Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" грудня 2014 р.
Дніпровський районний суд міста
Києвау складі: головуючого судді
Ластовки Н.Д.,

при секретарі
Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія «Арма» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, в порядку регресу,

встановив:

Приватне акціонерне товариство
Страхова компанія «Арма» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування суми несплаченого
страхового відшкодування, які понесені
позивачем на виплату страхового
відшкодування внаслідок настання
страхового випадку в розмірі 7980,00 грн.,
витрати по сплаті вартості звіту у
розмірі 500,00 грн., а також судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 243,60
грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Сухарніков С.О. в
судове засідання не з'явився, однак
надав суду заяву, відповідно до якої
позов поданий від імені Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія «Арма» визнав в повному
обсязі, просить розглядати справу без
його участі, проти заочного рішення не
заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
до суду не з'явилась, про день, час та
місце судового розгляду справи була
повідомлена належним чином, шляхом
направлення судових повісток на
адресу, відому з матеріалів справи,
причини неявки суд не повідомила,
клопотань про розгляд справи суду не
надавала.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. За
таких обставин, враховуючи думку
представника позивача, який подав
заяву про розгляд справи в заочному
провадженні, суд визнав можливим
провести заочний розгляд справи у
відсутність учасників судового
процесу на підставі наявних у справі
доказів та ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року о 13
год. 30 хв. на перехресті пр. Тичини та
вул. Шумського в м. Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода, в якій
мало місце зіткнення за участю
автомобілів «Субару Трібека»,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля
«Тойота», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Відповідно до довідки складеної
інспектором ВДАІ УМВС України, виданої
громадянину ОСОБА_3 встановлено, що
25.05.2012 року на перехресті пр. Тичини та
вул. Шумського в м. Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, автомобіль марки «Тойота»,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
отримав механічні пошкодження. (а.с. 6)

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 22.06.2012 року, ОСОБА_1
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 11)

Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного
процесуального кодексу України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією собою.

Як убачається з матеріалів справи, між
Приватним акціонерним товариством
Страхова компанія «Арма» та ОСОБА_3
було укладено договір № 022-72000873
добровільного страхування наземного
транспорту, за яким забезпечено
транспортний засіб «Тойота»,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.
(а.с. 3)

Подія, яка відбулась 25.05.2012 року о 13 год.
30 хв. на перехресті пр. Тичини та вул.
Шумського в м. Києві за участю
автомобіля «Субару Трібека»,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_1 є страховим
випадком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ОСОБА_3 є потерпілим у
дорожньо-транспортній пригоді, яка
мала місце 25.05.2012 року місті Києві на
перехресті пр. Тичини та вул. Шумського
в м. Києві.

20.06.2012 року ФОП ОСОБА_4, складено звіт №
44/06/12 про визначення вартості
матеріального збитку завданого
власнику транспортного засобу
«Тойота», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, за яким вартість матеріального
збитку становить 80893,63 грн. (а.с. 12-14)

Відповідно до платіжного доручення №
3211 від 26.07.2012 року вартість оплати за
проведення оцінки вартості
матеріального збитку завданого
власнику транспортного засобу
«Тойота», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2 становив 500,00 грн. (а.с. 22)

Так, відповідно до платіжного
доручення № 298 від 21.01.2014 року Приватне
акціонерне товариство Страхова
компанія «Арма» виплатило ОСОБА_3
страхове відшкодування в розмірі 7980,00
грн. (а.с.22)

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ст.993 Цивільного кодексу
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідної за завдані збитки.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.1992 року
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на
підставі права власності повного
господарського відання, оперативного
управління або інших підстав.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу
України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

Право зворотної вимоги (регресу) - це
вимога кредитора до боржника (особи,
яка завдала шкоду) про повернення
сплаченого за його вини відшкодування
потерпілому.

Регресна вимога носить похідний
характер. Вона виникає тільки на основі
виконання якогось іншого зобов'язання,
що стосовно регресного може бути
названо основним. Регресне
зобов'язання завжди є похідним від
основного, оскільки коли припиняє дію
основне, то виникає регресне
зобов'язання.

В регресному зобов'язанні беруть
участь дві сторони - кредитор
(регредієнт) і боржник (регресант).
Особливість кредитора полягає в тому,
що він, перш ніж стати кредитором у
регресному зобов'язанні, був боржником
в іншому зобов'язанні, виконання якого
і породило регресне зобов'язання.

Регресна вимога завжди спрямована на
відшкодування втрат, понесених за
рахунок або з вини іншої особи, а тому
вона, по суті, є зобов'язанням по
відшкодуванню шкоди й, отже, в
більшості випадків є формою
цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем правомірно заявлені вимоги
до відповідача з приводу відшкодування
суми страхового відшкодування в
порядку регресу в розмірі 7 980,00 грн. та
витрати по сплаті вартості звіту в
розмірі 500,00 грн., а всього загальною
сумою 8480,00 грн.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов
Приватного акціонерного товариства
Страхова компанія «Арма» до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди, в
порядку регресу підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України,
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", ст.ст. 10, 58, 61, 88,
208, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія «Арма» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
Страхова компанія «Арма» матеріальну
шкоду в сумі 8480,00 грн. та судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 243,60
грн., а всього загальною сумою 8723 (вісім
тисяч сімсот двадцять три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: