У Х В А Л А

10 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді Рожина Ю.М., суддів
Максимчук З.М., Ковальчук Н.М., секретаря
судового засідання Ковальчук Л.В., за
участю представників заявника ОСОБА_1
його представника ОСОБА_2, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду
Рівненської області цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 05 листопада 2014
року у цивільній справі за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має
юридичне значення, а саме -
приналежності правовстановлюючих
документів.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши ухвалу
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Радивилівського районного
суду Рівненської області від 05
листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме - приналежності
правовстановлюючих документів
залишено без розгляду в зв'язку з тим,
що має місце спір про право. Роз'яснено
заявнику, що він має право подати позов
на загальних підставах.

В апеляційній скарзі позивач вважає
ухвалу суду першої інстанції
помилковою, незаконною та
необґрунтованою, винесену судом без
повного дослідження наданих доказів та
надання ним належної оцінки. Зазначає,
що суд невірно з'ясував обставини, що
мають значення для вирішення справи і
прийшов до помилкових висновків, які не
відповідають дійсним обставинам
справи. Стверджує, що в ході судового
розгляду судом було досліджено всі
докази, які в сукупності доводять
належність правовстановлюючих
документів ОСОБА_3, але суд прийшов до
незрозумілого висновку про наявність
спору про право, якого не існує і не
існувало, оскільки ніяких інших
спадкоємців майна померлої немає.
Доводить, що винесена ухвала фактично
позбавляє його можливості закінчити
оформлення спадщини та набути право
власності на спадкове майно, яке
належить йому по заповіту. За
викладених обставин просить ухвалу
суду скасувати та передати справу до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів, а саме
належності ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, державних актів на
право приватної власності на землю,
виданих Дружбівською сільською радою
Радивилівського району Рівненської
області на ім'я ОСОБА_3.

В обґрунтування заяви посилається на
те, що померла ОСОБА_3 при житті склала
заповіт, яким все своє майно заповіла
йому. У встановлений законом строк він
своєчасно звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом, однак при
вирішенні питання оформлення спадщини,
яке відбувалось пізніше з об'єктивних
обставин, у видачі свідоцтва про право
на спадщину йому було відмовлено,
оскільки існують розбіжності в
написанні прізвища спадкодавця в
свідоцтві про смерть та державних
актах на спадкове майно, яким є
земельна ділянка.

В обґрунтування поданої до суду заяви
посилається на те, що встановлення
даного факту йому потрібно для
оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_3

Залишаючи позов без розгляду
відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України, суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку має місце спір про право
цивільне.

З таким висновком місцевого суду не
погоджується колегія суддів
апеляційного суду, дійшовши висновку
про помилковість ухвали прийнятої
судом першої інстанції з наступних
підстав.

Згідно з п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у листі Верховного Суду
України "Судова практика розгляду
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення" від 1 січня 2012 року
сам по собі факт належності документа
не породжує для його власника жодних
прав, юридичне значення має той факт, що
підтверджується документом. Таким
чином, для заявника важливо не так саме
одержання документа, як оформлення
особистих чи майнових прав, що
випливають із цього факту. Це означає,
що в судовому порядку можна встановити
належність громадянину такого
документа, який є правовстановлюючим.

При цьому, заяву про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу можуть подавати спадкоємці
померлої особи - власника цього
документа для оформлення спадкових
прав.

Встановлення факту про
належність правовстановлюючого
документа обумовлена необхідністю
отримання заявником свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Аналогічні норми містяться в ч.4
ст.256 ЦПК України, якою передбачено, що
якщо спір про право буде виявлений під
час розгляду справи, суд залишає заяву
без розгляду.

Щодо застосування цих норм
матеріального права викладені в п.п.2,5
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року „Про
судову практику у справах про
спадкування"

Суд першої інстанції не обґрунтував та
не послався на обставини з яких підстав
дійшов висновку про виникнення спору
про право на спадщину за заповітом та
між якими особами існує спір, чиї права
та інтереси, а також спадкові обов'язки
порушуються.

З матеріалів справи вбачається, що
після смерті спадкодавця ОСОБА_3 в
нотаріальну контору по питанню
оформлення спадщини ніхто, окрім
заявника ОСОБА_1, не звертався, а
заповіт ОСОБА_3 від 25.07.2005 року, будь ким
в судовому порядку не оспорювався.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
передчасного висновку про те, що при
вирішенні питання про встановлення
факту виникли правовідносини, що
містять спір про право.

У відповідності до вимог п.4 ч.2
ст.307 ЦПК України апеляційний суд за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції, скасовує ухвалу,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направляє справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

За викладених обставин колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, ухвала
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, як прийнята з порушенням
норм процесуального права та
невідповідності висновків обставинам
справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,311,313,314,315,317 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду
Рівненської області від 05 листопада 2014
року скасувати, справу передати до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
З.М.Максимчук

Н.М. Ковальчук