Справа № 158/2844/13-ц
Провадження № 2/0158/13/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
Ківерцівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді -
Костюкевича О.К.

при секретарі -
Хмілевській І.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ківерці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о
в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15.11.2012
року він уклав із ОСОБА_2 договір позики
грошових коштів, згідно якого передав
відповідачеві 35 200 грн. в готівковій
формі з кінцевим терміном повернення
15.11.2013 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за № 3930. Однак
до цього часу відповідач коштів не
повернув.

Крім того, договором було передбачено
відповідальність позичальника за
прострочення взятих на себе
зобов'язань по поверненню боргу, а саме
трьох відсотків річних, встановленого
індексу інфляції, пені у розмір
подвійної ставки НБУ за кожен день
прострочення від суми заборгованості
та у формі штрафу у розмірі 7,5 відсотків
від розміру позову.

Просить суд стягнути з відповідача по
справі на його користь заборгованість
за договором позики в сумі 68 562 грн. 31
коп., з яких 35200 грн. - заборгованість за
договором, 286 грн. 69 коп. - 3% річних, 80 грн.
30 коп. - інфляційних нарахувань, 1315 грн.
32 коп. - пені та 31 680 грн. - штрафу, а також
судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано
заперечення на позовну заяву, згідно
якого він позов не визнає, проти його
задоволення заперечує з наступних
підстав. ОСОБА_2 вказує, що він справді
позичав у позивача гроші, але насправді
у розмірі 2 000 доларів США, про що
написав власноручно розписку. В якості
забезпечення виконання зобов'язання
між ним та позивачем було укладено
договір іпотеки, згідно якого він
передав в іпотеку належну йому на праві
приватної власності земельну ділянку,
що знаходиться в с. Кульчин
Ківерцівського району Волинської
області, вартість якої згідно
проведеної оцінки становила 35 000 грн.,
тому договір було укладено саме на таку
суму. Крім того, ним було повернуто
частково позичені кошти, а саме 400
доларів США. Він вважав, що позивачем
ОСОБА_1 на даний час земельна ділянка
вже відчужена. Так він є юридично
неграмотним, то про відповідальність
за порушення умов договору йому відомо
не було.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав в повному обсязі з
підстав, наведених позовній заяві,
просив суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні частково
позов визнали, проти задоволення
позову заперечували з підстав,
наведених у запереченні на позовну
заяву. В судовому засіданні пояснили,
що відповідачем насправді було
укладено договір про позику у розмірі
2000 доларів США, крім того було частково
сплачено, а саме 400 доларів США було
повернуто позивачеві, а тому і всі інші
розрахунки слід провести із вказаної
суми. Крім того, позивачем неправильно
про трактовано п. 14 договору,
відповідно до якого було нараховано
штраф у розмірі 7,5 відсотків від суми
позики.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши представлені
письмові докази в справі, суд прийшов
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики про передачу 35200 грн. ОСОБА_1
строком до 15.11.2013 року без сплати
відсотків за користування коштами, про
отримання коштів ОСОБА_1 власноручно
було написано розписку про отримання
ним 35 200 грн., чим спростовано
твердження останнього про позику 2000
доларів США (а.с. 4, 64), що було також
підтверджено свідком ОСОБА_4

Відповідно до п. 7 Договору у разі, якщо
позичальник своєчасно не поверне
позикодавцеві суму позики, він
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотки річних від
простроченої суми, а згідно п. 14 у
випадку порушення позичальником
строків повернення позики згідно з п. 3
та п. 4 даного договору, позикодавець
має право вимагати від позичальника
сплатити неустойку у формі пені у
розмірі подвійної ставки НБУ за кожен
день прострочення від суми
заборгованості та у формі штрафу у
розмірі 7,5 відсотків від розміру
позики.

З розрахунку суми боргу вбачається, що
загальна заборгованість ОСОБА_1 станом
на 27.11.2013 року становить 39 522 грн. 31 коп.
(а.с. 5-6), в тому числі заборгованість за
договором 35200 грн. 00 коп.; 3% річних - 286
грн. 69 коп., інфляційні нарахування - 80
грн. 30 коп., пеня - 1315 грн. 32 коп. та штраф -
2640 грн. 00 коп. (що становить 7,5% від
розміру позики). При цьому судом не
беруться до уваги розрахунки позивача
щодо розміру штрафу відповідно до п. 14
договору, що становить 31 680 грн.,
оскільки такий розрахунок проведений
за кожен місяць прострочення, що не
відповідає умовам договору, а тому в
цій частині позов підлягає до
часткового задоволення, враховуючи, що
штраф становить 7,5% від розміру позики,
тобто 35200 грн.Х7,5%= 2640 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, тобто належним
виконанням зобов'язання з боку
відповідача є повернення кредиту та
сплата відсотків за користування ним у
строки, в розмірі та валюті, як це було
визначено кредитною угодою.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, оцінивши зібрані та
дослідженні в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підставний та
підлягає до часткового задоволення,
тому з відповідача слід стягнути на
користь позивача встановлену в
судовому засіданні суму
заборгованості за договором позики та
судові витрати по справі відповідно до
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 1047, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і
ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 522
(тридцять дев'ять тисяч п'ятсот
двадцять дві) гривень 31 коп., з яких 35000
основної суми боргу, річні відсотки - 286
грн. 69 коп., інфляційні нарахування 80
грн. 30 коп., пеня - 1315 грн. 32 коп., штраф - 2
640 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 395
(триста дев'яносто п'ять) гривень 22 коп.
витрат, пов'язаних зі сплатою судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Ківерцівський
районний суд до апеляційного суду у
Волинській області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а для осіб
які були відсутні під час проголошення
рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Ківерцівського районного суду
О.К. Костюкевич