Справа № 333/7116/13-ц
Провадження № 2/333/133/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Мовчан Д.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідачів
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Запоріжжя,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

13.11.2011 року біля будинку № 43 по вул.
Зеленогірській у м. Запоріжжі стояв
автомобіль «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу на праві власності
На вказаний автомобіль неповнолітній
ОСОБА_4 скоїв наїзд на автомобілі
«Москвич». Після того, як відбулася
дорожньо - транспортна пригода, були
викликані працівники ДАІ, які склали
відповідні документи. Опікуном
неповнолітнього ОСОБА_4 є ОСОБА_2, яка
знайшла приватного підприємця ОСОБА_5,
котрий зобов'язався відремонтувати
вказаний автомобіль за п'ять днів.
Однак автомобіль ремонтували більше 3-х
місяців. На протязі всіх трьох місяців
автомобіль перебував на вулиці у
розібраному вигляді, у зв'язку з цим
дощова вода потрапила до кузова
автомобіля через що можлива корозія
металу днища. Після того, як автомобіль
був повернутий власнику, позивач
з'ясував, що ремонт було проведено
неякісно, автомобіль має перекоси
через те, що не були витримані розміри
та технологія заміни деталей, а це
впливає на роботу автомобіля в цілому.
Було пошкоджено скло автомобіля,
розряджений акумулятор. У зв'язку з цим,
позивач самостійно сплачував грошові
кошти за виготовлення пошкодженого
реєстраційного номеру автомобіля,
робив діагностику тощо. Вважає, що
вказаними подіями позивачу спричинено
моральну шкоду у зв'язку з тим, що в ході
проведення будівельних робіт він не
міг перевозити будівельні матеріали у
зв'язку з чим вимушений був перевозити
їх на інших автомобілях або переносити
на собі, не міг повноцінно відпочивати.
Вказані обставини та душевні
хвилювання дуже вплинули на стан його
здоров'я в цілому, порушило звичайний
уклад його життя. В якості
співвідповідача позивачем зазначено
ОСОБА_2, оскільки, остання, з її слів,
відповідає за те, що відбулося.

З огляду на вищевикладене просить суд
стягнути з ОСОБА_4 16445,65 грн. на
відновлення пошкодженого автомобіля,
300 грн. - за комп'ютерну діагностику
геодезії кузова автомобіля, 400 грн. - за
проведення експертизи по відновленню
автомобіля, 250 грн. - за виготовлення
автомобільного номеру, 458,82 грн.
судового збору та 10000 грн. моральної
шкоди. Також просить стягнути із ОСОБА_2
10000 грн. моральної шкоди, 284,40 -
сплаченого судового збору та 85,18 грн. -
за відправлення телеграм.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримав з підстав, викладених у
ньому, надав суду пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, жодних заяв та
клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечувала, пояснивши, що ОСОБА_1,
погодився на того майстра, якого вона
запропонувала, на пропозицію знайти
іншого - відмовився. Вона оплатила
ремонт автомобіля у майстра. Вважає, що
у тому, що ремонт проводився тривалий
час її вина відсутня.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 проти позову
заперечувала повністю, додатково суду
пояснивши, що позивачем невірно
зазначено відповідача по справі -
ОСОБА_2, оскільки ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 16.08.2012
року, яка набрала законної сили,
встановлено, що відповідачем по справі
повинен бути батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6
Крім того, пояснила, що позивачем не
надано доказів на існування саме цієї
шкоди та суми яку він просить стягнути.
Доказом може бути лише висновок
експерта, а фахівець повинен бути
попереджений про кримінальну
відповідальність. Крім того, ОСОБА_1,
добровільно надав свій автомобіль
майстру ОСОБА_5 для проведення ремонту,
а ОСОБА_2 оплатила вказаний ремонт.
Доказів того, що ремонт проведено
неякісно також не надано. Стосовно
відшкодування моральної шкоди
зазначила, що її також необхідно
стягувати з батька неповнолітнього
ОСОБА_4 - ОСОБА_6

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що він працює експертом
товарознавцем. До нього звертався
позивач ОСОБА_1 з питанням стосовно
проведення експертизи. Однак,
автомобіль позивача переобладнаний та
не відповідає ДСТУ.

Суд, вислухавши учасників процесу,
допитавши свідка, дослідивши письмові
докази, проаналізувавши законодавство,
що регулює спірні правовідносини, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

13.07.2011 року біля будинку № 43 по вул.
Зеленогірській у м. Запоріжжі
відбулася дорожньо - транспортна
пригода, в результаті якої
неповнолітній ОСОБА_4 пошкодив
автомобіль «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_2 від 12.12.1996 року ОСОБА_4 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент скоєння
дорожньо - транспортної пригоди йому
виповнилося 14 років. Відповідно до
вказаного свідоцтва ОСОБА_6 та ОСОБА_8 -
є батьками ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 -
ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_3 від 20.03.2009 року.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11.03.2010 року ОСОБА_6
позбавлений батьківських прав щодо
неповнолітнього ОСОБА_4 та опікуном
останнього призначена ОСОБА_2

Вищезазначені обставини встановленні
рішенням Комунарського суду м.
Запоріжжя від 29.05.2012 року та ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 16.08.2012 року, які набрали законної
сили, а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
не доказується при розгляді вказаної
цивільної справи.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України
неповнолітня особа у віці від 14 до 18
років відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальниками, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.07.2011 року біля будинку № 43 по вул.
Зеленогірській у м. Запоріжжі
відбулася дорожньо - транспортна
пригода, в результаті якої
неповнолітній ОСОБА_4 пошкодив
автомобіль «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу ОСОБА_1

Відповідно до звіту № 41/13 від 08.07.2013
року про оцінку автомобіля «ВАЗ-21043»,
складеного оцінювачем ТОВ
«Автогазпромсервіс» ОСОБА_9, розмір
майнової шкоди, заподіяної позивачу у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу становить 16445 грн. 65 коп.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася у липні 2011 року, а звіт
складений у липні 2013 року, тобто через
два роки після ДТП, позивач на протязі
цих двох років користувався
транспортним засобом, що він сам
неодноразово стверджував під час
судового розгляду справи. Оскільки між
дорожньо - транспортною пригодою та
проведенням оцінки заподіяної
позивачу шкоди в результаті ДТП
пройшов значний проміжок часу, суд
ставить під сумнів розмір вказаних
збитків. Позивачем не надано
допустимих та належних доказів на
підтвердження саме цього розміру
завданих збитків, тому суд дійшов
висновку щодо відмови у задоволенні
позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог до ОСОБА_2 слід
зазначити наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка, на підставі
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11.03.2010 року, є опікуном
ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 16.08.2012 року позивачу ОСОБА_1
було роз'яснено його право звернення до
суду до неповнолітньої особи, яка
завдала шкоду, а в разі незадоволення
цієї вимоги в повному обсязі або у
частині - до батьків неповнолітнього.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Таким чином, суду не зрозуміло, чому в
якості співвідповідача ОСОБА_1 вказано
ОСОБА_2, оскільки ст. 1183 ЦК України
встановлено, що батьки зобов'язані
відшкодовувати шкоду, завдану дитиною,
щодо якої вони були позбавлені
батьківських прав, протягом трьох
років після позбавлення їх
батьківських прав, якщо вони не
доведуть, що ця шкода не є наслідком
невиконання ними своїх батьківських
обов'язків.

Під час судового розгляду, позивачем не
було заявлено клопотання до заміну
відповідача або залучення в якості
співвідповідача батька
неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_6 Крім
того, позивачем неодноразово
висловлювалася його позиція стосовно
того, що відповідачі ним зазначені
вірно.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4
та ОСОБА_2 матеріальних збитків.

Стосовно позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 3 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року № 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості (п.9
Постанови).

З урахуванням тих обставин, що
порушення прав позивача з боку
відповідачів в судовому засіданні
підтвердження не знайшли, суд вважає,
що в частині відшкодування моральної
шкоди позов не доведений та на законі
не ґрунтується, а тому задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1179, 1183 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди - залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва