АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/342/14
Справа: № 2018/2-206/11
Суддя-доповідач-Піддубний Р.М.
Категорія: «договірні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого
судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю.,
Швецової Л.А.

при секретарі:
Колісник Я.В., Руссу К.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє
в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 16 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за
договорами позики, -

встановила:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 20
квітня 2007 року між ним та ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 у простій письмовій формі було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого останні отримали кошти у
сумі 156 800 доларів США та зобов'язалися
повернути вказану суму у строк до 20
серпня 2007. 23 листопада 2007 року між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договір позики, згідно з умовами якого
останній отримав 182 000 доларів США та
зобов'язався повернути грошові кошти
не пізніше 23 червня 2008 року. З метою
належного виконання зобов'язань за
вказаними договорами 20 квітня 2007 року
та 23 листопада 2007 року між сторонами
було укладено договори про задоволення
вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_4
передав ОСОБА_3 у заставу житловий
будинок АДРЕСА_1. Крім того, 07 грудня 2007
року, 22 лютого 2008 року, 25 квітня 2008 року,
21 серпня 2008 року, 27 серпня 2008 року, 03
вересня 2008 року, 09 вересня 2008 року, 24
вересня 2008 року, 01 жовтня 2008 року, 10
жовтня 2008 року, 16 жовтня 2008 року та 22
жовтня 2008 року між сторонами було
укладено ще дванадцять договорів
позики, отримання грошових коштів за
якими підтверджується власноруч
написаними відповідачем ОСОБА_4
розписками на загальну суму 160 800
доларів США.

Посилаючись на те, що відповідачі
взятих на себе за договорами позики
зобов'язань щодо своєчасного
повернення боргу не виконали, з
урахуванням уточнених у березні 2013
року позовних вимог, ОСОБА_3 просив
стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованість за договором позики від
20 квітня 2007 року в сумі 3 237 603 грн., яка
складається з 156 800 доларів США суми
основного боргу, 84 982 доларів США
процентів за користування позикою, 26 278
доларів США - 3% річних та 1 095 000 грн.
неустойки за порушення виконання
грошового зобов'язання, стягнути з
ОСОБА_4 заборгованість за договором
позики від 23 листопада 2007 року в
розмірі 1 895 352 грн., яка складається з: 82
000 дол. США основного боргу, 40 495 дол.
США процентів за користування позикою,
14 544 дол. США 3% річних та 800 000 грн.
неустойки за порушення виконання
зобов'язань за договором, за договором
позики від 22 лютого 2008 року стягнути з
ОСОБА_4 заборгованість в сумі 216 658 грн.,
з яких : 16 800 дол. США сума основного
боргу, 7 914 дол. США - процентів за
користування грошовими коштами, 2 392
дол. США - 3% річних. Крім того, позивач
просив стягнути за одинадцятьма
вищевказаними договорами позики
заборгованість в сумі 1 638 708 грн., з
яких 144 000 дол. США - сума основного
боргу та 61 018 дол. США процентів за
користування позикою.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 заборгованість за
договорами позики від 25 квітня 2008 року
та від 22 лютого 2008 року в сумі 249 485 грн.
72 коп. та 1700 грн. судового збору. В іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким заявлений ОСОБА_3
позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача ОСОБА_2,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
укладеними 20 квітня 2007 року та 23
листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
і ОСОБА_5 у простій письмовій формі
договорами позики, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність у позивача оригіналів
вказаних договорів свідчать про
виконання боржником своїх зобов'язань,
а розписки про отримання ОСОБА_4 від
ОСОБА_3 певних грошових коштів не
свідчать про виникнення зобов'язань
щодо їх повернення, оскільки були
використані відповідачем в інтересах
позивача в процесі здійснення ними
спільної підприємницької діяльності.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч. 1 ст. 1050 ЦК).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи, 20
квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 у простій письмовій формі було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого останні отримали кошти у
сумі 156 800 доларів США та зобов'язалися
повернути вказану суму у строк до 20
серпня 2007 року.

23 листопада 2007 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено договір позики,
згідно з умовами якого останній
отримав 182 000 доларів США та
зобов'язався повернути грошові кошти
не пізніше 23 червня 2008 року.

Умовами вказаних договорів сторони
встановили, що зазначені в них кошти
позичальник отримав від позикодавця ще
до підписання договору. Предмет позики
повертається позикодавцю в обмін на
підписаний ним екземпляр акта
приймання-передачі. Необхідним доказом
виконання позичальником своїх
зобов'язань за договором є наявність
спільно підписаного акту
приймання-передачі.

Крім того, п.п. 4 та 5 договорів сторони
передбачили, що за прострочення
виконання зобов'язань щодо повернення
боргу, позичальник зобов'язується
сплатити позикодавцю неустойку у
розмірі 3 000 грн. за кожен день
прострочення.

Зазначені умови договору стали
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов своїх
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

Оскільки передбачених умовами
договорів актів приймання-передачі
відповідачами не надано, отже ними у
спосіб, встановлений цими договорами,
факту виконання своїх зобов'язань не
доведено, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
правових та фактичних підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення сум основного боргу,
процентів за користування позикою, 3%
річних та неустойки за порушення
виконання зобов'язань.

За таких обставини рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Отже, за договором позики від 20 квітня
2007 року в солідарному порядку з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає
стягненню заборгованість в сумі 2 242 603
грн., яка складається з: 1 253 302 грн. (156 800
доларів США*7,993) суми основного боргу, 679
261 грн. (84 982 доларів США*7,993) - процентів
за користування позикою за період з 20
квітня 2007 року по 21 березня 2013 року, 210
040 грн. (26 278 доларів США*7,993) - 3% річних за
період з 21 серпня 2007 року по 21 березня
2013 року та 100 000 грн. неустойки за
порушення виконання грошового
зобов'язання, розмір якої зменшено
судом відповідно до положень ч. 3 ст. 551
ЦК враховуючи відсутність збитків для
позивача у зв'язку з невиконанням
відповідачами умов договору.

За договором позики від 23 листопада 2007
року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
підлягає стягненню заборгованість в
розмірі 1 175 689 грн., яка складається з:
655 426 грн. (82 000 дол. США*7,993) основного
боргу, 323 676 грн. (40 495 дол. США*7,993)
процентів за користування позикою за
період з 24 листопада 2007 року по 21
березня 2013 року, 96 587 грн. (12 084 дол.
США*7,993) - 3% річних за період з 24 червня
2008 року по 21 березня 2013 року та 100 000 грн.
неустойки за порушення виконання
грошового зобов'язання, розмір якої
зменшено судом відповідно до положень
ч. 3 ст. 551 ЦК враховуючи відсутність
збитків для позивача у зв'язку з
невиконанням відповідачами умов
договору.

Крім того, встановлено та
підтверджується власноручно
написаними відповідачем ОСОБА_4
розписками, оригінали яких долучено
судом апеляційної інстанції до
матеріалів справи, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено що одинадцять
договорів позики, відповідно до яких
останній отримав від позивача: 22 лютого
2008 року - 16 800 дол. США, 25 квітня 2008 року -
10 400 дол. США, 21 серпня 2008 року 10 000 дол.
США, 27 серпня 2008 року - 30 000 дол. США, 03
вересня 2008 року, 09 вересня 2008 року, 24
вересня 2008 року, 01 жовтня 2008 року, 10
жовтня 2008 року, 16 жовтня 2008 року та 22
жовтня 2008 року по 10 000 дол. США.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.
Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Будь-яких доказів на підтвердження
виконання належним чином своїх
зобов'язань за вказаними договорами
позики відповідачем ОСОБА_4 не надано і
матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про те,
що вказані у розписках грошові кошти
були отримані відповідачем не у позику
та витрачені на виконання на
замовлення ОСОБА_3 певних будівельних
робіт, не підтверджуються належними
доказами, а ґрунтуються на припущеннях,
що є неприпустимим згідно з
положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за вказаними
договорами позики та часткового
задоволення позовних вимог також
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3: - за договором позики
від 22 лютого 2008 року заборгованості у
розмірі 216 658 грн., яка складається з: 134
282 грн. (16 800 дол. США*7,993) основного боргу,
63 256 грн. (7 914 дол. США*7,993) процентів за
користування позикою за період з 22
лютого 2008 року по 21 березня 2013 року та 19
119 грн. (2 392 дол. США*7,993) - 3% річних за
порушення виконання грошового
зобов'язання за період з 23 червня 2008
року по 21 березня 2013 року, а за
договорами позики від 25 квітня 2008 року,
21 серпня 2008 року, 27 серпня 2008 року, 03
вересня 2008 року, 09 вересня 2008 року, 24
вересня 2008 року, 01 жовтня 2008 року, 10
жовтня 2008 року, 16 жовтня 2008 року та 22
жовтня 2008 року заборгованість у
розмірі 1 357 451 грн., яка складається з
962 357 грн. (120 400 дол. США*7,993) основного
боргу та 395 093 грн. (49 430 дол. США*7,993)
процентів за користування позикою за
період з дати отримання грошових
коштів окремо за кожним договором і до
21 березня 2013 року.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням вимог
закону, а тому підлягає залишенню без
змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 249
485 грн. 72 коп. та в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сум
основного боргу, процентів за
користування позикою, трьох відсотків
річних та неустойки - скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
20 квітня 2007 року, яка складається з: 156
800 дол. США основного боргу, 84 982 дол.
США процентів за користування позикою,
26 278 дол. США - 3% річних та 100 000 грн.
неустойки за порушення виконання
грошового зобов'язання, а всього
стягнути заборгованість за вказаним
договором у розмірі 2 242 603 (два
мільйони двісті сорок дві тисячі
шістсот три) гривні 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
23 листопада 2007 року, яка складається з:
82 000 дол. США основного боргу, 40 495 дол.
США процентів за користування позикою,
12 084 дол. США - 3% річних та 100 000 грн.
неустойки за порушення виконання
грошового зобов'язання, а всього
стягнути заборгованість за вказаним
договором у розмірі 1 175 689 (один
мільйон сто сімдесят п'ять тисяч
шістсот вісімдесят дев'ять) гривень 90
коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

заборгованість за договором позики від
22 лютого 2008 року, яка складається з: 16 800
дол. США основного боргу, 7 914 дол. США
процентів за користування позикою, 2 392
дол. США - 3% річних за порушення
виконання грошового зобов'язання, а
всього стягнути заборгованість за
вказаним договором у розмірі 216 658
(двісті шістнадцять тисяч шістсот
пятдесят вісім) гривень 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за договорами
позики від: 25 квітня 2008 року, 21 серпня 2008
року, 27 серпня 2008 року, 03 вересня 2008
року, 09 вересня 2008 року, 24 вересня 2008
року, 01 жовтня 2008 року, 10 жовтня 2008 року,
16 жовтня 2008 року, 22 жовтня 2008 року, яка
складається з 120 400 дол. США основного
боргу та 49 430 дол. США процентів за
користування позикою, а всього
стягнути за вказаними договорами 1 357 451
(один мільйон триста п'ятдесят сім
тисяч чотириста п'ятдесят одну) гривню.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді