Справа № 359/7689/14 Головуючий у І
інстанції Ткаченко Д. В.Провадження №
22-ц/780/6966/14 Доповідач у 2 інстанції
ДаценкоКатегорія 47 11.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 27 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги Орган опіки та
піклування Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області, Орган опіки та піклування
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, визначення
способу участі у вихованні та у
спілкуванні з дитиною, внесення змін до
договору про здійснення батьківських
прав та виконання обов'язків,

встановила:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки, який неодноразово
уточнював в ході судового розгляду
справи і в якому посилався на те, що з
15.08.2003 року по 16 березня 2012 року сторони
перебували в шлюбі, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка
ОСОБА_3. 17.01.2012 року сторони уклали
нотаріально посвідчений договір про
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків. Однак, починаючи
з літа 2012 року відповідачка порушує
умови даного договору, створює
перешкоди у спілкуванні батька з
дитиною, зокрема: всупереч п. 5 договору
не отримала згоди позивача на поїздку з
дочкою до Парижу, перешкоджає вільному
спілкуванню батька з дитиною в тому
числі і їх побаченням, всупереч п. 6
договору не повідомляє позивача про
зміни в стані здоров'я дитини, зміни в
її фізичному, моральному, духовному
розвитку, чим позбавляє його
можливості опікуватись дочкою.

Відповідачка усуває позивача від
виховання його дочки, не дає можливості
виховувати та бачитись з нею. Так,
відповідачка не надала відповідей на
жоден із запитів представника позивача
стосовно стану здоров'я ОСОБА_3, її
поїздок за межі Київської області та
України, її оздоровчої поїздки.

У зв'язку з чим в уточненій позовній
заяві від 29.08.2014 року позивач просив
усунути йому перешкоди у спілкуванні з
його дочкою ОСОБА_3 і у її вихованні,
зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у його спілкуванні з дочкою
ОСОБА_3 та виконувати договір про
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків від 17 січня 2012
року.

Визначити ОСОБА_1 наступні способи
участі у вихованні ОСОБА_3 та
спілкуванні з нею (крім визначених
договором про здійснення батьківських
прав та виконання обов'язків від 17.01.2012
року): проживати з ОСОБА_3 за місцем його
проживання 2 рази на місяць (чергуючи
проживання дитини на вихідних із
матір'ю та з батьком) з 17.00 год. п'ятниці
(після занять у школі) до 19.00 год. неділі;
їздити з ОСОБА_3 на відпочинок влітку
під час канікул не менше 2 тижнів
щороку; бачитись з ОСОБА_3 в день її
народження ІНФОРМАЦІЯ_1; забирати
ОСОБА_3 для святкування Різдва
Христового щорічно на три дні з 24
грудня по 26 грудня та повертати ОСОБА_3
до її постійного місця проживання в
останній день (26 грудня) того ж року.

Внести зміни в договір про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків від 17.01.2012 року: пункт 2
викласти в редакції: «мати зобов'язана
не перешкоджати вільному спілкуванню
дочки з батьком. Якщо інше не буде
узгоджено сторонами в письмовій формі,
батько буде мати згоду підвозити дочку
до школи не менше 2 тижнів на місяць.
Батько має право проживати з дочкою за
місцем проживання батька 2 рази на
місяць (чергуючи проживання дитини на
вихідних із матір'ю та з батьком) з 17.00
год. п'ятниці (після занять у школі) до
19.00 год. неділі»; доповнити пунктом 2.1
такого змісту: «батько має право
бачитись з дочкою в день її
народження»; доповнити пунктом 2.2
такого змісту: «батько має право їздити
з ОСОБА_3 на відпочинок влітку під час
канікул не менше 2 тижнів щороку»;
доповнити пунктом 2.3 такого змісту:
«батько має право забирати ОСОБА_3 для
святкування Різдва Христового щорічно
на три дні з 24 грудня по 26 грудня та
повертати ОСОБА_3 до її постійного
місця проживання в останній день (26
грудня) того ж року».

Справа розглядалася судами не
одноразово.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити повністю,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
яке полягає в тому, що суд неправильно
застосував ст. 159 СК України та порушив
вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, оскільки
не врахував висновків і мотивів суду
касаційної інстанції, з яких було
скасовано судові рішення і які є
обов'язковими для суду першої та
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справ.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд повинен
вирішити, зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;
які правові норми підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки суд
належним чином не встановив характер
правовідносин сторін, зміст позовних
вимог та правові норми, які підлягали
застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, суд в порушення вимог ч. 4 ст.
338 ЦПК України, не врахував висновків і
мотивів, з яких скасовані рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 19 листопада 2013
року та ухвала апеляційного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року,
які є обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанцій при новому
розгляді справи.

Так, скасовуючи зазначені рішення суду
першої та апеляційної інстанцій, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в своїй
ухвалі від 18 червня 2014 року зазначив,
що виходячи з положень закону, позивач
звертаючись до суду просив не тільки
усунути перешкоди у спілкуванні з
дитиною у зв'язку з порушенням умов
договору, а й просив визначити порядок
зустрічей з дитиною, який не
врегульований договором, зокрема
побачення доньки та батька в день її
народження. В порушення зазначених
вище вимог, суд першої інстанції не
розглянув позовні вимоги по суті та не
з'ясував чи є позов обґрунтованим та чи
підлягає захисту порушене право, у
зв'язку з чим прийшов до передчасного
висновку про відмову в позові.

Повторно відмовляючи в позові в
частині усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, та визначення способу
участі у вихованні та у спілкуванні з
дитиною, суд першої інстанції не
врахував висновків і мотивів, з яких
скасовані вищезазначені судові
рішення і обґрунтовував свої висновки
тим, що в порядку, встановленому ст. 158
СК України рішення про визначення
способу участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї, органом опіки
та піклування не приймалось.

Крім того, судом не встановлено
порушень відповідачем умов договору
щодо здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків в частині
виконання обов'язку не перешкоджати
позивачу у спілкуванні з дитиною та у
її вихованні на умовах, визначених
договором, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази вчинення перешкод відповідачем
у здійсненні позивачем тих законних
прав, які не обумовлені положеннями
вказаного договору.

Також, матеріалами справи не
підтверджено, що відповідач не надає
можливості дитині періодично
проживати за місцем проживання батька
та їздити з дочкою на відпочинок влітку
під час канікул. Відсутні докази того,
що відповідач перешкоджала зустрічам
батька з ОСОБА_3 в день її народження
та/або спільному святкуванню Різдва
Христового.

Однак, з такими висновками суду
повністю погодитись не можливо,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
батьки зобов'язані утримувати дітей до
їх повноліття. Повнолітні діти
зобов'язані піклуватися про своїх
непрацездатних батьків. Сім'я,
дитинство, материнство і батьківство
охороняються державою.Згідно принципу
6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому разі в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

За правилами ч. ч. 4, 5 та 6 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

За змістом ст. 150 СК України, яка
передбачає обов'язки батьків щодо
виховання та розвитку дитини, батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини
на належне батьківське виховання
забезпечується системою державного
контролю, що встановлена законом.

Статтею 153 СК України передбачено права
батьків та дитини на спілкування, за
змістом якої мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

За змістом ст. 155 СК України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини. Відмова батьків від дитини є
неправозгідною, суперечить моральним
засадам суспільства. Ухилення батьків
від виконання батьківських обов'язків
є підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 158 СК України передбачено
вирішення органом опіки та піклування
спору щодо участі у вихованні дитини
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Згідно частин першої та другої
зазначеної статті за заявою матері,
батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 159 СК
України якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Згідно преамбули Закону України «Про
охорону дитинства» від 26.04.2001 року №
2402-ІІІ з наступними змінами та
доповненнями цей Закон визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері.

Згідно вимог статті 15 даного Закону
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів.

Батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти
згоди щодо участі одного з батьків,
який проживає окремо, у вихованні
дитини, порядок такої участі
визначається органами опіки та
піклування за участю батьків виходячи
з інтересів дитини. Рішення органів
опіки та піклування з цих питань можуть
бути оскаржені до суду у порядку,
встановленому законом. Дитина має
право на отримання інформації про
відсутніх батьків, якщо це не завдає
шкоди її психічному і фізичному
здоров'ю.

За правилами ст. 16 Закону України «Про
охорону дитинства» дитина, батьки якої
проживають у різних державах, має право
на регулярні особисті стосунки і прямі
контакти з обома батьками. Дитина та її
батьки для возз'єднання сім'ї мають
право на вільний в'їзд в Україну та
виїзд з України у порядку,
встановленому законом.

Батьки, інші члени сім'ї та родичі,
зокрема ті, які проживають у різних
державах, не повинні перешкоджати одне
одному реалізувати право дитини на
контакт з ними, зобов'язані гарантувати
повернення дитини до місця її
постійного проживання після
реалізації нею права на контакт, не
допускати неправомірної зміни її місця
проживання.

Встановлено, що з 15.08.2003 року по 16.03.2012
року сторони перебували в шлюбі, від
якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася
дочка ОСОБА_3.

17.01.2012 року сторони уклали нотаріально
посвідчений договір про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків щодо їх спільної дочки
ОСОБА_3, згідно умов якого місцем
проживання ОСОБА_3 сторони визначили
місце проживання матері. При цьому
батьки беруть на себе зобов'язання
повідомляти один одного про зміну
свого місяця проживання. Мати
зобов'язана не перешкоджати вільному
спілкуванню доньки ОСОБА_3 з батьком.
Якщо інше не буде узгоджено сторонами у
письмовій формі, батько буде мати змогу
підвозити доньку ОСОБА_3 до школи не
менше двох тижнів на місяць. Крім цього,
за наявності бажання ОСОБА_3 та
відповідних побутових умов за місцем
проживання батька, ОСОБА_3 буде мешкати
разом з батьком не менше двох днів на
тиждень; батько зобов'язаний
оплачувати витрати на щорічну
оздоровчу поїздку ОСОБА_3 до моря в
Україні або у європейській країні, у
супроводі будь-кого з батьків,
тривалістю не менше трьох тижнів, у
кожному випадку місце поїздки
погоджується між батьками; сторони
домовились, що під час проживання з
будь-яким із батьків, ОСОБА_3 може
виїхати за межі Київської області або
України лише після отримання на це
згоди другого з батьків. При цьому,
будь-які подорожі ОСОБА_3 з одним із
батьків здійснюються за умови її
бажання на це, а також відповідного
стану її здоров'я; будь-які заходи
медичного характеру по відношенню до
ОСОБА_3 повинні бути узгоджені між
батьками; за згодою сторін у період дії
договору зміни та доповнення до нього
вносяться шляхом укладення
додаткового договору, посвідченого
нотаріально. Таким же шляхом цей
договір може бути розірвано.
Одностороння відмова від виконання
договору або одностороння зміна його
умов не допускається. За відсутності
домовленості між сторонами, питання
зміни чи розірвання цього договору
вирішується в судовому порядку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 жовтня 2012 року, яке було
переглянуте 19 грудня 2012 року
апеляційним судом Київської області та
05 лютого 2013 року Вищим спеціалізованим
судом України цивільних і кримінальних
справ та залишено без змін, визначено
місце проживання малолітньої ОСОБА_3 за
місцем проживання її матері ОСОБА_2

Як убачається з висновку
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області від
26.09.2013 року щодо участі батька у
вихованні дитини, яка проживає окремо
від нього, з метою захисту прав дитини,
орган опіки та піклування
Бориспільської райдержадміністрації,
враховуючи рекомендації комісії з
питань захисту прав дитини від 23.09.2013
року, вважав за доцільне рекомендувати
ОСОБА_1 наступний порядок зустрічей з
малолітньою дочкою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1: кожні вихідні першого та
третього тижня місяця з п'ятниці 17.00
год. до неділі 17.00 год. за місцем його
проживання, за згодою дитини та
враховуючи стан її здоров'я, з
обов'язковим завчасним попередженням
матері дівчинки про свій візит.
Громадянину ОСОБА_1 забирати у
визначені дні ОСОБА_3 з місця її
проживання та повертати до матері у
встановлений час. У разі зміни порядку
днів побачень, кожний з батьків дитини
повинен повідомити іншого про таку
зміну. (т. 1 а. с. 181-182).

Даний висновок складено органом опіки
та піклування Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області у відповідності з вимогами ст.
15 Закону України «Про охорону
дитинства» та ст. 158 СК України за
участю батьків, виходячи з інтересів
дитини, на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
та інших обставин, що мають істотне
значення, що вбачається із змісту
даного висновку.

Тому він є достатньо обґрунтованим, не
суперечить інтересам дитини і колегія
суддів погоджується з даним висновком
органу опіки та піклування.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов безпідставного висновку про те,
що органом опіки та піклування в
порядку, встановленому ст. 158 СК
України, рішення про визначення
способу участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї, не приймалось.
Також безпідставно відхилив доводи
позивача, що наданий суду письмовий
висновок органу опіки і піклування є
тим рішенням про визначення способів
участі батьків у вихованні дитини та
спілкуванні прийнятий в порядку ст. 158
СК України, яке не виконується.

Як убачається з позовної заяви, позивач
посилається на те, що починаючи з літа
2012 року відповідачка порушує умови
договору від 17.01.2012 року про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків щодо спільної дочки сторін
ОСОБА_3, створює перешкоди у
спілкуванні батька з дитиною, зокрема:
всупереч п. 5 договору не отримала згоди
позивача на поїздку з дочкою до Парижу,
перешкоджає вільному спілкуванню
батька з дитиною в тому числі і їх
побаченням, всупереч п. 6 договору не
повідомляє позивача про зміни в стані
здоров'я дитини, зміни в її фізичному,
моральному, духовному розвитку, чим
позбавляє його можливості опікуватись
дочкою.

Такі доводи позивача підтверджуються
наданими ним роздруківками
електронних листів від 4, 6, 24 жовтня 2012
року та висновками лікарів психолога
та дитячого невролога щодо ОСОБА_3,
зробленими в медичній мережі
«Добробут» 12-13 вересня 2012 року та 18.10.2012
року. ( т. 1 а. с. 11-13, 125-127 ).

Дані докази колегія суддів вважає
належними та допустимими у
відповідності з вимогами ст. ст. 10, 57-60
ЦПК України.

Із наданих позивачем вищезазначених
доказів вбачається, що відповідачка в
порушення умов пунктів 5 та 6 договору
від 17.01.2012 року про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків 25 жовтня 2012 року виїхала за
межі України з дочкою без згоди на це
батька та негайно не довела до відома
батька про зміни у стані здоров`я
дівчинки і не узгодила з її батьком
заходи медичного характеру по
відношенню до неї, зазначені у
висновках лікарів психолога та
дитячого невролога медичної мережі
«Добробут» від 12-13 вересня 2012 року та 18
жовтня 2012 року.

На спростування зазначених обставин,
відповідачка всупереч вимогам ст. ст. 10,
60 ЦПК України не надала суду належних
та допустимих доказів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та у
її вихованні, зобов'язання ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_1 у його
спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 та
виконувати договір про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків від 17 січня 2012 року
підлягають до задоволення.

Як убачається з позовної заяви, позивач
просив визначити йому наступні способи
участі у вихованні ОСОБА_3 та
спілкуванні з нею (крім визначених
договором про здійснення батьківських
прав та виконання обов'язків від 17.01.2012
року): проживати з ОСОБА_3 за місцем його
проживання 2 рази на місяць (чергуючи
проживання дитини на вихідних із
матір'ю та з батьком) з 17.00 год. п'ятниці
(після занять у школі) до 19.00 год. неділі;
їздити з ОСОБА_3 на відпочинок влітку
під час канікул не менше 2 тижнів
щороку; бачитись з ОСОБА_3 в день її
народження ІНФОРМАЦІЯ_1; забирати
ОСОБА_3 для святкування Різдва
Христового щорічно на три дні з 24
грудня по 26 грудня та повертати ОСОБА_3
до її постійного місця проживання в
останній день (26 грудня) того ж року.

Позовні вимоги в частині визначення
способів участі батька у вихованні та у
спілкуванні з дитиною підлягають до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Так, позовні вимоги в частині вільного
спілкування та порядку зустрічей
позивача з дочкою не суперечать п. 2
договору від 17.01.2012 року про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків та висновку Бориспільської
районної державної адміністрації
Київської області від 26.09.2013 року щодо
участі батька у вихованні дитини, яка
проживає окремо від нього.

Тому колегія суддів з метою захисту
прав дитини та виходячи з інтересів
дитини і враховуючи висновок
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області від
26.09.2013 року вважає можливим визначити
наступний порядок зустрічей ОСОБА_1 з
малолітньою дочкою ОСОБА_3: кожні
вихідні першого та третього тижня
місяця з п'ятниці 17.00 год. до неділі 17.00
год. за місцем його проживання, за
згодою дитини та враховуючи стан її
здоров'я, з обов'язковим завчасним
попередженням матері дівчинки про свій
візит. Громадянину ОСОБА_1 забирати у
визначені дні ОСОБА_3 з місця її
проживання та повертати до матері у
встановлений час. У разі зміни порядку
днів побачень, кожний з батьків дитини
повинен повідомити іншого про таку
зміну.

Позовні вимоги в частині побачення
позивача з дочкою в день її народження
ІНФОРМАЦІЯ_1 та можливості їхнього
спільного відпочинку, тобто їздити з
ОСОБА_3 на відпочинок влітку під час
канікул не менше 2 тижнів щороку, також
підлягають до задоволення, оскільки
дитина має право на підтримання з
батьком регулярних особистих
стосунків і прямих контактів, таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини і не
суперечить інтересам дитини, вимогам ч.
2 ст. 159 СК України та умовам договору
про здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків від 17.01.2012 року.

Колегія суддів вважає, що таке
побачення батька ОСОБА_1 з малолітньою
ОСОБА_3 в день її народження
ІНФОРМАЦІЯ_1 можливе за згодою дитини
та враховуючи стан її здоров'я, з
обов'язковим завчасним попередженням
матері дівчинки ОСОБА_2, а спільний
відпочинок влітку під час канікул не
менше 2 тижнів щороку можливий за
згодою дитини та враховуючи стан її
здоров'я, з обов'язковим завчасним
попередженням та за згодою матері
дівчинки ОСОБА_2

Крім того, представник відповідачки в
судовому засіданні не заперечує проти
такого способу участі позивача у
вихованні дитини і пояснила, що
відповідачка не перешкоджала бачитись
позивачу з дочкою в день її народження
ІНФОРМАЦІЯ_1 та можливості їхнього
спільного відпочинку влітку.

Позовні вимоги в частині забирати
ОСОБА_3 для святкування Різдва
Христового щорічно на три дні з 24
грудня по 26 грудня не підлягають до
задоволення, оскільки такий спосіб
суперечить інтересам дитини, яка в цей
час проходить навчання в школі, чим
фактично буде порушено право дитини на
освіту.

Крім того, такий спосіб не передбачений
ні договором про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків ні висновком Бориспільської
районної державної адміністрації
Київської області щодо участі батька у
вихованні дитини.

Відмовляючи в позові в частині
внесення змін до договору про
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
істотного порушення відповідачем умов
спірного договору або наявності інших
обставин, встановлених договором або
законом, виходячи з того, що в цій
частині позовні вимоги заявлені з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК
України.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, колегія суддів вважає, що
стаття 651 ЦК України передбачає
підстави для зміни або розірвання
договору, укладеного щодо зобов'язань,
які виникають з підстав, передбачених
ст. 11 ЦК України. Книга п'ята.
Зобов`язальне право Цивільного
кодексу України.

Договір про здійснення батьківських
прав та виконання обов'язків від 17
січня 2012 року укладено сторонами на
підставі ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу
України, яка регулює вирішення
батьками питань щодо виховання дитини.
Розділ ІІІ. Права та обов'язки матері,
батька дитини. Сімейний Кодекс України.

Тобто, в даному випадку права та
обов'язки матері та батька дитини
відповідно до вимог ст. 121 СК України
виникли на походженні дитини від них,
засвідченому державним органом
реєстрації актів цивільного стану, а не
з підстав, встановлених ст. 11 ЦК
України.

За таких обставин, оскільки права та
обов'язки матері та батька дитини
виникли з підстав, передбачених
Сімейним Кодексом, то вони підлягають
захисту у спосіб, передбачений цим
кодексом, а не у спосіб, передбачений
Цивільним кодексом України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року в частині відмови в
позові про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та у її вихованні
та у визначенні способів участі батька
у вихованні дитини скасувати і в цій
частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які
не заявляють самостійні вимоги Орган
опіки та піклування Бориспільської
районної державної адміністрації
Київської області, Орган опіки та
піклування Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області про усунення перешкод в
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, визначення способів участі
у вихованні дитини задовольнити
частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні
дочки ОСОБА_3 та у спілкуванні з нею,
зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у спілкуванні ОСОБА_1 з ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та виконувати договір про
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків від 17 січня 2012
року.

Визначити ОСОБА_1 способи участі у
вихованні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
спілкуванні з нею у наступному порядку:
кожні вихідні першого та третього
тижня місяця з п'ятниці 17.00 год. до
неділі 17.00 год. за місцем його
проживання, за згодою дитини та
враховуючи стан її здоров'я, з
обов'язковим завчасним попередженням
матері дівчинки про свій візит.
Громадянину ОСОБА_1 забирати у
визначені дні ОСОБА_3 з місця її
проживання та повертати до матері у
встановлений час. У разі зміни порядку
днів побачень, кожний з батьків дитини
повинен повідомити іншого про таку
зміну.

Батько ОСОБА_1 має право бачитись з
дочкою ОСОБА_3 в день її народження за
її згодою.

Батько ОСОБА_1 має право їздити з дочкою
ОСОБА_3 на відпочинок влітку під час
канікул не менше 2 тижнів щороку за її
згодою.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року про відмову в іншій
частині позовних вимог залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді