Номер провадження № 22-ц/785/2085/14
Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Комунального підприємства «Міське
агентство з приватизації житла» та
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, третя особа:
ОСОБА_6, про визнання недійсним і
скасування розпорядження та свідоцтва
про права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Позивач просив визнати
недійсним та скасувати розпорядження
комунального підприємства «Міське
агентство з приватизації житла» та
свідоцтво про право власності, видане
Управлінням житлово-комунального
господарства Одеської міської ради, на
квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову позивач та його представник
посилались на те, що оскільки при
здійсненні обміну попереднього житла
на спірне житло була доплата, то спірна
квартира як набута під час шлюбу є
об'єктом спільної сумісної власності
позивача та відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також третьої особи
ОСОБА_6, і що внаслідок незаконної
приватизації були порушені житлові
права позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не
визнали, пославшись на те, що позивач не
має стосунку до спірної квартири, в ній
не мешкав, його право на приватизацію
не було порушеним.

Представник КП «Міське агентство з
приватизації житла» та Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради позов не визнала за
необґрунтованістю вимог.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа
ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились,
просили справу слухати за їх
відсутності. (а.с.35-36)

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 грудня 2013 року ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 05 грудня 2013
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення його позову у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи, та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не

підлягає з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з

додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд 1-ої інстанції
виходив з того, що спірна квартира не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, що позивач в спірній квартирі
не проживав, і що його житлові права під
час здійснення приватизації
порушеними не були.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

За змістом ст.ст.1-3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992р. ( в редакції за
станом на 1995р.) приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків) та
належних до них господарських
споруд і приміщень (підвалів, сараїв
і т. ін.), державного житлового фонду на
користь громадян України, у тому числі
шляхом безоплатної передачі..
Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ. До
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків
та одноквартирні будинки (надалі -
квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Із матеріалів справи вбачається,
що 04 січня 1995 року на підставі
обмінного ордеру № 3668 ОСОБА_3 разом з
донькою ОСОБА_4 вселились в ізольовану
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, на
умовах найму. (а.с.21,23) На час здійснення
обміну обмінюване житло відносилось до
державного житлового фонду і
приватизованим не значилось.
Можливість здійснення доплати
наймачами і членами їх сімей при обміні
житла державного житлового фонду
ст.ст.79-84 ЖК України не передбачалась.
За довідкою ЖЕУ по склад сім'ї перед
здійсненням приватизації (станом на
30.05.1995р.) в спірній квартирі мешкали і
були зареєстрованими тільки наймач
ОСОБА_3 та в якості членів сім'ї ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, які 25 травня 1995 року подали
заяву керівнику органу приватизації
про передачу їм спірної квартири у
спільну часткову власність.(а.с.59-60)
Розпорядженням начальника УЖКГ від
02.06.1995р. спірна квартира була передана у
спільну часткову власність
відповідачам, і в цей же день їм було
видано свідоцтво про право
власності.(а.с.20,22)

Доказів про те, що житлові права
позивача були порушеними, що позивач
під час приватизації мешкав в спірній
квартирі, або був в ній зареєстрованим,
або за ним зберігалось право на
проживання в ній через тимчасову
відсутність немає. На момент
здійснення приватизації позивач
проживав і був зареєстрованим ( з 1993р.) у
квартирі АДРЕСА_1, 12 частина якої
належала йому на праві приватної
власності за нотаріально посвідченим
договором міни від 01.06.1993р.(а.с.9,4-6)

Виходячи зі змісту ст.ст.1-3 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992р. та ст. 22
КпШС України законних підстав вважати,
що спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя неможливо,
протилежні доводи позивача з цього
приводу є неспроможними. Посилання
позивача в апеляційній скарзі на
ст.ст.60,62 СК України є некоректним,
оскільки на час набуття права
власності на спірну квартиру вказані
норми кодексу не діяли. Окрім того
позивачем і не доведено факту та
розміру доплати при обміні спірного
житла.(а.с.68) Доводи позивача в
апеляційній скарзі з цього приводу є
водночас недоведеними.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що внаслідок судових
рішень про поділ спільного майна
подружжя, про визнання мирової угоди
ОСОБА_2 залишився без житла
вищенаведених висновків суду не
спростовує.

Відтак, ухвалене рішення
відповідає встановленим обставинам
справи та вищевказаним нормам
матеріального права. Таких порушень
норм процесуального права, які б
призвели до неправильного вирішення
справи суд не припускався.

За таких обставин, законні підстави для
задоволення апеляційної скарги і
скасування правильного рішення суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову відсутні.

При подачі апеляційної скарги
позивачем не було оплачено судовий
збір, який на підставі ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» підлягає
стягненню з позивача у сумі 57 грн. 35 коп.

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.1,308,313-315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2
(зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у
сумі 57 грн.35 коп.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін