Справа № 346/5153/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Веселова В.М.

секретаря - Максим'юк
М.А.,Матушевської Г.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з даним
позовом, в якому просить визнати
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
(будинком) за адресою: АДРЕСА_1. Вказала,
що є власницею житлового будинку, який
належить їй на праві приватної
власності та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. В будинку зареєстровані
відповідачі по справі, її батько -
ОСОБА_3 та брат ОСОБА_5. Однак,
відповідачі в спірному будинку не
проживають понад вісім років, участі у
його утриманні не приймають, не
сплачують комунальні платежі, тому
вона вважає ,що відповідачі втратили
право на користування будинком. Крім
цього, в судовому засіданні вказала, що
має намір продати даний будинок, а
зареєстровані особи їй в цьому
заважаютиь. В судовому засіданні
позивачка та її представник позовні
вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_3, який доводиться
позивачці рідним батьком, та його
представник позовні вимоги заперечили,
вказав, що тривалий час він дійсно не
проживав в спірному будинку, однак в
зв`язку з тим, що певний час знаходився
за кордонам на роботі, відповідно не
проживав в спірному будинку. Так,
вказав, що за кордон на роботу він
виїхав саме для того, щоб прогодувати
сім`ю, оскільки роботи як такої не було.
В середині 2000 років він розлучився з
своєю дружиною, оскільки та без його
дозволу виїхала на роботу в Італію, і на
його думку, знайшла собі іншого
чоловіка. Відповідно він познайомився
з іншою жінкою, з якою на даний час
проживає в цивільному шлюбі. Вказує, що
спірний будинок належав саме йому на
праві власності, однак позивачка, яка є
його дочкою, постійно просила його
подарувати будинок саме їй, оскільки в
них є ще одна дитина - син, який мав би
право претендувати на спірний будинок.
Відповідно він, як батько , повірив
своїй доньці і підписав договір
дарування на її користь спірного
будинку. Оскільки в дворі господарства
є літня кухня, він вважав і вважає, що
має право проживати якщо не в спірному
будинку, то хоча б в цій кухні, однак
позивачка перешкоджає йому в цьому,
чинить перешкоди. Крім цього, вказує, що
він має в спірному будинку особисті
речі та інструмент, що свідчить про те,
що він завжди вважався особою, що
проживає в спірному будинку. В судовому
засіданні відповідач та його
представник просять в позовних вимогах
відмовити.

Відповідач ОСОБА_5, який доводиться
позивачці рідним братом, в судове
засідання не з`явився без поважної
причини, хоча про день,час і місце
слухання справи був належним чином
повідомлений

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6,ОСОБА_7, пояснили, що є сусідами і
проживають недалеко від спірного
будинку, де мешкає позивачка,
відповідно протягом останніх 10 років
вони не бачили, щоб відповідачі
проживали в будинку. Свідок ОСОБА_8
підтвердив,що відповідач ОСОБА_3
тривалий час працював в м.Москва,
певний час допомагав коштами родині.

Заслухавши пояснення позивача та
його представника, відповідача та його
представника та їх представників,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 є власником житлового будинку,
який належить їй на праві приватної
власності та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, про що свідчить копія витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 22.10.2008 року серія ССМ
№060325 (а.с.6). Підставою для набуття права
власності позивачкою на спірний
будинок є дарування житлового будинку
від 19.09.2008 року, згідно якого відповідач
ОСОБА_3,рідний батько позивачки,
подарував позивачці ОСОБА_1,своїй
доньці, спірний будинок в АДРЕСА_1.

В даному будинку також
зареєстровані батько позивачки, ОСОБА_3
та рідний брат позивачки, ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї виданою Печеніжинською селищною
радою від 04 серпня 2014 року №1735 (а.с.5).

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідачі з 2005 року, в
будинку не проживають, участі у його
утриманні не приймають, не оплачують
комунальні послуги, про що свідчить акт
Печеніжинської селищної ради від 18
серпня 2014 року (а.с.4). Акт складено та
підписано відповідно створеною
комісією.

У відповідності до ст.317 ЦК
України власнику належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Згідно
ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Згідно ст.321
ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно обмежений у його
здійсненні, а у відповідності до ст.322
ЦК України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить.

Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення,невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу , який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. У
відповідності до ст.3
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна особа має право в
порядку, встановленому
цивільно-процесуальним кодексом
звернутись до суду за захистом своїх
порушених,невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. У
відповідності до ст.64 Конституції
України право на звернення до суду за
захистом своїх прав і свобод не
підлягає обмеженню. Дане право
гарантоване усім фізичним та юридичним
особам, права і свободи чи інтереси
яких порушені, невизнані або оспорені.
Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб у спосіб
визначений законами України. У
відповідності до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим у відповідності до норм
ЦПК України в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а також оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Заперечення відповідачів,що
позивачка перешкоджала їм проживати в
спірному будинку в судовому засіданні
підтвердження не знайшли, оскільки
суду не представлено ані свідчень
свідків, ні письмових звернень до
правоохоронних органів з приводу
перешкоджання позивачки їм в
проживанні в спірному будинку. Так само
твердження відповідачів про те,що в
спірному будинку знаходяться їх речі -
інструменти,тощо - теж свого
підтвердження в судовому засіданні не
знайшли, оскільки суду не представлено
доказів, які саме речі знаходяться в
спірному будинку,їх перелік,
кількість,а також підтверджене право
власності відповідачів на ці речі. Так
само суду не надано жодних
підтверджень того, що між позивачкою та
відповідачем - її батьком була усна
домовленість про те,що він матиме право
проживати в спірному будинку.

Крім цього, суд зауважує,що
відповідач ОСОБА_3 не заперечував,що
він дійсно тривалий час,а саме більше
одного року дійсно не проживав в
спірному будинку.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про підставність позовних
вимог та необхідність задоволення
позову, оскільки відповідачі, як
встановлено в судовому засіданні, з 2005
року в будинку позивача не проживають,
не приймають участі у витратах по
утриманню будинку, не сплачують
комунальні та інші платежі, не
допомагають в поточних ремонтах.

Наведене підтверджується актом
Печеніжинської селищної ради,
довідкою про склад сім»ї, копією
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, копією паспорта та
ідентифікаційного коду.

На підставі ст.ст.317,319,321,322,386,391,405
Цивільного кодексу України та
керуючись ст.ст.169 ч.4, 213-215 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням (будинком) за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня

його проголошення.

Суддя
Веселов В. М.