Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 126/1414/14-ц

Провадження № 2/126/486/14

Бершадський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Жарун А.
П.

секретар Чернявська О. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бершадь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна та
визнання права власності ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна та визнання права
власності . Позов мотивує тим, що 01.05.2010
року уклала шлюб з відповідачем , який
було зареєстровано в смт. Чечельник
Вінницької області. Під час
перебування у шлюбі відповідач на
підставі рішення виконавчого комітету
Бершадської міської ради № 82 від 06.08.2010
року отримав у власність квартиру в
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
на право власності на житло від 20.08.2010
року. Їх спільне життя не склалося і на
початку 2011 року шлюб між ними було
розірвано. За спільною домовленістю
зазначене нерухоме майно мало
залишитися у її власності , а
відповідачу ОСОБА_2 вона мала сплатити
його частку у спільному майні. В лютому
2014 року від відповідача дізналася, що
його засуджено за ст. 368 КК України з
конфіскацією належного йому майна, в
тому числі і квартири АДРЕСА_1.
Оскільки вказана квартира була набута
відповідачем в період шлюбу, то вона
являється об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя, тому
виконання вироку суду може порушити її
права, як власника. Так як про порушення
її права, тобто про конфіскацію
квартири, їй стало відомо в лютому 2014
року, просить поновити їй строк
позовної давності та розділити спільне
майно подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві та просить
їх задовольнити.

Представник відповідача по дорученню
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
задоволення позову не заперечував .

Вислухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов обгрунтований та
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
01.05.2010 року позивачка ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб , який
було зареєстровано в смт. Чечельник
Вінницької області, однак їх спільне
життя не склалося і на початку 2011 року
шлюб між сторонами було розірвано. Під
час перебування у шлюбі відповідач
ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого
комітету Бершадської міської ради № 82
від 06.08.2010 року отримав у власність
квартиру в АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом на право власності на житло
від 20.08.2010 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності і є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За спільною домовленістю зазначене
нерухоме майно мало залишитися у
власності позивачки ОСОБА_1, а
відповідачу ОСОБА_2 вона мала сплатити
його частку у спільному майні, однак в
лютому 2014 року вона від відповідача
дізналася, що відповідача засуджено за
ст. 368 КК України з конфіскацією
належного йому майна, в тому числі і
квартири АДРЕСА_1. Позивачка стверджує,
що виконання вироку суду може
порушити її права, як власника.
Оскільки про порушення її права, тобто
про конфіскацію квартири, їй стало
відомо в лютому 2014 року, просить
поновити їй строк позовної давності та
розділити спільне майно подружжя та
визнати за нею право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту .

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення

в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

З урахуванням всього вищенаведеного,
суд приходить до висновку, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя .

У відповідності до п.19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 за №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
набуте за час шлюбу

Відповідно до ст.69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі і частки майна є рівними.

Згідно висновку № БТЕ -021-1/08/14
судової будівельно-технічної
експертизи від 20.08.2014 року розділити
квартиру №1 в житловому будинку по
вул. Леніна,200А в м. Бершадь Вінницької
області на дві рівних частки
неможливо.

Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Майно, набуте за спільні кошти
членів сім'ї є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлене
договором.

Таким чином встановлено, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя, так як була набута під час
перебування сторін у шлюбі, а тому
позивачка має право на визнання за нею
права власності на 1/2 частку вказаної
квартири.

Виходячи із наведеного, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
і має підстави для задоволення позову у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 31, 57, 60, 64, 88, 212, 213,
214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.355,
370, 372 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71, 72 СК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення
до суду з позовом про поділ спільного
сумісного майна та визнання права
власності.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2
частки за кожним в порядку поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя: