Справа № 369/5173/13-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/6059/14 Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 24 11.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого - Білоконь О.В.

суддів: Савченка С.М., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 серпня 2014 року
у справі за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на таке.

25 вересня 2008 року сталася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
зіткнулись автомобіль Nissan, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіль Хонда,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 вересня 2009 року
винною у скоєнні вищезазначеного ДТП
визнано ОСОБА_1, цивільна
відповідальність якої була
застрахована позивачем згідно з
договором № ВВ/5988172 від 8 квітня 2008 року.

Внаслідок ДТП автомобіль Хонда
отримав механічні пошкодження, у
зв»язку з чим ОСОБА_2 заподіяно збитки
на суму 19 408,67 грн.

24 листопада 2008 ПАТ «СГ «TAC», в якій був
застрахований водій ОСОБА_2 за
договором добровільного страхування
№020364 від 27 вересня 2007 року, було
виплачено потерпілому ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 18 422,06 грн. для
відновлювального ремонту вказаного
автомобіля Хонда.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 25 лютого 2010 року стягнуто з
ВАТ «СК «Нова» на користь ПрАТ «СГ
«ТАС» 22 752,98 грн., у зв`язку з чим на
користь ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено
виплату страхового відшкодування у
вказаному розмірі.

Оскільки відповідач ОСОБА_1
всупереч вимогам договору та закону не
повідомила позивача про настання
страхового випадку у триденний строк з
дати ДТП, на підставі ст. 38 Закону
України „ Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_1 на свою користь збитки в
порядку регресу в розмірі 22 752,98 грн.
та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду, та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що відповідач ОСОБА_1 не
надала жодного доказу на підтвердження
того, що вона повідомила позивача у
передбачений законом строк про
настання страхового випадку, разом з
тим суд першої інстанції безпідставно
вважав ці обставини доведеними.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
доказів щодо порушення відповідачем
умов договору щодо повідомлення про
настання ДТП, доказів на спростування
твердження відповідача про
повідомлення у телефонному режимі
подано не було.

Такий висновок суду не є вірним,
оскільки не ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах закону.

Положеннями ст. 993 ЦК України, а також
ст. 27 Закону України "Про страхування"
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги ( регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлено
законом.

Згідно з підп. 38.1.1. 38.1 ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", в редакції закону від 20 жовтня
2005 року, тобто яка діяла на час
дорожньо-транспортної пригоди за
участю ОСОБА_1, учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов»язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
зазначені особи з поважних причин не
мали змоги виконати зазначені дії, вони
мають підтвердити це документально.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 вересня 2008 року сталася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
зіткнулись автомобіль Nissan, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіль Хонда,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 вересня 2009 року
винною у скоєнні вищезазначеного ДТП
визнано ОСОБА_1, цивільна
відповідальність якої була
застрахована позивачем згідно з
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
ВВ/5988172 від 8 квітня 2008 року.
Внаслідок ДТП автомобіль Хонда отримав
механічні пошкодження, у зв»язку з чим
ОСОБА_2 заподіяно збитки на суму 19 408,67
грн., що підтверджується звітом № 4453
про вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу ( а.с.14-31).

24 листопада 2008 ПАТ «СГ «TAC», в якій був
застрахований водій ОСОБА_2 за
договором добровільного страхування
№020364 від 27 вересня 2007 року, було
виплачено ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 18 422,06 грн. для
відновлювального ремонту вказаного
автомобіля Хонда.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 25 лютого 2010 року стягнуто з
ВАТ «СК «Нова» на користь ПрАТ «СГ
«ТАС» суму у розмірі 22 752,98 грн., яка
складалась : 18898 грн. 67 коп. страхове
відшкодування, 2114 грн. три проценти
річних, 957 грн. 95 коп інфляційні втрати,
223 грн. 47 коп. державне мито, 181 грн. 88 коп.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи ( а.с.9-12).

На виконання вказаного рішення суду,
позивачем 1 червня 2010 року відповідно
до платіжного доручення № 5182 на
користь ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено
виплату страхового відшкодування у
розмірі 22 752,98 грн. ( а.с.8).

Ці обставини підтверджені матеріалами
справи та сторонами не оспорюються.

Матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_1 невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, тобто з 25 вересня 2008 року,
письмово чи в усній формі надала
позивачу як страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду.

Також матеріали справи не містять
документально підтверджених даних, що
ОСОБА_1 з поважних причин не мала змоги
виконати зазначений обов'язок.

Як вбачається із п.2.1 страхового акту №
1542 від 25 травня 2010 року за справою №
УР-001751 від 3 листопада 2009 року,
складений позивачем, у страхової
компанії відсутня дата повідомлення
про подію страхувальником ( а.с.6).

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 як
страхувальник та учасник
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 25 вересня 2008 року, не
повідомила страховика - ПрАТ "Страхова
компанія «Нова» про таку пригоду, чим
порушила вимоги підп. 33.1.2 ст. 33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", внаслідок чого у позивача
з»явились законні підстави подати до
неї регресний позов з огляду на
положення підп. 38.1.1. 38.1 ст. 38 вказаного
Закону.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов невірного висновку про те, що
вимоги позивача щодо стягнення з
ОСОБА_1 суми страхового відшкодування,
як з особи, винної у вчинені
дорожньо-транспортної пригоди, яка не
повідомила про страховий випадок
страховика, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги заслуговують на
увагу, висновки суду не в повній мірі
відповідають обставинам справи,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і підлягає скасуванню в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача на користь
позивача суми сплаченого позивачем
страхового відшкодування з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Отже, у зв»язку з тим, що ОСОБА_1 не
повідомила позивача про настання
дорожньо-транспортної пригоди, в
порядку регресу, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
сплачене позивачем страхове
відшкодування у розмірі 18898 грн. 67 коп.

У стягненні решти коштів суд відмовляє,
оскільки інші кошти за рішенням суду
господарського суду м. Києва від 25
лютого 2010 року ( 2114 грн. три проценти
річних, 957 грн. 95 коп. інфляційні втрати,
223 грн. 47 коп. державне мито, 181 грн. 88 коп.
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи) є
наслідком несвоєчасного виконання
позивачем обов»язків перед ПрАТ «СГ
«ТАС», передбачених договором та
чинним законодавством.

При цьому колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення заяви
представника ОСОБА_1 про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності та відмови у позові з цих
підстав, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 257, 267 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», при регресі
строк позовної давності починає
обчислюватись з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування.

Як видно із матеріалів справи,
позивачем 1 червня 2010 року відповідно
до платіжного доручення № 5182 на
користь ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено
виплату страхового відшкодування у
розмірі 22 752,98 грн., а позов подано до
суду, згідно зі штампом на поштовому
конверті, 31 травня 2013 року ( а.с.8, 40),
тобто в межах передбаченого ст. 267 ЦК
України трирічного строку позовної
давності.

При цьому колегія суддів вважає
неправильним рахувати початок
перебігу строку позовної давності з
дня настання дорожньо-транспортної
пригоди, оскільки у даному випадку
позивач подав регресний позов з
підстав, передбачених ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", при якому строк позовної
давності починає обчислюватись з того
моменту, коли страховик виплатив
страхове відшкодування.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги частково
заслуговують на увагу, висновки суду не
в повній мірі відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позовних вимог, з підстав, передбачених
ст. 309 ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1
на користь позивача підялгають
стягненню також документально
підтверджені судові витрати по оплаті
судового збору на загальну суму 351 грн.
20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове.

Позов приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова» в порядку
регресу 18898 грн. 67 коп. страхового
відшкодування та судові витрати по
оплаті судового збору на загальну суму
351 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: