Справа № 346/7660/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді
Васильковського В.В.

секретаря
Фесюк О.О.

з участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Коломиї
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про продовження строку на
прийняття спадщини за законом,
визнання недійсним договору дарування
частково, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки,

в с
т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько- ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2
померла його мати- ОСОБА_7. Після її
смерті відкрилася спадщина на житловий
будинок в АДРЕСА_1 та земельну
частку-пай. Звернутися в нотаріальну
контору в належний строк із заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
не зміг, оскільки часто хворів, з 27
серпня по 04 вересня 2013 року знаходився
на амбулаторному лікуванні. Тому
просить суд визначити йому додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини. 18 листопада 2013 року позивач
подав до суду додаткову позовну заяву,
де посилається на те, що в процесі
розгляду справи йому стало відомо, що 13
липня 2004 року було укладено договір
дарування будинку, згідно якого його
мати, ОСОБА_7 подарувала житловий
будинок по АДРЕСА_1 його брату- ОСОБА_5
Вважає, що його мати на момент
укладення договору дарування не набула
права власності на майно після смерті
його батька- ОСОБА_6, тому договір
дарування від 13 липня 2004 року слід
визнати недійсним частково. Крім того,
вказує, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 09
листопада 2006 року, його брат ОСОБА_5
виготовив державні акти на право
власності на земельні ділянки площею
2,4427 га та 0,5456 га. Стверджує, що
вищевказане свідоцтво про право на
спадщину видане незаконно, оскільки
спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 була
його мати- ОСОБА_7, а не брат-ОСОБА_5 Тому
просить суд також визнати недійсним
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 09 листопада 2006
року та визнати недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки площею 2,4427 га та 0,5456 га., які
відповідач отримав на підставі
вказаного свідоцтва про право на
спадщину.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали вимоги позовної
заяви в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, подав письмову заяву, в
якій позовні вимоги заперечив у
повному обсязі, просив розглядати
справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, подав письмову заяву, в
якій позовні вимоги заперечив у
повному обсязі, просив розглядати
справу без його участі.

З'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7.

Позивач у встановлений законом строк з
заявою про прийняття спадщини до
нотаріуса не звернувся. Відповідно до
Листа Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 р. N
24-753/0/4-13, при вирішенні справ про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
слід також враховувати, що додатковий
строк визначається у разі, якщо суд
визнає причини пропуску строку для
прийняття спадщини поважними. У
зазначеній категорії справ є
обов'язковим обґрунтування в
мотивувальній частині судового
рішення поважності причин пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Однак, позивачем не надано доказів
того, що він за станом здоров'я не мав
можливості у передбачений законом
строк звернутися до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Перебування позивача на
амбулаторному лікуванні в період з 05 по
11 березня 2013 року та з 27 серпня по 04
вересня 2013 року судом не може бути
визнано як поважна причина пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Суд відмовляє в задоволенні позовної
вимоги про визнання недійсним договору
дарування від 13 липня 2004 року з таких
підстав.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину.

Згідно вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Статтею 218 ЦК України встановлено, що
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо -
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК
України, сторони зобов'язані надати
докази та довести ті обставини, які
обґрунтовуються їх вимоги і
заперечення та мають значення для
справи, крім тих, які визнаються
сторонами, є загальновідомими та
встановлені рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням положень ст. ст. 626-629, 640 ЦК
України, позивач повинен був довести
усі необхідні обставини для можливості
визнання договору дарування недійсним.
Зазначених обставин позивач належними
та допустимими доказами не довів.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюваний договір дарування
укладено 13 липня 2004 року та нотаріально
посвідчено. Нотаріус при посвідченні
вказаного договору перевірив
повноваження Дарувателя. Майно на
момент дарування належало
Дарувательці ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом № 1096 від 27 травня 2004 року.

Отже, заявлена позовна вимога про
визнання недійсним договору дарування
будинку до задоволення не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про
визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину від 19 листопада 2006
року та державних актів на право
власності на земельні ділянки площею
2,4427 га та 0,5456 га., то вона не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6.

Після його смерті ОСОБА_5 видано
свідоцтво про право на спадщину від 09
листопада 2006 року, згідно якого
спадкове майно складається з права на
земельну частку (пай) розміром 182, 1 в
умовних кадастрових гектарах, що
належала померлому ОСОБА_6 на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай), яка перебуває в
колективній власності агрофірми ім..
Кнігініцького в м. Городенка.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 не
вправі був спадкувати вказане майно,
оскільки право на земельну частку (пай)
успадкувала дружина померлого ОСОБА_7
спростовується матеріалами спадкової
справи, з якої вбачається, що ОСОБА_7 не
отримувала свідоцтво про право на
спадщину на спадкове майно- право на
земельну частку (пай), а отримала
свідоцтво про право на спадщину на
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_6
був його тестем. У 1997 році ОСОБА_6 склав
заповіт, згідно якого все своє майно
заповів йому, ОСОБА_13 Після смерті
ОСОБА_6 він звернувся до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини, однак
свідоцтво про прийняття спадщини не
отримував, оскільки на нього
здійснювався тиск родичами померлого,
і він вирішив спадщину не оформляти, до
нотаріуса більше не звертався. Покази
свідка ОСОБА_13 суд приймає до уваги,
проте вважає, що такі покази не можуть
бути підставою до задоволення позову,
оскільки в матеріалах спадкової справи
відсутня заява про прийняття спадщини
ОСОБА_13, свідок не є стороною по справі,
на спадкове майно не претендує,
свідоцтво про право на спадщину на його
ім'я нотаріусом не видавалося.

На підставі наведеного та ст. ст. 204, 626,
627, 628, 629, 640, 717 ЦК України та керуючись
ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про продовження строку на
прийняття спадщини за законом,
визнання недійсним договору дарування
частково, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення встановлених строків
апеляційного оскарження.

Суддя: Васильковський В. В.