Справа № 734/1425/14 Провадження №
22-ц/795/2253/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Анохін А.М. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Острянського
В.І.,при секретарі:Мартиновій А.В.,за
участю:представника позивача ОСОБА_5,
ОСОБА_6, представника МТСБУ Грабової
О.В.,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 30 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
Моторно (транспортного) страхового
бюро України та ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

третя особа - ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 30 вересня 2014
року відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні
позовних вимог до Моторно
(транспортного) страхового бюро
України та ОСОБА_6 про відшкодування
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_8 звернулась до суду з
апеляційною скаргою в якій просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішенням,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд неправильно застосував
норму права, яку повинен застосувати.
Апелянт наполягає, що хоча ОСОБА_9 і
працював на ПП «Мойн» не офіційно та
вони перебували у трудових відносинах
згідно ч.3 ст.24 КЗпП України. Також
апелянт посилається на Пленум
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» де
зазначено, що фактичний допуск до
роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
проводилась за розпорядженням чи з
відома роботодавця. Крім того, трудові
відносини ПП «Мойн» та ОСОБА_9
підтверджуються тим, що на автомобіль,
на якому він приїхав, було завантажено
вантаж у вигляді дерев'яних піддонів
для будівельних матеріалів, загальною
вагою 12 тонн. Також апелянт вважає, що
їй було завдано моральну шкоду, яка
полягає в фізичних стражданнях у
зв'язку з пошкодженням здоров'я,
душевних страждань у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї,
членів сім'ї та близьких родичів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
матеріали кримінального провадження
№0000091, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивачем не надано
доказів про доходи, одержані нею на
момент настання страхового випадку, то
МТСБУ на підставі п.26.5 ст.26 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції, що діяла на момент
виникнення правовідносин, не проводило
розрахунку та відшкодування
потерпілій не отриманих доходів у
зв'язку із стійкою втратою позивачкою
працездатності. Крім того, судом
відмовлено і у відшкодуванні моральної
шкоди, оскільки позивачем вона була не
обґрунтована, доказів спричинення саме
відповідачем ОСОБА_6 моральної шкоди
позивачу не надано.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено, що 27 січня 2012 року,
близько 18-ї години 05 хв. ОСОБА_9, керуючи
автомобілем марки Volvo F12 д.н.з. НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_6, по автодорозі
Кіпті-Глухів-Бачевськ та наближаючись
до с.Кіпті Козелецького району
Чернігівської області, на нульовому
кілометрі даної дороги, проявив
неуважність, не стежив за дорожньою
обстановкою, та не реагував на її зміну
у зв'язку з чим проігнорував дорожній
знак 5.51 «Попередній покажчик
напрямків», та вимоги п.п. 8.5.1 та 1.1
додатку 2 Правил дорожнього руху
України, відповідно до якого на даній
ділянці автодороги запроваджувався
режим руху проїзду шляхопроводу,
внаслідок чого виїхав на зустрічну
смугу руху, де скоїв зіткнення з
автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO Т 13110» д.н.з. НОМЕР_4
під керуванням ОСОБА_10, який рухався у
зустрічному напрямку. У результаті
даної ДТП пасажири автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO
Т 13110» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості, а ОСОБА_8
тяжкі тілесні ушкодження (а.с.40-46).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода,
завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Судова колегія погоджується з
обґрунтуванням судом першої інстанції
відмови у відшкодуванні моральної
шкоди ОСОБА_6, оскільки в судовому
засіданні не доведено існування
трудових відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Як роз`яснено у п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену п.п.3, 4 ч.2 ст.23 ЦК України,
таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апелянта про те, що саме ОСОБА_6
повинен відшкодувати моральну шкоду з
посиланням на те, що винним у ДТП, яким
завдано шкоду здоров`ю позивача,
визнано ОСОБА_9, який ніби-то перебував
у трудових відносинах з відповідачем,
не доведені матеріалами справи та не
можуть бути прийнятими до уваги.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Показання ОСОБА_9 в кримінальному
провадженні не свідчать про
перебування його саме у трудових
відносинах з ПП ОСОБА_6, не
підтверджені іншими належними
доказами та не можуть бути покладені в
основу рішення в цій частині вимог.

Крім того, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в тому, що оскільки
цивільно-правова відповідальність
власників наземних транспортних
засобів власником автомобіля «Вольво»
F 12 д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 на момент
вчинення ДТП застрахована не була, то
відповідно до п.41.1. ст.41 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» Моторним (транспортним)
страховим бюро України за рахунок
коштів фонду захисту потерпілих
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим Законом, у разі її
заподіяння: транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам
пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та
майну, яке знаходилося в такому
транспортному засобі.

Стаття 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначає, що шкодою,
заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода), пов'язана,
зокрема: з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим.

Відповідно до п.26.2 ст.26 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» мінімальний розмір
страхового відшкодування
(регламентної виплати) за шкоду,
пов'язану із стійкою втратою
працездатності потерпілим внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
становить: у разі встановлення II групи
інвалідності - 18 мінімальних
заробітних плат у місячному розмірі,
встановлених законом на дату настання
страхового випадку.

На підставі заяви позивача, відповідно
до пункту 41.1 статті 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ОСОБА_8 було сплачено
страхове відшкодування в розмірі 6996
грн. 91 коп., що підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами (а.с.147).

Відповідно до статті 26.3 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» якщо страховику (МТСБУ) не
надані документи, що підтверджують
розмір шкоди, пов'язаної із стійкою
втратою працездатності потерпілим, або
цей розмір є меншим, ніж мінімальний
розмір, визначений відповідно до
пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ)
здійснює відшкодування в розмірі,
визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

У зв'язку з тим, що позивачем не надано
доказів про доходи, одержані нею на
момент настання страхового випадку, то
МТСБУ на підставі п. 26.5 статті 26 Закону
України, в редакції, що діяла на момент
настання страхового випадку, не
проводило розрахунку та відшкодування
потерпілій не отриманих доходів у
зв'язку із стійкою втратою позивачкою
працездатності, тому суд вважає, що
позовна вимога позивача про стягнення
з МТСБУ на її користь 19314 грн. шкоди,
пов'язаної із стійкою втратою
працездатності задоволенню не
підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини справи
і ухвалив правильне рішення, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: