Справа № 223/1625/2012 Провадження №
22-ц/772/897/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ратушняк І. О.Категорія:
37Доповідач: Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого:
Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Тиврівського районного суду
від 30 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
Тростянецької сільської ради про
визнання права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами в порядку спадкування за
заповітом та позовом ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 та Тростянецької сільської ради
про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась в суд
з позовом до Тростянецької сільської
ради про визнання права власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами в порядку
спадкування за заповітом.

В заяві зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_5, після смерті якої
відкрилась спадщина на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5
склала заповіт від 02.07.2010 року, яким усе
своє майно заповіла їй. На час
відкриття спадщини заповіт не змінено
і не відмінено. Вона-позивачка прийняла
спадщину, подавши в шестимісячний
строк відповідну заяву до Тиврівської
держнотконтори. Однак отримати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове
будинковолодіння в нотаріальній
конторі вона не може через відсутність
юридичного документа на вказане майно,
оскільки право власності спадкодавиці
ОСОБА_5 на це будинковолодіння було
зареєстровано лише в погосподарській
книзі Тростянецької сільради,
відповідно до норм законодавства, що
діяло у період забудови вищевказаного
житлового будинку.

Тому просила суд визнати за нею право
власності на житловий будинок з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, які розташовані по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2, в
свою чергу, в серпні 2012 року звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним, в якому зазначала,
що за життя ОСОБА_5 склала заповіт від
01.07.2008 року, яким усе своє майно
заповіла ОСОБА_3, ОСОБА_6 та її сину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частках.

Протягом шестимісячного строку вона
від імені неповнолітнього сина ОСОБА_4
звернулась до Тиврівської
держнотконтори з заявою про прийняття
спадщини на підставі вказаного
заповіту. Однак листом завідуючої
держнотконторою від 14.07.2011 року їй було
повідомлено, що зазначений заповіт
було скасовано іншим заповітом від
02.07.2010 року, яким ОСОБА_5 все своє майно
заповіла ОСОБА_3

Вважає, що на момент укладення заповіту
ОСОБА_5, в силу свого похилого віку (86
років) та хворобливого стану здоров'я в
останній рік перед смертю, не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а тому просила визнати
недійсним заповіт від 02.07.2010 року, яким
ОСОБА_5 усе своє майно заповіла ОСОБА_3,
на підставі ч.1 ст.225 ЦК України.

В ході розгляду справи, в квітні 2013
року, ОСОБА_2 уточнивши підстави позову
(а.с.53-55), просила визнати заповіт від
02.07.2010 року недійсним на підставі ч.2
ст.207 ЦК України, посилаючись на те, що
цей заповіт сфальсифікований, так як
підписи в заповітах відрізняються один
від одного і тому виникає сумнів у
належності підпису на заповіті від
02.07.2010 року саме ОСОБА_5.

Рішенням Тиврівського районного суду
від 30 січня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено, а в позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду, як постановлене з
порушенням вимог закону, скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а
її позовні вимоги задоволити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення ОСОБА_2, її
представника та пояснення ОСОБА_3,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення по
слідуючих підставах.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_5, після смерті якої
відкрилась спадщина на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.6-9), в якому
остання була зареєстрована та
проживала до дня смерті (довідки
Тростянецької сільської ради №№324,325
від 12.07.2012 року-а.с.11).

Відповідно до норм законодавства, що
діяло у період забудови вищевказаного
житлового будинку, право власності на
будинок, що збудований особою в
сільській місцевості, виникало з
моменту його реєстрації у місцевій
раді (довідки Тростянецької сільської
ради №352 від 23.07.2012 року, №324 від 12.07.2012
року-а.с.10,11).

З матеріалів справи вбачається, що
01.07.2008 року ОСОБА_5 було складено
заповіт, посвідчений секретарем
Тростянецької сільради Жук О.О. та
зареєстрований в реєстрі за №95, яким
усе своє майно вона заповідала у
власність ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
неповнолітньому сину ОСОБА_2-ОСОБА_4, в
рівних частках (а.с.21,71,73).

Також суд встановив, що заповітом від
02.07.2010 року, посвідченим секретарем
Тростянецької сільради Жук О.О. та
зареєстрованим в реєстрі за №38, усе
своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3
(а.с.5,70,72). На час відкриття спадщини цей
заповіт не змінено і не скасовано.
Заборони на спадкове майно немає.
ОСОБА_3, як спадкоємиця ОСОБА_5 за
заповітом, прийняла спадщину шляхом
подачі відповідної заяви до
Тиврівської держнотконтори в строк,
установлений законом (лист-відповідь
Тиврівської держнотконтори №476/01-16 від
30.04.2013 року-а.с.66).

Згідно висновку експертів №1917/13-21 від
27.11.2013 року підписи від імені ОСОБА_5 у
двох примірниках заповіту від 02.07.2010
року, посвідченому секретарем
Тростянецької сільради Жук О.О. та
зареєстрованому в реєстрі за №38, і
підпис в журналі реєстрації
нотаріальних дій у графі за реєстровим
номером №38 (а.с.70,72 та аркуш 31 журналу
реєстрації нотаріальних дій) виконані
рукописним способом без попередньої
технічної підготовки чи технічних
засобів. Підписи від імені ОСОБА_5 у
двох екземплярах оригіналів
примірників заповіту ОСОБА_5 від 02.07.2010
року - виконані ОСОБА_5. Підпис на 31
сторінці журналу реєстрації
нотаріальних дій виконкому
Тростянецької сільради Тиврівського
району за 2007-2010 роки навпроти
нотаріального запису №38 від 02.07.2010 року
- виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою
(а.с.82-86).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 ЦК.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса.
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1254 ЦК України (в
редакції, що діяла станом на час
складання ОСОБА_5 заповіту від 02.07.2010
року) заповідач має право у будь-який
час скасувати заповіт. Заповідач мас
право у будь-який час скласти новий
заповіт. Заповіт, який було складено
пізніше, скасовує попередній заповіт
повністю або у тій частині, в якій він
йому суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним. Якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених ст.ст.225 і 231 ЦК України.
Заповідач має право у будь-який час
внести до заповіту зміни. Скасування
заповіту, внесення до нього змін
провадяться заповідачем особисто.
Скасування заповіту, внесення до нього
змін провадяться у порядку,
встановленому цим Кодексом для
посвідчення заповіту (ч.7 цієї статті
доповнена словами «і підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України» лише з
19.10.2010 року).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків. встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі. виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Врахувавши вищевказані обставини та
вимоги закону, суд дійшов вірного
висновку про задоволення позову ОСОБА_3
та про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2.

При цьому, задоволюючи позов ОСОБА_3,
суд виходив з того, що спадкодавця
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
являлась власником будинковолодіння
по АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 є спадкоємицею
ОСОБА_5 за заповітом від 02.07.2010 року і
прийняла спадщину у встановленому
законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, суд також
правильно виходив з того, що заповіт
ОСОБА_5, який було складено пізніше
(02.07.2010 року), повністю скасував
попередній заповіт від 01.07.2008 року та що
підстав для визнання заповіту ОСОБА_5
від 02.07.2010 року недійсним судом не
встановлено, а ОСОБА_2 не надала суду
відповідних належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

В скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що
при посвідченні від імені ОСОБА_5
заповіту від 02.07.2010 року посадовою
особою органу місцевого
самоврядування було допущено
порушення вимог п.39 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій за
№22/5 від 25.08.1994 року (чинної на час
оскаржуваного заповіту) та на те, що
місце та час складання цього заповіту,
на її думку, викликають сумніви,
оскільки підпис в журналі реєстрації
нотаріальних дій виконкому
Тростянецької сільради про отримання
примірника нотаріально посвідченого
документа виконано не заповідачем
ОСОБА_5, а іншою особою.

Ці посилання не можуть бути прийняті до
уваги з огляду на те, що оскаржуваний
заповіт, як встановлено вищеназваним
висновком експертів від 27.11.2013 року,
підписаний особисто заповідачкою
ОСОБА_5, а зазначені ОСОБА_2 обставини не
свідчать про будь-який вплив на
волевиявлення заповідачки.

Решта доводів апеляційної скарги також
безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду
від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку у Вищий
спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/