Провадження 2/201/179/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю сторін та їх
представників у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, державного підприємства
«Дніпропетровський завод прецизійних
труб», треті особи ОСОБА_3, Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання права
власності на спадкове майно, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи : ОСОБА_3, Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про припинення права
власності та визнання права власності
в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідачів про визнання
права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що її
батькам - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та донці її
рідної сестри (ОСОБА_2) - ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_2. Частки співвласників
були рівними, кожному належало по 1/3
частини спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача - ОСОБА_4, після
чого відкрилася спадщина на 1/3 частину
спірної квартири.

12.12.2006 року ОСОБА_4 заповів всю належну
йому частину квартири АДРЕСА_2 своїй
донці - ОСОБА_1. 08 червня 2010 року позивач
звернулася до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом на частину
квартири АДРЕСА_2. При цьому вона надала
державному нотаріусу всі необхідні
документи крім свідоцтва про право
власності на житло. Зазначене
свідоцтво, яке видане
Дніпропетровським державним заводом
прецизійних труб 11.08.1993 року,
знаходиться у ОСОБА_2. ОСОБА_1
неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з
проханням надати свідоцтво про право
власності на житло для оформлення
права на спадщину, але ОСОБА_2 не надала
його. Постановою державного нотаріуса
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 08 червня 2010
року позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті батька у зв'язку з
відсутністю у неї правовстановлюючого
документу на спірну квартиру. Тому
позивач просила в позові визнати за нею
право власності на 2/9 частини квартири
АДРЕСА_2, та стягнути судові витрати з
відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_2 в листопаді 2013 року заявила
зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_1 про
припинення права власності зі сплатою
компенсації та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, даний позов було прийнято
судом до спільного розгляду з
первісним позовом у даній справі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 при вирішенні позовних
вимог за первісним позовом покладався
на розсуд суду, позовні вимоги за
зустрічним позовом визнав у повному
обсязі, посилаючись на те, що в даний
час сторони досягли згоду на отримання
позивачем за первісним позовом
грошової компенсації, але мирову угоду
не уклали.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник, підтримали позовні вимоги
за зустрічним позовом, обґрунтовуючи
тим, що ОСОБА_1 тривалий час проживає в
Ізраілі разом зі своєю сім'єю,
проживати в спірній квартирі вона не
має наміру. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1
Фактично не користується спірною
часткою квартири, виділити цю частку
окремо неможливо, оскільки вона є
незначною, ОСОБА_2 просила у позові
припинити право власності на 2/9 частини
квартири, що належать ОСОБА_1 зі сплатою
їй компенсації в розмірі 87222,22 гривень.

Третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, але надіслала
до суду заяву, в якій підтримала
позовні вимоги за зустрічним позовом
та просила розглянути справу без її
участі.

Представник третьої особи Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, надіслав суду
заяву про розгляд справи без його
участі.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Вислухавши
представника позивача за первісним
позовом, позивача за зустрічним
позовом та її представника, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 11.08.1993 року, виданого
Дніпропетровським державним заводом
прецизійних труб батькам ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її племінниці, ОСОБА_3,
на праві спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_2, що, також,
визнано сторонами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його
смерті відкрилась спадщина на 1/3
частину спірної квартири. 12.12.2006 року
ОСОБА_4 було складено заповіт на ім'я
ОСОБА_1 на 1/3 частину належної йому
квартири, що визнано сторонами справи
та підтверджується відповідним
свідоцтвом та заповітом.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Дніпропетровська від 16.09.2011 року
було визнано, що після смерті ОСОБА_4
частка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2
складає 2/9 частини квартири, але право
власності на спадкове майно не було
визнано у зв'язку з тим, що така вимога
ОСОБА_1 не була заявлена. Позивач за
первісним позовом просила суду визнати
за нею право власності на 2/9 частини
квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за заповітом після її батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом про припинення
права власності зі сплатою компенсації
та визнання за нею права власності в
порядку спадкування за заповітом, в
обґрунтування якого зазначила, що її
батькам, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та їх доньці,
ОСОБА_3, належала квартира АДРЕСА_2 на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло від 11.08.1993 року,
зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в
реєстровій книзі за № 70п-2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4. Після його
смерті відкрилася спадщина, яка
складається з 1/3 частини квартири
АДРЕСА_2. Спадщину прийняли: вона, її
мати, ОСОБА_5, та відповідач (позивач за
первісним позовом), ОСОБА_1.

10.02.2010 року Першою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою на 1/9
частину вищезазначеної квартири
ОСОБА_2 та її матері, ОСОБА_5, було видано
Свідоцтво про право на спадщину за
законом, кожному на 1/18 частку квартири.

02.10.2009 року ОСОБА_5, подарувала своїй
доньці, ОСОБА_2, належну їй 1/3 частину
вищезазначеної квартири, що
підтверджується договором дарування
частини квартири, посвідченим 02.10.2009
року Першою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 1-2697 та зареєстрованим в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 10.11.2009 року

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5. Після її
смерті відкрилась спадщина, яка
складається з 1/18 частини квартири
АДРЕСА_2. ОСОБА_5 залишила на ім'я ОСОБА_2
заповіт, яким останній заповіла
належну їй частину квартири. Після її
смерті вона звернулась до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає,
вона зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене якщо: частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК
України суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1- 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не
проживає в квартирі АДРЕСА_2, та
проживає в місті Петах-Тіква (Ізраіль)
тривалий час разом зі своєї родиною.
Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні пояснив, що ОСОБА_1 згодна
отримати компенсацію вартості своєї
частки квартири, оскільки частка є
незначною і, фактично вона не
користується нею.

У зв'язку з цим, суд приходить до
висновку про те, що припинення права
власності на 2/9 частину спірної
квартири не завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_1.

Відповідно до Звіту з оцінки ринкової
вартості квартири АДРЕСА_2 - вартість
зазначеної квартири складає 392500
гривень. Відповідно, вартість 2/9
частини домоволодіння, що належить
ОСОБА_1 складає 87222,22 гривень.

За квитанцією № 2174з1 від 20.01.2014 року на
небюджетний рахунок, відкритий в ГУ
ДКСУ в Дніпропетровській області, МФО
805012, на ім'я установи Територіального
управління державної судової
адміністрації України в
Дніпропетровській області (депозитний
рахунок Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська) позивачем за
зустрічним позовом, ОСОБА_2, були
внесені грошові кошти у сумі 87222,22
гривень в рахунок компенсації вартості
2/9 частини вартості спірної квартири,
що належить позивачу за первісним
позовом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про те, що зустрічний позов
ОСОБА_2 про припинення права власності
зі сплатою компенсації та визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом є обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача за первісним
позовом, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, оскільки ОСОБА_1 погодившись
отримати кошти за частку квартири
розпорядилась своїм правом на належну
їй частину квартири, що відповідає
принципам диспозитивності цивільного
права.

Оскільки позовні вимоги позивача за
зустрічним позовом задоволені,
відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд
вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на
користь позивача за зустрічним позовом
понесені ОСОБА_2 судові витрати по
сплаті судового збору при зверненні до
суду з позовною заявою у розмірі 1090
гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
365 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 14, 31, 60, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
державного підприємства
«Дніпропетровський завод прецизійних
труб», треті особи ОСОБА_3, Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання права
власності на спадкове майно - відмовити
у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи : ОСОБА_3, Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про припинення права
власності та визнання права власності
в порядку спадкування задовольнити у
повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_1 (і. п.
н. НОМЕР_1) на 2/9 частини квартири
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 (і. п. н. НОМЕР_2,
паспорт серії НОМЕР_3 виданий 11 грудня
1998 року Жовтневим РВДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області) право
власності на 5/18 частин квартири
АДРЕСА_2, що має загальну площу 72,2 кв. м.,
житлову площу 39,8 кв. м. та складається з:
приміщення 1 - коридор площею 8,8 кв. м.,
приміщення 2 - комора площею 0,6 кв. м.,
приміщення 3 - кухня площею 6,9 кв. м.,
приміщення 4 - житлова кімната площею 24,5
кв. м., приміщення 5 - житлова кімната
площею 15,3 кв. м., приміщення 6 -
кухня-їдальня площею 6,4 кв. м.,
приміщення 7 - коридор площею 2,4 кв. м.,
приміщення 8 - туалет площею 0,8 кв. м.,
приміщення 9 - ванна площею 2,3 кв. м.,
приміщення 10 - шафа площею 0,3 кв. м.,
приміщення 11 - шафа площею 0,3 кв. м.
приміщення I - лоджія площею 3,6 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 87222 гривні 22
копійки, які перераховані на
депозитний рахунок ТУ ДСАУ у
Дніпропетровської області 20 січня 2014
року за квитанцією № 2174з1.

Стягнути з ОСОБА_1 (і. п. н. НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (і. п. н. НОМЕР_2) 1090
гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя

В.В.Трещов