Справа № 661/74/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області у складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

при секретарі - Ярошенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нова Каховка
цивільну справу справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И
В:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись в його обгрунтування на
наступні обставини. Йому з
відповідачкою на праві спільної
часткової власності, по ? частині
кожному, належить житловий будинок
АДРЕСА_1. В грудні 2013 року у половині
будинку, що належить відповідачці,
оселились тимчасові мешканці, в
результаті порушення правил пожежної
безпеки якими, в його частині будинку
21.12.2013 року виникла пожежа, якою йому
було завдано матеральні збитки. Окрім
матеріальних збитків, внаслідок
вищевказаної події, йому було завдано
також і моральну шкоду.

Просив суд стягнути з відповідачки на
свою користь 10000 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 4000
грн. - моральної шкоди та судові витрати
по справі,

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Пояснив, що на його думку винною у даній
пожежі, все ж таки, є відповідачка, бо
саме з її дозволу мешканці використали
піч для опалення, він вважає, що саме з
неї підлягає стягнення коштів в
рахунок відшкодування завданої йому
шкоди, як матеріальної так і моральної.

Відповідачка у судовому засіданні
позов не визнала, у позовних вимогах
позивача просила відмовити у повному
обсязі. Вважає, що позов заявлений до
неї безпідставно, без допустимих та
належних доказів.

Пояснила, що 21.12.2013 року дійсно, у
частині будинку, що належить позивачу
відбулося затлівання меблів, яке
вдалося загасити наймачам, що
проживали у частині будинку, що
належить їй на праві приватної
власності. Щодо вартості пошкодженого
майна, то вона значно перебільшена,
оскількі дані речі жодної цінності для
відповідача не представляють, є
старими, пошкодженими, матеріальної
вартості не мають. Крім того зазначила,
що піч в її частині будинку є справною,
а пожежа сталася через недбалість
самого позивача, оскільки меблі, що
знаходились у його частині будинку
стояли впритул до пічки, через що і
сталося їх затлівання.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, розглянувши подані
сторонами документи, повно і всебічно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позови,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

З Акту про пожежу від 27.12.2013 року,
складеному комісією у складі:
головного інспектора Новокаховського
МВ УДСНС, капітана служби ЦЗ Юсупова
В.В., провідного інспектора, капітана
служби ЦЗ Стрюкова В.В. та громадяднина
ОСОБА_1 вбачається, що пожежа виникла
21.12.2013 року, орієнтовано о 21 год. 00 хв., в
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Повідомлення про пожежу надійшло до
підрозділу МНС України 27.12.2013 року, о 10
год 00 хв., від ОСОБА_1, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок пожежі
були завдані збитки орієнтовною
вартістю 10000 грн., ймовірною причиною
пожежі стало порушення правил пожежної
безпеки.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
спори про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, відповідальність за
завдану шкоду може наставати лише за
наявності підстав, до яких
законодавець у ст. 1166 ЦК України
відносить: а) наявність шкоди; б)
протиправну поведінку заподіювача
шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою
заподіювача; г) вину.

Перераховані підстави визнають
загальними, оскільки їх наявність
необхідна для всіх випадків
відшкодування шкоди, якщо інше не
передбачено законом.

Розглядаючи протиправність поведінки
заподіювача шкоди, необхідно
відзначити, що це поведінка, яка
заборонена законом.

Таким чином, зобов'язання відшкодувати
шкоду виникає за наявності
передбачених законом умов і лише за
наявності протиправної поведінки,
тобто, порушення норм права і
суб'єктивного права потерпілого.

Статтею 6 Закону України «Про пожежну
безпеку» регламентовано, що громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які перебувають на
території України, зобов'язані:
виконувати правила пожежної безпеки,
забезпечувати будівлі, які їм належать
на праві особистої власності,
первинними засобами гасіння пожеж і
протипожежним інвентарем, виховувати у
дітей обережність у поводженні з
вогнем; повідомляти пожежну охорону
про виникнення пожежі та вживати
заходів до її ліквідації, рятування
людей і майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
пожежну безпеку» забезпечення
пожежної безпеки в жилих приміщеннях
державного, громадського житлового
фонду, фонду житлово - будівельних
кооперативів покладається на
квартиронаймачів і власників, а в жилих
будинках приватного житлового фонду та
інших спорудах, на дачах і садових
ділянках - на їх власників або наймачів,
якщо це обумовлено договором найму.

Наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій від 19.10.2004 р. № 126,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.11.2004 р. за № 1410/10009,
були затверджені Правила пожежної
безпеки в Україні.

Згідно із п. 2 Правил пожежної безпеки в
Україні, забезпечення пожежної безпеки
в житлових будинках державного,
громадського житлового фонду, фонду
житлово-будівельних кооперативів (далі
- ЖБК) покладається на власників цих
будинків або на уповноважені ними
органи, а в житлових приміщеннях
(квартирах) - також і на
квартиронаймачів (членів ЖБК). Взаємні
зобов'язання власника і
квартиронаймача щодо забезпечення
пожежної безпеки повинні визначатися
договором житлового найму, а членів ЖБК
- статутом.

Забезпечення пожежної безпеки в
житлових будинках (квартирах)
приватного житлового фонду та інших
приватних, окремо розташованих
господарських спорудах і гаражах, на
територіях, а також у дачних будинках,
на садових ділянках покладається на їх
власників чи наймачів, якщо інше не
обумовлено договором найму.

Разом з цим, відповідно до ст. 36 Закону
України «Про пожежну безпеку»
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані у зв'язку з порушенням
ними протипожежних вимог, відповідно
до чинного законодавства.

З огляду на викладене вище, обов'язок
відшкодувати збитки завдані пожежею
покладається на громадян, якщо ці
збитки завдані у зв'язку з порушенням
ними протипожежних вимог.

Ч. 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.11976 року
"Про судове рішення" /з наступним
змінами /передбачено, що відповідно до
принципу безпосередності судового
розгляду рішення може бути
обґрунтоване лише тими доказами, які
одержані у визначеному законом порядку
і перевірені в тому судовому засіданні,
в якому постановлюється рішення.

Як встановлено в судовому засіданні
факт пожежі, що сталася 21.12.2013 року в
будинку АДРЕСА_1 Новокаховської
міської ради Херсонської області
підтверджений тільки Актом про пожежу
від 27.12.2013 року, але він складений лише
зі слів позивача, а не на місці пожежі,
тому суд не може вважати наведені в
ньому обставини достовірними та
зафіксованими належним чином та
об'єктивно.

При цьому, з вказаного Акту про пожежу
від 27.12.2013 року вбачається, що в графі
«причина пожежі» зазначена тільки
«ймовірна» її причина - порушення
правил пожежної безпеки.

Таким чином, точної причини з якої
виникла пожежа в будинку АДРЕСА_1
Новокаховської міської ради
Херсонської області не встановлено.

Доказів на підтвердження того, що
пожежа сталася у зв'язку з порушенням
відповідачкою протипожежних вимог
суду не надано.

Так, свідок ОСОБА_5, допитана в судовому
засіданні в якості свідка, показала, що
вона проживає у сусідньому будинку,
який належить сторонам. 21.12.2013 року до
неї постукав сусід, який проживає у
половині будинку, що належить
відповідачці та повідомив, що у іншій
половині будинку пожежа. Вони вибили
двері, почали витягати з будинку речі
та гасити її. Так як пожежу загасили
власними силами, пожежників не
викликали.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він
проживає в частині будинку, яка
належить відповідачці. 21.12.2013 року він
розтоплював піч і помітив, як через
щелину суміжної стіни іде дим. Він
одразу покликав сусідів, вибив двері і
почав виносити речі та гасити пожежу.
Вважає, що пожежа сталась через
недбалість позивача, оскільки меблі, що
знаходились у його частині будинку
стояли впритул до пічки, через що і
відбулось їх затлівання.

Таким чином, твердження позивача про
заподіяння йому майнової шкоди
внаслідок дій відповідачки в розмірі
10000 грн. суд оцінює критично, бо суду не
представлені підтверджуючі докази
щодо причинного зв'язку понесених ним
матеріальних витрат, підтверджених
письмовими доказами, з діями
відповідачки. Слід також зазначити, що
від призначення та проведення по
справі судових експертиз щодо
встановлення причин пожежі 21.12.2013 року,
а також товарознавчої експертизи з
приводу встановлення дійсної вартості
пошкодженого майна, позивач в судовому
засіданні відмовився, хоча судом таке
право, як і наслідки неподання доказів
йому роз'яснювались. Крім того, позивач,
всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не
довів суду обставини про належність
пошкодженого пожежею майна йому
особисто, що в судовому засіданні
заперечувалось, відповідачкою по
справі.

Щодо позовних вимог в частині
відшкодування позивачам моральної
шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
шкоди" вказав, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

У даному випадку, протиправність дій
відповідачки та наявність причинного
зв'язку між шкодою заподіяною позивачу
і протиправними діяннями відповідачки,
її розміру, а також щодо вини останньої
в її заподіянні, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки не ґрунтуються на достатніх,
належних та допустимих доказах, а
вимоги про відшкодування
відповідачкою як моральної, так і
матеріальної шкоди заподіяної
позивачу не ґрунтуються на вимогах
закону.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов
висновку про те, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди внаслідок пожежі
відсутні, а тому позов задоволенню не
підлягає.

Оскільки, позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, витрати,
повязані з розглядом справи,
відповідно до ст. 88 ЦПК України не
підлягають відшкодуванню на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 2, 6, 36 Закону України «Про пожежну
безпеку», Постановою Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року, ст.ст.10-11, 57, 59, 60, 61, 60, 208,
209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
через Новокаховський міський суд
Херсонської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. Є. Бойко