Справа № 106/1016/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Євпаторійській міський суд
АР Крим

у складі: головуючого судді
Ружицької Т.В.

при секретарі
Куртусманової Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Євпаторії цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю та визначення
порядку користування власністю,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 з
позовними вимогами про усунення
перешкод до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Свої
вимоги мотивує тим, що він 13.12.1994 р.
уклав шлюб з ОСОБА_2 Під час шлюбу, у 1996
році, він усиновив дітей жінки: ОСОБА_3
та ОСОБА_4, відповідачів у справі.

12.11.1997 р. сім'єю позивача була
приватизована квартира АДРЕСА_1. Після
приватизації квартири позивач з
відповідачкою ОСОБА_2 розпочали
реконструкцію квартири та звеличення
її площі. Були отримані дозволи на
відповідну реконструкцію.

Рішенням Євпаторійського
міського суду від 29.12.2008 року було
визнано право власності, в рівних
частках, на домоволодіння за
відповідачами та присвоєна окрема
юридична адреса. 30.04. 2009 року було
зареєстроване право власності, у
встановленому законом порядку, за
відповідачами.

Увесь вказаний період позивач
проживав разом із сім'єю, вів сумісний
побут та користувався майном. Але після
конфліктів та розірвання шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_2 позивачу почали
чинити перешкоди у реалізації його
права власності на вказане
домоволодіння, та не дають ключі від
дверей домоволодіння, у зв'язку з чим
позивач вимушений жити у своїх батьків.

Вважає, що його супружна частка, у
домоволодінні є рівною з його
колишньою дружиною - ОСОБА_2, яка має
презумпцію, закріплену ст.386 ЦК України
та ст. 60 СК України.

Просить зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у здійснені ним права
користування домоволодінням АДРЕСА_2
кожна з часток якого, належить йому на
праві сумісної власності.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
здійснені ним права користування
домоволодінням АДРЕСА_2 шляхом допуску
до користування домоволодінням та
наданням ключів від замків, дверей
даного домоволодіння.

Визначити порядок користування
домоволодінням АДРЕСА_2 виділивши у
користування ОСОБА_1 жилу кімнату,
площею 12,2 кв.м та жилу кімнату, площею
12,9 кв.м на 1- поверсі; жилу кімнату,
площею 8,9 кв.м , підсобне приміщення,
площею 2,5 кв.м, санвузол, площею 1,4 кв.м
та жилу кімнату, площею 12,5 кв.м на 2
поверсі;

жилу кімнату, площею 8,8 кв.м та
жилу кімнату площею 13, 4 кв.м на мансарді
виділити у користування ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно.

Інші приміщення: коридор, площею
9,1 кв.м, уборну площею 1,6 кв.м, ванну,
площею 3,1 кв. м, котельню площею 1,9 кв.м,
веранду площею 6,0 кв.м, кухню площею 10,7
кв.м, комору площею 1,4 кв. м, на 1 -
поверсі; коридор площею 8,3 кв.м,
санвузол площею2,9 кв.м, на 2 поверсі;
коридор площею 7,1 кв.м, уборну площею 1,0
кв.м залишити у загальному
користуванні співвласників.

Стягнути з відповідачів на
користь ОСОБА_1 судові витрати.

У судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали, дали пояснення аналогічні
викладеним у позові, просили
задовольнити їх у повному об'ємі (а.с.6-9).

У судовому засіданні відповідачі:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх
представник та представник ОСОБА_4,
позовні вимоги не визнали, вважають їх
необґрунтованими та незаконними, дали
пояснення аналогічні, викладеним у
запереченнях, просили позовні вимоги
залишити без задоволення (а.с.53-57).

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи прийшов до
наступного.

Матеріалами справи встановлено,
що позивач ОСОБА_1 заходився у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ,
проживав з відповідачами однією сім'єю
та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2
(а.с.60,83).

Позивач, до розірвання шлюбу,
добровільно, з початку весни 2013 р. пішов
із колишньої сім'ї та проживає по
теперішній час у домі батьків, що
підтверджується поясненнями самого
позивача та поясненнями допитаних у
судовому засіданні свідків.

Належних та допустимих доказів, у
розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, про те
що відповідачу, як колишньому члену
сім'ї чиняться перешкоди у
користуванні спірним житлом, суду не
надано, а навпаки спростовується
вищенаведеним.

Судом встановлено, що відповідачі
у справі є власниками домоволодіння
АДРЕСА_2, у рівних частках (а.с.108).

Вказане домоволодіння було
реконструйоване з двокімнатної
квартири, яка також належала у рівних
частках відповідачам (а.с.68,69).

Право власності відповідачів, на
спірне житло, позивач не оскаржував.

Посилання позивача про те, що
спірне майно, є сумісною власністю
подружжя, у рівних частках та є
презумпцією ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК
України, суд не може взяти до уваги, як
безпідставне.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та
ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Проте, з матеріалів справи
вбачається, що як до реконструкції так
і після реконструкції спірне житло
належало відповідачам у рівних
частках. Ці обставини визнані
сторонами та у судовому засіданні
ніким не спростовані.

Тому, позовна вимога про
визначення порядку користування
часткою, яка належить позивачу у
спірному домоволодінні - є
необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, обраний позивачем
спосіб захисту права не може бути
використаний при розгляді цього спору
та такий позов не може бути
задоволений, оскільки зі статтею 16 ЦК
України, способи захисту права є видами
матеріально-правових вимог, які може
заявити особа в суді. Разом з тим,
законодавство не встановлює, що
будь-який з цих способів захисту права
може бути використаний під час будь -
якого судового розгляду. Позовні
(матеріально-правові) вимоги повинні
відповідати суті правопорушення, якщо
воно наявне. Обраний спосіб захисту
права має кореспондувати з характером
допущенного невизнання, оспорювання
або порушення права. У відносинах між
позивачем та відповідачами суд не
виявив будь-якого порушення права
позивача, якому кореспондує обраний
ним спосіб захисту права в зазначених
вище вимогах.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

У частині 1 ст.11 ЦПК України
зазначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно ст. ст. 57,58 ЦПК України суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги
сторін на підставі належних доказів.

Відповідно ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Позивач - ОСОБА_1. не надав суду
належних доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, про порушення
його особистого майнового права та
інтересу.

З урахуванням висловленого суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню в повному об'ємі

На підставі викладеного та
керуючись ст. 15, 16, 368 ЦК України, ст.60
СК України; ст. 10, 11, 57,58,59,60,61,209, 212, 214 -
215,218 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та визначення порядку
користування власністю - відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 07.03.2014
року.

СУДДЯ:
Т.В. РУЖИЦЬКА