Справа № 344/5029/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2582/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів:
Васильковського В.М., Фединяка В.Д.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
листопада 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення
та визначення порядку користування
квартирою, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, вселення та визначення
порядку користування квартирою
АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську. Позовні
вимоги обґрунтувала тим, що вони разом
із відповідачами є співвласниками
спірної квартири відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 20.03.2014. Зі слів позивача,
відповідачі перешкоджають йому у
користуванні житлом, а тому просив
вселити його до квартири та визначити
порядок користування нею, виділивши
йому кімнату площею 12,6 кв. м,
відповідачам - площею 16,68 кв. м,
залишивши інші приміщення у спільному
користуванні.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 30.08.2013 (а.с. 112-114), залишеним у
силі ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11.11.2013, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено (а.с. 158-160).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 березня 2014
року рішення Івано-Франківського
міського суду від 30.08.2013 та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 11.11.2013 скасовано у частині
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, справу у цій
частині передано на новий розгляд.
Рішення Івано-Франківського міського
суду від 30.08.2013 та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
11.11.2013 в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 про визначення
порядку користування спірною
квартирою залишено без змін (а.с. 184-186).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
листопада 2014 року задоволено позов
ОСОБА_4 та вселено його у квартиру
АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську.
Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_5 у користуванні
квартирою та вселення його у квартиру
АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі по 114,70
грн з кожного.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
оскаржили вказане рішення в
апеляційному порядку. Вважають рішення
незаконним, оскільки судом першої
інстанції не взято до уваги висновків
суду касаційної інстанції та не вжито
заходів до повного, всебічного та
об'єктивного дослідження обставин
справи. Зі слів відповідачів, ними не
чинилося ніяких перешкод у вселенні та
користуванні спірною квартирою
позивача, оскільки він 38 років тому
добровільно пішов з квартири до іншої
жінки ОСОБА_7, з якою одружився та
проживає до цих пір однією сім'єю за її
місцем проживання АДРЕСА_5 Як вказують
апелянти, доводи ОСОБА_4, що в квартирі
живе співмешканець і не пускає його в
квартиру не підтверджені доказами, як і
не спростовано висновок
Івано-Франківського МВ УМВС від 18.02.2013
за заявою позивача, що вказані ним в
заяві факти не підтвердились. Крім
того, зі слів апелянтів, суд в порушення
вимог ст. ст. 10, 212 ЦПК України
безпідставно відмовив у допиті
свідків, які є сусідами сторін по
справі. На думку ОСОБА_3 суд вийшов за
межі позову, оскільки зобов'язав його
не чинити перешкод ОСОБА_4 у
користуванні квартирою та вселенні,
тоді як до нього таких вимог позивач не
пред'являв.

Просять скасувати рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 05
листопада 2014 року і постановити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_4 про
усунення перешкод та вселення
відмовити.

У судовому засіданні апелянти та їх
представник вимоги апеляційної скарги
підтримали, просили її задовольнити з
указаних у ній мотивів, а також
зазначили, що ними не чинилося перешкод
у доступі позивача до квартири.

Представник ОСОБА_4 проти доводів
апеляційної скарги заперечила, просила
її відхилити з огляду на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши апелянтів та їх
представника, представника позивача,
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить відхилити з
наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, сторонам по
справі на праві спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_1 у
м. Івано-Франківську, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 20.03.2001 № 27-р (т.1
а.с. 11, 19).

Відповідно до даних копії Технічного
паспорта квартира АДРЕСА_1 у м.
Івано-Франківську складається з двох
кімнат житловою площею 29,48 кв.м (кімната
площею 12,60 та 16,88 кв. м) (а.с. 41), про що
також свідчить копія Плану та журналу
(а.с. 8, 9, 16, 17).

Згідно копії Свідоцтва про розірвання
шлюбу Серії НОМЕР_1 шлюб між подружжям
ОСОБА_4 розірвано 24.11.1976 (т. 1 а.с. 48).

23.07.2005 ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_7
відповідно до копії Свідоцтва про шлюб
Серії НОМЕР_2 від 23.07.2005 (т. 1 а.с. 91).

На підставі рішення
Івано-Франківського міського суду від
03.10.2005 ОСОБА_4 знято з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1 з метою зменшення
розміру плати за комунальні послуги
відповідно до кількості осіб, які
фактично проживають у жилому
приміщенні (т. 1 а.с. 172-173).

Згідно копії Довідки начальника
Івано-Франківського міського відділу
УМВС України від 28.02.2013 № 3-14 за
наслідками поданої позивачем заяви (а.с
12,13) проведено перевірку і факти
наведені у заяві не підтвердились.
Обставини, які склалися між сторонами,
мають ознаки цивільно-правового спору,
що вирішується судом.(т.1 а.с. 6, 14).

З приводу перешкоджання відповідачами
у вселенні позивача у спірну квартиру
позивач звертався 01.02.2013 у органи
внутрішніх справ, що підтверджується
матеріалами перевірки заяви,
зареєстрованої в ЖЄО №552 (т.1 а.с.217-223).

Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 09.07.2014, відомості
щодо наявності права власності, інших
речових прав суб'єкта ОСОБА_4 у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутні (т.1. а.с. 202).

З Довідки КП «Єдиний розрахунковий
центр» № 02-02/2066 від 03.09.2013 вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_4, є ОСОБА_8 і
тільки він зареєстрований у вказаній
квартирі (т.1 а.с. 214).

Згідно із ч.1 ст.369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до приписів ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю; ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселення, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що позивач
як власник майна, згідно ст. 391 ЦК
України вправі вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном,
а також обґрунтовано застосував
положення ч. 3 ст. 47 Конституції України
та ст. 317 ЦК України.

Суд першої інстанції, виходячи із
наявних обставин, вірно встановив
наявність перешкод з боку відповідачів
щодо проживання ОСОБА_4 в спірній
квартирі, і зробив правильний висновок
про те, що це заподіює істотну шкоду
його правам та інтересам. При цьому,
колегія суддів вважає, що сам факт
заперечення на проживання у спірній
квартирі з боку відповідачів вже є
перешкодою для реалізації ним своїх
правомочностей власника. Під час
розгляду справи ОСОБА_2 направляла суду
письмові заперечення, у яких вказувала
на неможливість вселення ОСОБА_9 у
спірну квартиру і подавала позов про
припинення права власності ОСОБА_4 на
неї. Направляв такі заперечення і
ОСОБА_3 Ці заперечення, разом з іншими
указаними доказами, на думку колегії
суддів, також свідчать про порушення
права ОСОБА_4 як власника майна, що і
було правильно констатовано судом
першої інстанції. В силу того, що на час
розгляду справи судом першої інстанції
обоє відповідачів заперечували проти
вселення позивача у спірну квартиру,
суд захистив порушені права позивача,
зобов'язавши відповідачів не чинити
ОСОБА_4 перешкод та вселив його у спірну
квартиру.

Враховуючи наведене колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції враховано висновки суду
касаційної інстанції в даній справі та
всебічно і повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано їм вірну правову
оцінку, а рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а рішення суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю. Малєєв

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк