд,
утримання і лікування ОСОБА_4
добровільно взяла на себе позивач,
оскільки крім неї піклуватися про
сестру було нікому, а самостійно
обслуговувати себе вона не могла. Для
здійснення догляду вона навідувала
ОСОБА_4 за місцем її проживання не рідше
трьох - чотирьох разів на тиждень, а в
останні два роки перед смертю
навідувала сестру майже щодня,
матеріально утримувала її,
забезпечувала медикаментами та
медоглядом, сплачувала комунальні
послуги в будинку сестри. Похованням
сестри також займалась вона.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 липня 2014 року ухвалено: позовні
вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково;
встановити факт родинних відносин, а
саме, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою по
матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року; в іншій частині позову відмовити;
стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі, що
складаються з судового збору в розмірі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду про відмову у задоволенні
позову про усунення ОСОБА_9 від права на
спадкування за законом майна ОСОБА_4 -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги:
установити факт родинних відносин між
нею та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року, а саме встановити, що вона та
ОСОБА_4 є двоюрідними сестрами; усунути
ОСОБА_9 від права на спадкування за
законом майна ОСОБА_4, як особу, яка
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік
та тяжку хворобу був у безпорадному
стані, посилаючись на те, що суд першої
інстанції помилково порахував
недоведеними обставини, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи та задоволення
позову, в зв'язку з чим дійшов
висновків, які не відповідають
обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4, 1950 року народження, яка мешкала
в будинку АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року. Батьком ОСОБА_5 - матері позивача,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та матері
ОСОБА_4 - ОСОБА_7, 1928 року народження був
ОСОБА_10, що підтверджується відмітками
у його паспорті. В 1950 році ОСОБА_5 вийшла
заміж за батька позивача ОСОБА_6 та
змінила прізвище на ОСОБА_6. В тому ж
році сестра матері ОСОБА_7 вийшла заміж
за ОСОБА_11 та змінила прізвище на
ОСОБА_4, від цього шлюбу народилась
ОСОБА_4, яка є двоюрідною сестрою
позивача. В 1973 році позивач вийшла
заміж за ОСОБА_13 та змінила прізвище на
ОСОБА_2, а її двоюрідна сестра ОСОБА_4 в
тому ж році вийшла заміж за ОСОБА_14 та
змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4.
Отже, позивач та ОСОБА_4 є двоюрідними
сестрами по матері, оскільки мають
спільного діда ОСОБА_10, а їх матері є
рідними сестрами. Дані обставини
підтверджуються відповідними
свідоцтвами, поясненнями свідків.
Однак свідоцтва про народження ОСОБА_5
та ОСОБА_8 не збереглись. Крім того,
судом встановлено, що відповідач,
ІНФОРМАЦІЯ_4, є спадкоємцем першої
черги за правом представлення після
смерті бабусі ОСОБА_4, що
підтверджується матеріалами справи та
визнається сторонами по справі, у
зв'язку з чим не підлягає доказуванню
відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи,
спадкодавець ОСОБА_4 страждала рядом
захворювань, із-за підвищеної ваги та
після травми хребта з 2010 року не могла
самостійно вставати з ліжка та
обслуговувати себе, що підтверджується
випискою з амбулаторної картки хворої
від 01.04.2014 року, виданої КЗ
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги №11».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами. Оскільки вищевказані
обставини підтверджені матеріалами
справи, суд вважає, за необхідне
задовольнити вимоги позивача в частині
встановлення факту родинних відносин,
а саме, що позивач є двоюрідною сестрою
по матері ОСОБА_4. В частині визнання
позивачем спадкоємцем третьої черги за
правом представлення позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
встановлення родинних стосунків між
позивачем та спадкодавцем ОСОБА_4 є
достатнім способом судового захисту
для визначення черговості права на
спадкування. Проте, позивачем суду не
доведено належними та допустимими
доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України звернення спадкодавця до
відповідача з проханнями про надання
будь-якої допомоги. Також, судом не
встановлено те, що померла особа мала
скрутне матеріальне становище,
оскільки судом встановлено, що померла
отримувала пенсію та здійснювала
грошові подарунки відповідачу. Отже
факт того, що спадкодавець потребувала
додаткового матеріального утримання
зі сторони інших осіб також не знайшов
свого підтвердження. Крім того,
позивачем не доведено, що відповідач
умисно уникала від обов'язку
забезпечити підтримку спадкодавцю, а
навпаки свідок з боку позивача ОСОБА_15
підтвердила суду, що відповідач в її
присутності відвідувала свою бабусю 1-2
рази, при цьому привозила продукти
харчування. Суд дійшов до висновку, що
відсутні підстави згідно ч.5 ст.1224 ЦК
України для усунення відповідача від
права на спадщину, тому що позивачем не
доведено факту потреби спадкодавця
ОСОБА_4 в отриманні допомоги від онуки,
відповідача по справі. У той же час,
судом встановлено, що позивач по справі
тривалий час опікувалась та надавала
допомогу спадкодавцю ОСОБА_4, яка
знаходилась у безпорадному стані, що
може бути підставою для зміни
черговості одержання права на
спадкування згідно вимог ст. 1259 ч.2 ЦК
України.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Судова колегія встановила, що
предметом судового спору є, зокрема,
питання про усунення особи від права на
спадкування за законом, в частині якого
оскаржується рішення суду першої
інстанції.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не
мають право на спадкування за законом
повнолітні діти, а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом. Згідно з
ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

З огляду на зміст зазначеної норми
закону суд, вирішуючи таку справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен
установити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично чи
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Отже, ухилення характеризується
умисною формою вини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування. Ухилення особи від
надання допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Судова колегія встановила, що
відповідач ОСОБА_9 у зв'язку з
реєстрацією шлюбу 30 серпня 2014 року
змінила своє прізвище на «Азарова»
(а.с.182).

Матеріалами справи не доведено, що
спадкоємець першої черги, - відповідач
ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, яка через похилий вік,
тяжку хворобу була у безпорадному
стані. Матеріалами справи не
встановлено щодо звернення
спадкодавця до цього відповідача з
проханням про надання будь-якої
допомоги. Матеріалами справи не
встановлено щодо потреби спадкодавця
допомоги від спадкоємця першої черги -
саме: ОСОБА_3 за умови отримання її від
інших осіб, зокрема - позивача у справі.

Судова колегія, аналізуючи докази у
справі, відповідно до вимог ст.ст. 64, 57-59
ЦПК України дійшла висновку про те, що
відсутні підстави згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК
України для усунення спадкоємця
першої черги від права на спадщину
тому, що не доведено фактів ухилення
відповідача від надання допомоги
спадкодавцеві, потреби у спадкодавця в
отриманні допомоги від онуки -
відповідача за умови надання їй
допомоги позивачем, - у зв'язку з чим
лише при одночасному настанні цих
обставин, а саме: безпорадного стану
спадкодавця та ухилення спадкоємця від
надання допомоги спадкодавцеві, і
доведеності зазначених фактів в їх
сукупності, спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Аналізуючи докази у справі, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні частини
позовних вимог про усунення ОСОБА_3 від
права на спадкування за законом майна
ОСОБА_4 у зв'язку з їх недоведеністю.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Черненкова Л.А.

Судді
Петешенкова М.Ю.

Дерев’янко О.Г.