Справа № 369/7036/13-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/5595/14 Доповідач у 2 інстанції
ІвановаКатегорія 18 11.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_1; третя особа
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк»
звернувся до суду з даним позовом
мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, за умовами
якого було відкрито відновлювальну
кредитну лінію в загальному розмірі 34
513 500 грн. на умовах забезпеченості,
цільового використання, строковості,
повернення та платності, Договором
встановлювалась процентна ставка за
користування кредитним коштами, з 27
грудня 2007 року у розмірі 13,60 % річних, а з
01 вересня 2008 року - у розмірі 17 % річних і
більше не змінювалася.

Додатковою угодою № 2 від 01 грудня
2008 року до кредитного договору
встановлені основні умови стосовно
надання та повернення позичальником
кредитних коштів за кредитним
договором, зокрема: транш кредиту, який
фактично наданий позичальнику
складала 34 513 500 гривень, процентна
ставка за кредитом встановлена у
розмірі 17 % річних; позичальник
зобов'язаний повністю повернути кредит
не пізніше 26 грудня 2012 року.

У якості забезпечення виконання
умов кредитного договору між банком та
відповідачем ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки земельних ділянок: площею 1,7502г,
площею 2,0002га, площею 1,7501га, які
знаходяться по АДРЕСА_1.

Далі позивач мотивуючи тим, що
ОСОБА_2 порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повернення кредитних
коштів у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 55 160 133,81 грн.,
просив суд звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме зазначені
земельні ділянки з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарський будівель і споруд, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, площею
1,7502 га, 2,0002 га та 1,7501 га, - з метою
погашення за рахунок нерухомого майна
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором від 27 грудня 2007 року в
загальному розмірі 55 160 133,81 грн., шляхом
набуття нерухомого майна у власність
за ціною, визначеною на підставі
висновків про експертну грошову оцінку
земельних ділянок від 18 липня 2013 року.

При розгляді справи за заявами
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» та Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
на підставі укладеного договору
купівлі-продажу прав вимоги було
замінено сторону на правонаступника.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
травня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27 грудня 2007 року в розмірі 55 160 133,81
грн. суд звернув стягнення на нерухоме
майно, що перебуває в іпотеці
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» на підставі
іпотечного договору від 27 грудня 2007
року, яке належить ОСОБА_1 а саме на
спірні земельні ділянки площею 1,7502 га,
площею 2,0002 га, та площею 1,7501 га, з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться у АДРЕСА_1 - шляхом набуття
зазначеного нерухомого майна у
власність публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» за ціною,
визначеною на підставі висновків про
експертну грошову оцінку земельних
ділянок від 18 липня 2013 року, яка
становить у загальному розмірі 55 097 238,15
грн.

Крім того, суд стягнув з
відповідача судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в позові.

В обґрунтування скарги
посилається, що суд не врахував наявні
заборони відчуження спірного майна,
оскільки на момент постановлення
даного судового рішення про перехід
права власності діяла заборона
відчуження спірних земельних ділянок
та існувало адміністративного рішення
суду про визнання недійсною їх
приватизацію.

Крім того апелянт послався, що
майнова порука є припиненою, мотивуючи
тим, що позивач не звернувся до суду у
встановлений 6-місячний строк, оскільки
строк основного зобов'язання настав
23.06.2010 року.

Також послався, що позивач не надав
доказів виконання договору
купівлі-продажу права вимоги від 07.09.2013
року в частині кредитного договору від
27.12.2007 року та не погодився з оцінкою
майна, мотивуючи тим, що не проведена
експертиза з метою встановлення
реальної вартості іпотечного майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про її
задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
липня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк»
звернувся до Києво-Святошинського суду
Київської області з позовом до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_2 про визнання права
власності на земельні ділянки, які
належать ОСОБА_1 на праві власності та
передані на підставі договору іпотеки
в забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк» за
кредитним договором від 27 грудня 2007
року.

Під час розгляду справи, 27 вересня 2013
року між Публічним акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» та
Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги. З додатку
І до цього договору вбачається, що ПАТ
«Дельта Банк» набуло право вимоги за
кредитним договором від 27 грудня 2007
року, укладеного з ОСОБА_2 із загальним
розміром заборгованості 55 160 133,81 грн.

У зв'язку із уступкою на підставі заяви
ПАТ «Кредитпромбанк», останній був
замінений у справі на правонаступника
у спірних правовідносинах - ПАТ «Дельта
Банк».

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне врахувати, що відбулося
відступлення прав вимоги за цим
кредитним договором, а не заміна
сторони у зобов'язанні. Як зазначено в
абз. 16 пункту 1.1 договору
купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ
«Дельта Банк» набуло всі права вимоги
(як існуючі, так і майбутні, як наявні,
так і умовні) ПАТ «Кредитпромбанк» у
якості кредитора до позичальників за
кредитними договорами, а також всі
права вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» до
осіб, які надали забезпечення, за
договорами забезпечення, включаючи
будь-які та всі права вимоги та засоби
захисту прав, які доступні ПАТ
«Кредитпромбанк», щодо виконання
позичальниками та/або особами, які
надали забезпечення, будь-яких своїх
обов'язків за кредитними договорами та
договорами забезпечення.

Проте, обов'язки кредитодавця за усіма
кредитними договорами залишились за
ПАТ «Кредитпромбанк», який продовжує
існувати як самостійна юридична особа,
у зв'язку із чим ПАТ «Дельта Банк» не є
повним правонаступником всіх прав і
обов'язків ПАТ «Кредитпромбанк».

Таким чином, ПАТ «Кредитпромбанк»
залишається учасником спірних
правовідносин в частині обов'язків
кредитодавця за кредитним договором та
обов'язків іпотекодержателя за
договорами іпотеки.

В той же час колегія суддів враховує, що
така обставина не перешкоджає
зверненню ПАТ «Дельта Банк» до суду за
захистом свого порушеного права
вимоги.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Право вимоги слід відрізняти від
майнового права, яке є абсолютним
правом та захищає уповноважену особу
від невизначеного кола третіх осіб.

Так, предметом даного позову є визнання
права власності на нерухоме майно, з
таким позовом має право звернутися
особа, яка мас відповідне право, але
таке право оспорюється чи
заперечується іншою особою, або особа,
яка має право отримати певне майно від
зобов'язаної особи, однак зобов'язана
особа не вчиняє для цього достатніх
дій.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку»,
яка передбачає можливість передачі
права власності на предмет іпотеки
іпотекодарежателю, встановлює як
права, так і обов'язки іпотекодержателя
у відповідній ситуації.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до статті 513 Цивільного
кодексу України, правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні, яке виникло
на підставі правочину, що підлягає
державній реєстрації, має бути
зареєстрований в порядку,
встановленому для реєстрації цього
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи та пояснень сторін, правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором є посвідченим нотаріально,
однак в Єдиному реєстрі іпотек
відомості про відступлення прав не
зареєстровані.

Відповідно до статті 210 Цивільного
кодексу України, правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку, що ПАТ «Дельта
Банк» набуло право вимагати від ОСОБА_2
(як позичальника) та ОСОБА_1 (як
майнового поручителя) на отримання
грошових коштів, в тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Однак, таке право не може бути
реалізоване шляхом визнання права
власності на предмет іпотеки до того
моменту, поки не відбудеться
відступлення прав вимоги за договором
іпотеки шляхом внесення відомостей про
таке відступлення у відповідному
державному реєстрі, або до моменту
повної заміни сторони у зобов'язанні
ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта
Банк», для чого необхідна згода іншої
сторони.

Звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з
позовом про визнання права власності
на предмет іпотеки до моменту
державної реєстрації відступлення
прав за договором іпотеки у даному
випадку є передчасним.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується і з доводами апеляційної
скарги що на даний час не може бути
звернуто стягнення на предмет іпотеки
шляхом набуття зазначеного майна у
власність ПАТ «Дельта Банк», оскільки
діє заборона на відчуження,
використання та освоєння спірних
земельних ділянок і до скасування цих
заходів забезпечення позову, прийняття
рішення про визнання права власності
за будь-якою особою на спірні земельні
ділянки є неможливим.

Так, суд першої інстанції,
задовольняючи позов виходив з положень
ст. ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку", яким встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки або шляхом визнання права
власності відповідно до вимог ст. 37
Закону України "Про іпотеку".

Проте, у даному випадку суд не врахував,
що ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.01.2007 року по справі за
позовом заступника прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Кабінету міністрів України до
Бобрицької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області було вжито заходи забезпечення
позову, а саме: зупинено дію рішень
Бобрицької сільської ради № 243 від
29.09.2004 року та №№ 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281 від
18.11.2004 року, заборонено будь-яким особам
вчиняти дії, направлені па відчуження,
використання та освоєння земельних
ділянок, наданих у власність членам
товариств індивідуальних забудовників
«Стража», «Світла поляна», «Кінний
двір», «Пасовисько», «Полуниця»,
«Потішне», та «Заозерне».

Зазначеними рішеннями сільської ради
було вилучено земельні ділянки з
користування Національного
університету біоресурсів і
природокористування України та
безоплатно надано громадянам України
членам зазначених товариств
індивідуальних забудовників. В
подальшому, окремі фізичні особи, які
отримали земельні ділянки, відчужили
їх на користь відповідача - ОСОБА_1

Так, відповідно до рішення № 278 від
18.11.2004 року та додатку до нього, були
безкоштовно надані в приватну
власність громадянам, що є членами ГО
ТІЗ «Пасовисько» земельні ділянки, а
саме: ОСОБА_4 НОМЕР_1, ОСОБА_5 НОМЕР_2,
ОСОБА_6 НОМЕР_3, ОСОБА_7 НОМЕР_4, ОСОБА_8
НОМЕР_5, ОСОБА_9 НОМЕР_6, ОСОБА_10 НОМЕР_7. В
подальшому ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
відчужили на підставі договорів
купівлі-продажу належні їм земельні
ділянки ОСОБА_1, який отримав Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 964207 від 12.10.2007 року,
що є предметом іпотеки як Майно за
спірним Іпотечним договором від 27.12.2007
року.

Відповідно до рішення № 280 від 18.11.2004
року та додатку до нього, були
безкоштовно надані в приватну
власність громадянам, що є членами ГО
ТІЗ «Потішне» земельні ділянки, а саме:
ОСОБА_12 НОМЕР_8, ОСОБА_3 НОМЕР_9, ОСОБА_13
НОМЕР_10, ОСОБА_14 НОМЕР_11, ОСОБА_15 НОМЕР_12,
а відповідно до рішення № 275 від 18.11.2004
року та додатку до нього, були
безкоштовно надані в приватну
власність громадянам, що є членами ГО
ТІЗ «Стража» земельні ділянки, а саме:
ОСОБА_16 НОМЕР_13, ОСОБА_17 НОМЕР_14.

В подальшому зазначені особи відчужили
па підставі договорів купівлі-продажу
належні їм земельні ділянки ОСОБА_1,
який отримав Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 964200 від 12.10.2007 року, що є предметом
іпотеки за Іпотечним договором від
27.12.2007 року.

Встановлено, що зазначені спірні
земельні ділянки були передані ОСОБА_1
в іпотеку ПАТ «Кредитпромбанк» 27
грудня 2007 року, тобто після винесення
ухвали про забезпечення позову,
оскільки на той момент ОСОБА_1 не був
залучений до участі у справі за позовом
прокурора Київської області в
інтересах держави в особі Кабінету
міністрів України до Бобрицької
сільської ради.

Судова колегія встановила, що
Постановою Господарського суду міста
Києва від 24.12.2012 року позов заступника
прокурора Київської області в
інтересах Кабінету міністрів України
було задоволено, визнано протиправними
та скасовано спірні рішення XIV сесії 11
скликання Бобрицької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області № 243 від 29.09.2004 року та №№ 275, 276,
277, 278, 279, 280, 281 від 18.11.2004 року. При цьому
заходи забезпечення позову, вжиті
ухвалою від 30.01.2007 року скасовані не
були.

Таким чином, оскільки у своїй постанові
від 24 грудня 2012 року, яка набрала
чинності Господарський суд виходив з
того, що спірні земельні ділянки вибули
із державної власності незаконно,
тобто права попереднього власника
земельних ділянок повинні бути
поновлені і незаконно вибуле майно
повинно бути повернено у власність
попереднього власника, то за таких
обстави у суду не було підстав для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, висновки суду не
в повній мірі відповідають обставинам
справи та вимогам закону, що призвело
до неправильного вирішення спору.

Отже, рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_1; третя особа
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :