Справа № 1308/1816/12
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/985/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Мікуш
Ю.Р., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представника ПАТ «ПроКредит Банк» -
Гармадія Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 18 вересня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 18 вересня 2012
року вищезазначений позов задоволено.

Cуд вирішив стягнути в користь АТ
ПроКредит Банк заборгованість за
кредитним договором № 3.15524/ЛГ-0693/12.03 від
19.12.2006 р. в розмірі 516678,45 грн., з яких борг
по капіталу 473781,94 грн., борг по
процентах 16275,98 грн., пеня 26620,53 грн. з
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася с.
Ямпіль, Пустомитівського району,
Львівської області, проживає та
зареєстрована: АДРЕСА_1 ідн. код НОМЕР_1,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився с.
Колоденці Кам'янка-Бузького району,
Львівської області, проживає та
зареєстрований: АДРЕСА_1, ідн. код
НОМЕР_2, як солідарного з ОСОБА_5
боржника, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
народилася с. Колоденці
Кам'янка-Бузького району, Львівської
області, проживає та зареєстрована:
АДРЕСА_2, ідн. код НОМЕР_3, як солідарного
з ОСОБА_5 боржника.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3
та ОСОБА_6 в користь АТ ПроКредит Банк
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 3219 грн.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Інші сторони рішення суду не оскаржили.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не повно
з'ясовано фактичні обставини справи та
не надано належної оцінки наявним у
матеріалах справи доказам.

Апелянт зазначає, що позивачем не
подано доказів на підтвердження того,
що ОСОБА_3 було повідомлено у
встановлений законодавством термін
про виникнення заборгованості за
кредитним договором.

Апелянт вважає, що умови кредитного
договору в частині надання кредиту в
доларах США та сплату відсотків в за
користування кредитом у доларах США є
способом зловживання правом, коли всі
ризики знецінення іноземної валюти
України Банк покладає виключно на
позичальника, що є грубим порушенням ч.3
ст. 13 ЦК України.

Апелянт стверджує, що подальше
виконання договору поруки на умовах, що
діють на даний час є порушенням одного
із принципів цивільно-правових
відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК
України - принципу справедливості,
оскільки умови договору поруки є
несправедливими, суперечать принципу
добросовісності, створюють дисбаланс
договорених прав та обов'язків на шкоду
поручителя.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог щодо ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник
позивача - Гармадій Н.Я. доводи
апеляційної скарги заперечив.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 не прибули, хоча про час
і місце розгляду справи були
повідомлені рекомендованими листами з
повідомленням про вручення (а.с.125-127),
про причини неявки суд не повідомили та
з клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між ПАТ
"ПроКредит Банк" та ОСОБА_5, була
укладена Рамкова угода № ЛГ-0693/12.03 від
05.12.2003 р. (а.с. 8), що змінена Угодою від
30.07.2004 р. про внесення змін та доповнень
до Рамкової угоди № ЛГ-0693/12.03 (а.с. 9), та
змінена Угодою від 19.12.2006 р. про
внесення змін та доповнень до Рамкової
угоди № ЛГ-0693/12.03 (а.с.10). Відповідно до
Рамкової угоди, Позивач зобов'язувався
здійснювати кредитування відповідача
ОСОБА_5 у межах заборгованості в сумі,
що еквівалентна 150 000,00 дол. США за
курсом НБУ на час отримання кредиту.
Згідно з пунктом 1.1. Рамкової угоди,
кредитна лінія надається строком на 240
місяців. Видача кредитів на підставі
Рамкової угоди та визначення їх умов
здійснювались шляхом укладення
договорів про надання траншу.

Позичальник ОСОБА_5 відповідно до
договорів взяла на себе зобов'язання
повернути отриманий кредит у строк
установлений договором, сплачувати
Кредитору проценти за весь час
користування кредитом, а у разі
порушення зобов'язання сплатити
неустойку.

На підставі та в межах Рамкової угоди,
Позивач та Відповідач ОСОБА_5 уклали
Договір про надання траншу №
3.15524/ЛГ-0693/12.03 від 19.12.2006 р. (а.с. 11-14), який
20 лютого 2009 року змінили Договором № 1
про внесення змін до Договору про
надання траншу (а.с. 15-24), згідно з яким
Позичальнику було видано грошові кошти
у сумі 75000,00 доларів США строком
користування 120 місяців зі сплатою 14 %
річних.

Факт видачі коштів підтверджується
меморіальним ордером № 1273_32 від 22
грудня 2006 року (а.с. 27) та сторонами по
справі не заперечується.

Для забезпечення виконання
зобов'язань, взятих на себе
відповідачем ОСОБА_5 Рамковою угодою №
ЛГ-0693/12.03 від 05.12.2003 р. між ПАТ "ПроКредит
Банк" та ОСОБА_6 був укладений договір
поруки № ЛГ-0693/12.03-ДП-5 від 10.09.2008 р. (а.с.
25). Також для забезпечення виконання
зазначених вище зобов'язань ОСОБА_5 між
ПАТ "ПроКредит Банк" та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки №
ЛГ-0693/12.03-ДП-6 від 10.09.2008 р. (а.с.26).

На порушення зобов'язань, взятих на
себе, відповідачка ОСОБА_5, допустила
заборгованість за договорами.
Ураховуючи наведене, позивач ПАТ
"КредитПром Банк" звернувся до
відповідача ОСОБА_5 з вимогою від 30
січня 2012 року про повне дострокове
погашення кредиту (а.с.37). Також ПАТ
"КредитПром Банк" звернувся до
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з
вимогами від 30 січня 2012 року про
виконання зобов'язань за договором
поруки (а.с.38,39). Вимоги були отримані
відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
що підтверджується відповідними
повідомленнями про вручення (а.с. 40-42).

Зважаючи на наявні у справі
повідомлення про вручення,
необґрунтованим є посилання
представника відповідача ОСОБА_4 на те,
що ОСОБА_3 не було повідомлено про
виникнення заборгованості за
кредитним договором.

На підставі вимоги про повне
дострокове погашення кредиту,
відповідач ОСОБА_5 мала повернути
отриманий кредит не пізніше 13.02.2012 р. (п.
3.4. Договору про надання траншу №
3.15524/ЛГ-0693/12.03 від 19.12.2006 р.). Проте, ОСОБА_5
не виконала вимогу та до часу звернення
в суд із позовом кредит залишається
непогашеним.

Ураховуючи наведене, у Відповідача
ОСОБА_5 утворився та існує перед
Позивачем ПАТ "КредитПром Банк" борг за
Рамковою угодою та Договором про
надання траншу у розмірі, вказаному в
розрахунку заборгованості (а.с.1-3, 6,7), а
саме: борг по капіталу - 59311,71 дол. США,
борг по процентах -2717,98 дол. США, пеня
-26620,53 грн.

Наведений розрахунок заборгованості
сторонами у справі не оспорюється.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

"У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки" -
установлено частинами 1 та 2 статті 554 ЦК
України.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
суду першої інстанції 18 вересня 2012 року
позовні вимоги ПАТ "КредитПром Банк"
визнала повністю. Із розрахунком
заборгованості здійсненим позивачем -
погодилась.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК
України, у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Судом не встановлено порушення закону
або прав інших осіб визнанням
відповідачем ОСОБА_5 позову.

Також необґрунтованим є посилання
апелянта про неможливість вираження та
надання кредиту в іноземній валюті,
ураховуючи наступне.

Згідно зі ст. 99 Конституції України,
грошовою одиницею України є гривня. При
цьому, Основний закон не встановлює
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України,
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом,
тобто, відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак, обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Основним законодавчим актом, що
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання та валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України № 15-93 від 15.02.1993 р. «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю».

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Цивільного кодексу, інших актів
цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, тобто належним виконанням
зобов'язання з боку відповідачів є
повернення кредиту в строки, у розмірі
та в валюті, визначеними кредитним
договором.

Даний правовий висновок знайшов своє
відображення й у п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі».

Ураховуючи наведене, й те, що доводи
апеляційної скарги спростовуються
матеріалами справи та на висновки суду
не впливають, колегія суддів доходить
висновку, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
зібраним доказам дана оцінка,
правильно застосований матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, передбачена ЦПК України, а тому
оскаржене рішення відповідає вимогам
закону й підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 18 вересня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Мельничук О.Я.