Номер провадження № 22-ц/785/1606/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх
представника ОСОБА_4, відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та
зобов'язання не вчиняти певні дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 листопада 2013 року, -

встановила:

25.09.2013р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та
зобов'язання не вчиняти певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачі зазначали, що АДРЕСА_1,
знаходиться комунальна квартира,
загальною площею 210,9 кв.м., яка
складається із семи житлових кімнат,
загальною площею 146,2 кв.м., та підсобних
приміщень: дві кухні, коридори, душова,
туалет.

Вказана квартира перебуває у власності
чотирьох сімей, позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є співвласниками 266/1000 частин
цієї квартири, займають дві кімнати
площею 39 кв.м.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
співвласниками однієї житлової
кімнати площею 23,5 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1

У спільному користуванні ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебуває
кухня площею 9,3 кв.м.

Позивачі посилаються на те, що
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2005 року
до теперішнього часу в своїй кімнаті
не проживають, оскільки мають інше
житло, але постійно здають в найм на
оплатній основі свою кімнату стороннім
особам, не укладаючи при цьому жодних
офіційних договорів. На думку
позивачів, такі дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6
порушують вимоги закону та їх права, як
співвласників квартири. Оскільки
здаючи в найм свою кімнату, відповідачі
автоматично здають в найм і приміщення
загального користування (коридори,
кухню, туалет, душову), розпоряджатися
якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без згоди інших
співвласників не мають права.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що
неодноразово пропонували ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 укласти договір щодо
користування спільним житлом, однак,
останні не погоджувались на укладання
договору.

Позивачі зазначають, що на теперішній
час в кімнаті ОСОБА_5 та ОСОБА_6
проживають ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Відповідачі
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 неодноразово займали
приміщення спільної кухні, палили,
розпивали алкогольні напої, чим
порушували суспільний порядок в
квартирі та створювали позивачам
неналежні умови для користування
спільним майном, провокували конфлікти
та сварки.

У зв'язку із протиправною поведінкою
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звертались до правоохоронних органів,
просили вжити заходи для припинення
порушення їх прав та інтересів.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, з метою захисту своїх
законних прав та інтересів, позивачі
просили суд: зобов'язати ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не вселяти орендаторів
(наймачів) в квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, без попередньої письмової
згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3; зобов'язати
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укласти з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договір про порядок володіння
та користування спільним майном;
виселити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, обґрунтовуючи свої
заперечення тим, що вони як
співвласники житлового приміщення
мають право розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд. Відповідачі
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є орендарями
житлового приміщення, оскільки ОСОБА_7
є двоюрідним братом дружини ОСОБА_5,
зазначені особи проживають в кімнаті з
їх згоди. Відповідачі вважають
посилання позивачів на їх протиправну
поведінку безпідставними, оскільки
вони ніякими діями не порушують права
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо користування
спільними приміщеннями квартири.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також зазначали, що
самі позивачі провокують всі скандали
та сварки в квартирі.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
судовому засіданні позовні вимоги
також не визнали, посилаючись на те, що
не порушують суспільний порядок в
квартирі та не створюють позивачам
неналежні умови для користування
спільним майном, ініціюють всі сварки в
квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 28.11.2013р. в задоволенні
позову позивачам відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 28.11.2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов позивачів задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх
представник ОСОБА_4 просили апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи позивачам в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на те, що вимоги
позивачів про зобов'язання ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 укласти з ними договір про
порядок володіння та користування
спільним житлом не можуть бути
задоволені, оскільки виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства ніхто не може бути
примушений вчиняти правочин поза своєю
волею і за чиїмось примусом. Для
уникнення суперечок між
співвласниками при здійсненні права
спільної часткової власності
законодавець пропонує в таких випадках
домовлятися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю (ч.2 ст. 358
ЦК України), зокрема, шляхом укладення
договору про порядок володіння і
користування спільним житлом.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, вирішуючи спір по суті в цій
частині вимог, повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив спірні правовідносини та
закон, який їх регулює.

Суд також дійшов до висновку, що
оскільки право власності відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на частину квартири за
адресою: АДРЕСА_1, є незаперечним та
таким, що набуто з правових підстав, а
чинним законодавством передбачено
право власника, зокрема,
використовувати помешкання для
проживання інших осіб, суд вважав, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають право вселяти
інших осіб в належну їм окрему житлову
кімнату в квартирі за спірною адресою
без попередньої письмової згоди на
такі дії позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В
кімнаті, яка належить на праві
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проживають
за згодою власників відповідачі ОСОБА_7
та ОСОБА_8

Судом не встановлено обставин, які
б підтверджували, що відповідачі
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 систематично руйнують
чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважав,
що відсутні правові підстави
передбачені ст. 116 ЖК України для
виселення відповідачів ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів в цій частині вимог не
погоджується з висновком суду з
наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1, раніше була комунальною, на
теперішній час перебуває у спільній
частковій власності, загальна площа
всіх квартиронаймачів згідно даних
особових рахунків становить: ОСОБА_11 -
58,2 кв.м., ОСОБА_2 - 56,1 кв.м., ОСОБА_6 - 32,9
кв.м., ОСОБА_12 - 61,32 кв.м., загальною
площею 208,82 кв.м., що підтверджується
довідкою дільниці №8 КП ЖКС
«Черьомушки» від 02.08.2012р.

ОСОБА_2 є власником 266/1000 частини
квартири АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
посвідченого 31.10.2001р. приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрованого в реєстрі за №10606.
Право власності ОСОБА_2 зареєстровано
КП «ОМБТІ та РОН» в реєстраційній книзі
за №1030-стр 7- кн. 305 пр. від 06.11.2001р.(а.с.84).

Згідно довідки виписки з
будинкової книги про склад сім'ї та
реєстрацію №1998 від 07.10.2013р. КП ЖКС
«Черьомушки» вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 проживає та зареєстрований
чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
співвласниками 156/1000 частин квартири №6
загального заселення, площею 32,9 кв.м.
АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло, виданим
05.01.1998р. КЕЧ Одеського району. Право
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в
реєстраційній книзі за №305 пр. стр. 6 р.
1030 від 12.02.1999р.(а.с.81 ).

Відповідно до технічного
паспорта в загальному користуванню
сторін : ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 знаходяться коридори, кухня,
туалет, душова, тобто існує спільне
майно в загальному користуванні
(а.с.86-88).

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою, згідно ч.1 ст.358 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

В той же час, співвласник має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності, відповідно до вимог ст.361 ЦК
України.

Співвласникам, як і кожному
індивідуальному власнику речі,
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном, що
належить їм на праві спільної
часткової власності.

Між тим, вказана стаття надає
учасникові спільної часткової
власності право самостійно
розпоряджатися своєю часткою у праві
спільної часткової власності. Це
можливо через укладання договорів
купівлі - продажу, дарування, міни,
заповіту тощо. Набувачами такої частки
можуть бути як інші співвласники, так і
сторонні особи. В цих випадках спільна
власність не припиняється, оскільки
відчужується не конкретна частка в
натурі, а ідеальна частка у праві
власності, тобто відбувається лише
заміна суб'єкта цивільного права.

Однак право співвласника на
розпорядження своєю часткою у праві
спільної власності не можна
ототожнювати з правом співвласника
здійснювати володіння та користування
спільним майном.

Порядок реалізації цих
правомочностей визначений у ст.358 ЦК
України, згідно з якою право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. У
разі недосягнення співвласниками
згоди щодо порядку володіння та
користування спільним майном спір між
ними може бути вирішено судом.

Норми ст.ст.15,16, 386,391 ЦК України
гарантують власникові майна
можливість вимагати усунення порушень
його права незалежно від того, чи вони
вже фактично відбулися, чи є підстави
передбачити можливість такого
порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм
ст.ст. 15,16, 386,391 ЦК України, власник
вправі звернутися до суду з вимогою про
захист порушеного права будь - яким
способом, що є адекватним змісту
порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачі посилаються на те, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 порушують вимоги
закону та їх права як співвласників
266/1000 частки квартири щодо володіння
та користування майном . Оскільки вони
здають в найм свою кімнату ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, при цьому відповідачі
автоматично здають в найм приміщення
загального користування (коридори,
кухню, туалет, душову), розпоряджатися
якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без згоди інших
співвласників не мають права.

Матеріалами справи підтверджено,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в спірній квартирі
незареєстровані, з ними не укладене
договір найму, вони не є членами сім'ї
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_7
зареєстрований в АДРЕСА_3, а відповідач
ОСОБА_8 зареєстрована в АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів справи
між сторонами склалися неприязні
відносини, що підтверджено
неодноразовими зверненнями позивачів
до правоохоронних органів.

Позивачі посилаються на те, що
квартира АДРЕСА_1 є квартирою
спільного заселення , належить
позивачам та відповідачам на праві
спільної часткової власності,
відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вселені в
квартиру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно, їх
правовий статус в квартирі
невизначений, а тому вони незаконно
користуються приміщеннями спільного
користування.

За змістом ст.358 ЦК України
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю. Вказана стаття передбачає
можливість укладання між
співвласниками договору про порядок
володіння та користування спільним
майном. Однією з форм здійснення права
власності є розпорядження об'єктом
права власності, а тому розпорядження
майном, яке належить на праві спільної
часткової власності неможливе без
згоди співвласників.

Між тим, сторони не досягли згоди
щодо укладання договору стосовно
користування майном спільного
користування, незважаючи на те, що
позивачі пропонували укладання такого
договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 358 ЦК
України, співвласники наперед можуть
установити порядок володіння та
користування спільним майном, який
може бути розрахований на тривалий
період дії та стосуватися цілого
комплексу вчинених співвласниками дії.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що висновки суду та
посилання на ст.361 ЦК України щодо
права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без згоди
співвласників користуватися майном є
необґрунтованими, оскільки вказана
стаття регламентує право співвласника
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності через
укладання договорів купівлі - продажу,
дарування, міни, заповіту тощо.

Спірні правовідносини сторін
регулюються ч.1,2 ст. 358 ЦК України, яка
стосується порядку володіння та
користування спірним майном, що є
спільною частковою власністю
співвласників, яка дозволяє
співвласникам користуватися спільним
майном за їх згодою, а тому позовні
вимоги позивачів щодо виселення
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі ст. 109 ЖК
України підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» та п.
2.1. наказу Міністерства внутрішніх
справ «Про затвердження Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів» № 1077 від 22.11.2012р.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 грудня 2012р. за №
2109/22421, громадяни України, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протя гом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання. Але
відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
порушуючи вимоги вище зазначеного
законодавства України, не реєстрували
своє останнє місця проживання з
одночасним зняттям з реєстрації
попереднього місця проживання та
письмово не повідомляли про зміни
адреси житла в межах
адміністративно-територіальної
одиниці орган реєстрації протягом
десяти днів.

Враховуючи викладене та виходячи з
норм ст.ст. 15,16, ч.1,2 ст. 358, 386,391 ЦК
України, позовні вимоги позивачів про
зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
вселяти інших осіб(орендарів, наймачів)
в квартиру АДРЕСА_1 без попередньої
згоди ОСОБА_2, ОСОБА_3, підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укласти з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 договір про порядок володіння
та користування спірним майном не
підлягають задоволенню і колегія
суддів погоджується з цим висновком
суду про відмову в позові в цій
частині вимог.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1п.2,
309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 листопада 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та
зобов'язання не вчиняти певні дії
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, не вселяти
інших осіб(орендарів, наймачів) в
квартиру АДРЕСА_1 без попередньої згоди
ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В іншій частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук