МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа
№521/7811/13-ц
Пр. № 2/521/1878/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги: Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
Публічне акціонерне товариство
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго», Одеська міська рада,
ОСОБА_4, про зобов'язання демонтувати
самовільно збудований гараж,

встановив:

У вересні 2009р. ОСОБА_2, ОСОБА_5
звернулися до суду з уточненим та
доповненим позовом до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги: Публічне акціонерне товариство
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго»), Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради
(далі - Малиновська
райдержадміністрація), Одеська міська
рада (далі - ОМР), ОСОБА_4, посилаючись на
те, що вони є власниками житлового
будинку та земельної ділянки, що
розташовані по АДРЕСА_1. Позивачі
зазначали, що по сусідству з ними
проживає ОСОБА_3, відповідачка у справі,
яка без відповідних дозвільних
документів у дворі свого будинку, що
розташований по АДРЕСА_2 збудувала
приміщення гаражу, шляхом перебудови
сараю. Стверджували, що самовільне
будівництво приміщення гаражу
призвело до забудови опори
електрозв'язку та електропостачання,
яка обнесена будівельними
конструкціями приміщення гаражу, в
наслідок чого тривають перебої у
постачанні електроенергії до їх
будинку АДРЕСА_1, що належить їм на
праві власності. Посилаючись на те, що
вказані обставини порушують їх права,
позивачі просили суд зобов'язати
ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати
самовільно збудований гараж.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 03 листопада 2010р. до участі у
справі залучено Малиновську районну
адміністрацію Одеської міської ради,
як третю особу, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, а 01
березня 2012року за її клопотанням
залучено до участі у справі як
співпозивача (т.1 а.с.43).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 серпня 2013р. за заявою
ОСОБА_2, та за згодою Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, останню було виключено з
числа співпозивачів та залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору (т.2 а.с.26).

Крім того, у зв'язку зі смертю ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в якості її
правонаступника було залучено ОСОБА_2,
який є спадкоємцем за заповітом після
смерті ОСОБА_5 (т.2 а.с.28,29).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 17 жовтня 2013р. до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору було залучено ОСОБА_4, яким було
подана до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 (т.2 а.с.79).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 14 листопада 2013р. до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору було залучено Одеську міську
раду (т.2 а.с.89).

Позивач ОСОБА_2, в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3, діючі
на підставі довіреностей від 05.12.2012р. та
24.01.2012 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали та просили суд
відмовити в їх задоволенні (т.2 а.с.18,137).

Представник ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» в
судове засідання не з'явився, надав
суду письмові пояснення на позов від
20.08.2013р. в яких зазначав, що опора ПЛ-0,4кВ
від ТП -955, знаходиться на балансі
Північного РЕМ ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго». Продаж опори гр.
ОСОБА_3 не проводилася. Вказував, що для
експлуатації вказаної ПЛ-0,4кВ не має
перешкод, під'їзд автовишки доступний.
Скарг та заяв мешканців АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 на неякісне електропостачання
до Північного РЕМ ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго» не надходило. Крім
того, просив слухати справу у
відсутність представника ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго» (а.с. т.2 а.с.35-36,37,38 ).

Представник Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
діючий за довіреністю від 14.01.2014р. в
судовому засіданні просив винести
рішення по справі на розсуд суду (т.2
а.с.138).

Представник Одеської міської ради в
судове засідання не з'явився, належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 була власником жилого будинку
АДРЕСА_1 та власником земельної
ділянки, на якій розташований цей
будинок.

Встановлено, що відповідно до договору
дарування від 05.12.2003р., укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, остання подарувала
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0634 га,
що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.80).

Зазначена земельна ділянка належала
дарувальнику ОСОБА_5 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії РІ №467160,
виданого Одеською міською радою
31.12.2002р.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 21.11.2005р. за ОСОБА_3 було
визнано право власності на
домоволодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 101).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 17.05. 2006р. рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21.11.2005р. було скасовано, справа
направлена на новий розгляд (т.1 а.с.102).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 12.01.2011р. позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання права власності на
домоволодіння АДРЕСА_2, залишені без
розгляду (т.1 а.с.104-105).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5,
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (т.2 а.с.28).

26.05.2010р. ОСОБА_5 склала заповіт, яким все
своє майно заповіла ОСОБА_2 (т.2 а.с.29).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на спадкове майно за
заповітом, а саме на житловий будинок
АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_5 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на жилий будинок від
11.08.1994р. та на грошові кошти (т.2 а.с.65-68).

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2, який
своєчасно прийняв спадщину, шляхом
звернення у встановлений законом строк
до П'ятої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини (т.2 а.с.58).

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що до П'ятої одеської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини крім
ОСОБА_2, також звернувся ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який у своїй заяві
зазначав, що ОСОБА_5 є його бабусею,
оскільки перебувала в зареєстрованому
шлюбі з його дідусем ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стверджував, що його рідний батько
ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому він,
як онук померлої має право на спадщину
за законом за правом представлення
після смерті ОСОБА_5 (т.2 а.с.70).

За думкою суду, вказані твердження
ОСОБА_4 не відповідають дійсності і
спростовуються документами, які
знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про
народження ОСОБА_4, його рідними
батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.2 а.с. 72).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (т.2 а.с.72обор.).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7
його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а
не ОСОБА_5 (т.2 а.с.73).

З витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб
щодо підтвердження дошлюбного
прізвища вбачається, що 18.07.1981р. Другим
Малиновським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 (т.2 а.с.74).

Таким чином, батько ОСОБА_4 народився
задовго до реєстрації шлюбу його діда з
ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 27.06.2013р., ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4. (т.2 а.с.73 обор.).

Листом державного нотаріуса П'ятої
одеської державної нотаріальної
контори від 18.07.2013р. ОСОБА_4 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на обов'язкову частину у
спадщині, оскільки він не є спадкоємцем
першої черги (т.2 а.с.76).

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Тобто, спадкування за правом
представлення надано не лише внукам та
правнукам, а й прабабі, прадіду,
племінникам, двоюрідним братам та
сестрам, тобто родичам
третього-четвертого ступеня
споріднення.

З роз'яснень Міністерства юстиції
України від 11.10.2011р., щодо окремих
питань спадкування вбачається, що
"Ступінь споріднення" це кількість
народжень, що пов'язують між собою
двох осіб, які перебувають у
родинних зв'язках.

Не належать до спадкоємців за законом
першої черги пасинки та падчерки після
смерті вітчима та мачухи, якщо не мало
місце усиновлення чи утримання.

Оскільки батько ОСОБА_4 - ОСОБА_7, не
відноситься до спадкоємців першої
черги після смерті ОСОБА_5, так як не був
її рідним сином, то і ОСОБА_4 не має
право на спадкування за правом
представлення після смерті ОСОБА_5, так
як не є її рідним онуком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 під час
експлуатації домоволодіння АДРЕСА_2,
самовільно, без відповідних дозвільних
документів у дворі зазначеного будинку
збудувала приміщення гаражу літ. «Е»,
шляхом перебудови та збільшення
приміщення сараю літ. «Б».

За твердженням позивача, самовільне
будівництво приміщення гаражу
призвело до забудови опори
електрозв'язку та електропостачання,
яка була обнесена будівельними
конструкціями приміщення гаражу, в
наслідок чого тривають перебої у
постачанні електроенергії до будинку,
що розташований по провулку АДРЕСА_1, що
належав на праві власності ОСОБА_5, а
після відкриття спадщини в силу ст. 1268
ЦК України ОСОБА_2

Встановлено, що земельна ділянка по
АДРЕСА_2, є комунальною власністю, і
належить територіальній громаді м.
Одеси, представником якої є Одеська
міська рада, відповідно до ст. 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Згідно ч.15 ст.29 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних
робіт вважається самовільним
будівництвом і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

За положенням частин 1,4,7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок , будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом ,
якщо вони збудовані або будуються на
земельні ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. Особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Аналіз наведеної норми свідчить про те,
що критеріями самочинного будівництва
є: будівництво на земельній ділянці,
яка не відведена для цієї мети,
будівництво, здійснене без дозволу або
проекту, будівництво, здійснене з
порушенням норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст.9 Закону
України від 20 травня 1999року «Про
архітектурну діяльність»), в тому числі
спорудження без дозволу органу
місцевого самоврядування нового
житлового будинку замість
зруйнованого на раніше відведеній
особі земельній ділянці,
переобладнання нежитлової будівлі в
житлову.

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій»
(ст.9 Закону України «Про архітектурну
діяльність»).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність», будівництво
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів.

Відповідно до ч.ч. 4,7 ст.376 та ст.391 ЦК
України орган місцевої влади чи
місцевого самоврядування мають право
вимагати знесення самочинно
збудованої будівлі, в разі якщо вона
збудована на його земельній ділянці,
або якщо вона збудована на земельній
ділянці, яка виділена забудовнику для
цієї мети, але з відступленням від
проекту чи з порушенням будівельних
норм і правил, або якщо таке
будівництво порушує право інших осіб, в
разі неможливості його перебудувати
або відмови особи, яка його здійснила,
перебудувати будівлю.

З письмових пояснень та листа ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго» вбачається, що опора
ПЛ-0,4кВ від ТП -955, що розташована коло
будинку АДРЕСА_2, як і вся ВЛ0,4 кв., яка
проходить по провулку, знаходиться на
балансі Північного РЕМ ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго». Продаж опори гр.
ОСОБА_3 не проводився і для
експлуатації вказаної ПЛ-0,4кВ на даний
час немає перешкод, під'їзд автовишки
доступний.

Скарг та заяв мешканців АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 на неякісне електропостачання
до Північного РЕМ ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго» не надходило (т.1
а.с.141, т.2 а.с.35-36,37,38).

Відповідно до діючого законодавства
позивач, як власник суміжної земельної
ділянки та будинку має право вимагати
знесення самочинно збудованої будівлі
в разі, якщо цим будівництвом порушено
їх право.

В судовому засіданні, на пропозицію
суду, щодо можливості надання
позивачем клопотання про проведення
судової будівельно-технічної
експертизи з метою з'ясування, якими
діями відповідачки порушенні його
права, ОСОБА_2 відмовився від
проведення судової
будівельно-технічної експертизи, про
що надав заяву (т.2 а.с.91).

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_3 за
власні кошти демонтувати самовільно
збудований гараж, слід відмовити,
оскільки ним не доведено, що
будівництвом цієї споруди були
порушені його права, як власника
суміжної земельної ділянки.

Крім того, представником ОСОБА_3 були
надані до суду копії договору підряду
та акту приймання виконаних
будівельних робіт, з місту яких
вбачається, що ПАТ «ЕК
«Одесаобленерго» були виконані роботи
по виносу опори за межі будівлі
АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 149-150, 151-154).

Керуючись ст.ст.15,16, 376, 391, 376 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги: Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
Відкрите акціонерне товариство
«Одесаобленерго», Одеська міська рада,
ОСОБА_4, про зобов'язання демонтувати
самовільно збудований гараж - залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

05.02.2014