Справа № 323/524/13- ц
№ провадження 2/323/4/14
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

28.02.2014
м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької
області у складі судді Фісун Н.В., при
секретарі Слинько Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання квартири спільною сумісною
власністю, визнання права власності на
? частку квартири та інше,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до з позовом в якому
вказує, що рішенням Оріхівського
районного суду Запорізької області від
26.11.2012 року встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01
січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час проживання однією сім'єю з
ОСОБА_5 були внесені значні поліпшення
в житлову двокімнатну квартиру, що була
придбана за договором купівлі-продажу
від 23.10.1998 року та оформлена на ОСОБА_5

Так, особисто нею 17.10.2006 року були
залучені фахівці по заміні дерев'яних
вікон на металопластикові, та
виконання оздоблювальних робіт по
обшивці балкону, за що було сплачено з
її особистих коштів 17 500,00 грн. 08.08.2008
року було придбано газовий котел на
суму 1980,00 грн. 30.10.2008 року було залучено
фахівців, які за 15 620,00 грн виконали
наступні роботи: монтаж конструкції
опалення, водопостачання, встановлення
газового котла та лічильників.

28.06.2005 року в квартиру був встановлений
шафа купе, вартістю 2320,00 грн. 05.09.2007 року
до квартири придбано комплект м'якої
меблі «Презент» та «Лорд», загальною
вартістю 4900,00 грн. До ванної кімнати
20.04.2009 року встановлено душову кабіну
«Бокс», вартістю 2 920,00 грн, проведено
заміну унітазу, мийки, вартість яких
складає 910,00 грн. Особисто нею в період з
2000 року по 2008 рік було сплачено
вартість комунальних послуг з
газопостачання, квартплати та інше,
загальна вартість яких складає 2837,69
грн. В квітні 2004 року до квартири за
адресою вул.Гоголя, 10/6 було проведено
телефон на її ім'я, та за його
користування нею було сплачено з
квітня 2008 року по березень 2011 рік 1194,76
грн.

В 2004, 2006 році проведено поточний ремонт,
в 2008 році, після невеликої пожежі в
квартирі, було проведено шпаклювання
та штукатурка стін кухні, інших кімнат,
поклеєні шпалери, проведено окраску
підлоги, міжкімнатних дверей. На
ремонти квартири було витрачено 15 000, 00
грн , із них тільки на придбання
матеріалів 7775,35 грн.

Всі витрати які були проведені
позивачкою підтверджуються
відповідними квитанціями про сплату
коштів саме нею, ОСОБА_1 Так зазначені
витрати складають 65 182,43 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час дорожньої
автотранспортної пригоди, перебуваючи
у відрядженні в селищі Іванівна
Херсонської області, ОСОБА_6 загинув.

Після його смерті відкрилася спадщина,
що складається з житлової квартири, яка
розташована АДРЕСА_1.

У встановлені ст.1270 ЦК України строки
вона звернулася до приватного
нотаріуса ОСОБА_7 з заявою про
прийняття спадщини, що стверджується
витягом про реєстрацію в Спадковому
реєстрі. Але як пояснив їй нотаріус для
прийняття спадщини після смерті
чоловіка вона повинна надати свідоцтво
про шлюб чи рішення суду про визнання
факту їх шлюбних відносин.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємицею 1
черги приходиться рідна мати
померлого, ОСОБА_2, відповідач по
справі, яка також звернулася до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. Рішенням Оріхівського
районного суду Запорізької області від
07 березня 2012 року минув нотаріуса, за
ОСОБА_2 було визнано право власності на
житлову квартиру, що розташована по
АДРЕСА_1. Таким чином, ОСОБА_2 визнавши
за собою право власності на спірну
квартиру позбавила її можливості
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю:
меблями, поліпшеннями та іншим, що
залишилося в спірній квартирі.

Так як вона з ОСОБА_5 проживали однією
сім'єю, хоч і без реєстрації шлюбу, за
рахунок їх особистих грошових коштів,
фізичних затрат житлова квартира
значно збільшилася в своїй вартості,
оскільки отримала значні поліпшення та
відповідно до ст.62 СК України стала
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_5

В зв'язку з тим, що мати ОСОБА_5 в порядку
спадкування стала власником
спадкового майна, яке є спірним, вона
змушена звернутися з цим позовом до
суду за захистом свого права. Прохає
суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1.
Визнати свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2
частково недійсним. Визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину житлової
квартири, що розташована АДРЕСА_1 з
правом реєстрації в органах реєстрації
речових прав.

12.04.2013 року до суду надійшла уточнена
позовна заява , в якій позивачка прохає

визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1
станом на січень 2010 року. Визнати за
ОСОБА_1 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1 з правом реєстрації в
органах реєстрації речових прав на
нерухоме майно. Визнати частково
недійсним договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 10 квітня 2012
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
посвідчений приватним нотаріусом
Оріхівського районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за №540.
Витребувати у добросовісного набувача
- ОСОБА_9 на її користь ? частку квартири
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та її
представник на позовних вимогах
наполягають, прохають їх задовольнити
у повному обсязі, при цьому посилалися
на норми ст. 62 СК України - якщо майно
чоловіка, дружини за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат і другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом спільної
сумісної власності, а також
посилаються на вимоги ч. 2 ст.74 СК
України - якщо чоловік і жінка
проживали однією сім'єю, але не
перебували в шлюбі між собою, майно,
набуте за час їх спільного сумісного
проживання належить їм на праві
спільної сумісної власності. Позивач з
ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, за рахунок її
особистих грошових коштів, фізичних
затрат житлова квартира значно
збільшилася в своїй вартості,
отримавши значні поліпшення ті
відповідно до ст.62 СК України стала
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_2
заперечує проти задоволення позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3
заперечує проти задоволення позовних
вимог, прохав суд в їх задоволенні
відмовити.

Відповідач ОСОБА_10 до судового
засідання не з'явилася з невідомих суду
причин, про день слухання справи
повідомлена належним чином, відповідно
до протоколу допиту/а.с.163/ з позовними
вимогами не згодна, прохала у
задоволенні відмовити у повному
обсязі.

Суд, заслухавши сторони по справі,
свідків, вивчивши матеріали справи,
оцінивши докази та заперечення, вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків.
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Відповідно до
ст.59 ЦПК суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Стаття 60 ЦПК встановлює обов'язок
кожної сторони довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи
Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 26.11.2012 року
встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004
року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час проживання
однією сім'єю з ОСОБА_5 ОСОБА_1
отримувала постійний дохід від
підприємницької діяльності. /а.с.5-7./

07 березня 2012 року Оріхівським
районним судом Запорізької області
визнано за ОСОБА_2 право власності на
спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1
./а.с.29/ Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 3 липня 2012
рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області залишено без
змін./а.с.75/

01 червня 2011 року Рішенням
Оріхівського районного суду
Запорізької області відмовлено ОСОБА_1
в задоволенні позову про визнання
права власності на майно (квартиру
АДРЕСА_1 та автомобіль) -
відмовлено./а.с.51/. Рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 29 вересня 2011 року рішення
Оріхівського районного суду змінено в
частині його правового обгрунтування,
вказавши , що позивачка повинна довести
не лише факт спільного проживання , а
внаслідок спільної праці з ОСОБА_5 ними
придбане спірне майно.

У судовому засіданні встановлено ,що
ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_11 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 17 Закону України
«Про власність» (що діяв на час
придбання спірного майна та був чинний
до 2007 року) майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року №20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності», викладених у
абзаці 3 пункту 5, розмір частки
учасника спільної сумісної власності
визначається ступенем його трудової
участі, якщо інше не випливає із
законодавства України. При відсутності
доказів про те, що участь когось із
учасників спільної сумісної власності
(крім сумісної власності подружжя) у
надбанні майна була більшою або меншою
- частки визначаються рівними.

Таким чином, для визнання за особою,
яка проживала з іншою особою без
укладення шлюбу, права власності на
частку у спірному майні, набутому до 01
січня 2004 року, вона має надати суду
належні та допустимі докази про власну
участь у придбанні цього майна,
оскільки сам по собі факт спільного
проживання без реєстрації шлюбу, без
визначення ступеня її участі працею і
коштами у створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання права власності на половину
спірної квартири.

У судовому засіданні з'ясовано, що
рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 26.11.2012 року
встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004
року по ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.5-7/

ОСОБА_1 суду пояснила, , що під час
проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 нею
були внесені значні поліпшення в
квартиру.

Даний факт підтверджено такими
доказами, із акту №0001130 здачі -
прийняття робіт «надання послуг» від
25.10.2008 року/а.с.11/., показаннями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, вбачається, що у 2008
році квартира була обладнана системою
індивідуального газопостачання з
підключенням додаткових приладів -
газового котла та лічильників, заміна
дерев'яних вікон на металопластикові.

Також з'ясовано, що 20.04.2009 року
придбано душову кабіну «Бокс»,
вартістю 2 920,00 грн, унітаз, мийку,
вартість яких складає 910,00 грн,
підтвердженням є товарні чеки /а.с.10,12/.
За період проживання в 2004, 2006, 2008 році
проведено поточні ремонти, поклеєно
шпалери, окрашено підлогу, міжкімнатні
двері. Відповідно до пояснень свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та наданих
товарних чеків /а.с.12,13/ на придбання
матеріалів для проведення ремонту
витрачено 7775,35 грн. Вказані роботи суд
вважає не є істотним поліпшенням
квартири.

Таким чином в суді було
встановлено, що квартира по АДРЕСА_1,
була придбана коли позивач та
відповідач не перебували в
зареєстрованому шлюбі і поділу не
підлягає. Посилання позивача та її
представника на ч. 1 ст. 62 СК України -
якщо майно чоловіка, дружини за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат і другого
з подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом
спільної сумісної власності, ч. 2 ст.74, ч.
1 ст. 69, 71 СК України в частині поділу
квартири суд не може взяти до уваги,
оскільки на час придбання квартири, у
жовтні1998 року, діяв Кодекс про шлюб та
сім'ю України норми якого не
передбачали права спільної сумісної
власності, які проживають однією сім'єю
та не перебувають у шлюбі.

Позивач та його
представник посилаючись на норму ч. 1
ст. 62 СК України не надали суду ніяких
доказів перетворення за певних умов
правового режиму майна, яке належало
одному з подружжя, із об'єкта права
особистої власності у об'єкт права
спільної сумісної власності.

Для застосування
передбачених зазначеною статтею
правил збільшення вартості майна
повинно відбуватися якраз унаслідок
затрат подружжя, незалежно від інших
факторів (зокрема, тенденцій до
загального подорожчання чи
здешевлення конкретного майна) і
наявним повинно бути істотне
збільшення вартості майна як обєкта,
його якісних характеристик.

Відповідно до статті 62 Сімейного
кодексу України: якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Спільна
сумісна власність виникає лише в
порядку, визначеному ст. 62 СК України,
тобто право спільної сумісної
власності виникає на частку майна, яка
істотно збільшилася внаслідок умов,
передбачених цим законом.

Отже, за змістом зазначеної норми
особисте майно дружини, чоловіка може
бути визнане об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя за
наявності сукупності таких умов як:
істотність збільшення вартості майна,
збільшення такої вартості саме за час
шлюбу, а також за наявності спільних
трудових чи грошових затрат обох з
подружжя або затрат другого з подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкової вартості квартири не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкту.

Докази наведені позивачем про
проведення нею поліпшень, ремонтів в
даній квартирі не можуть бути
підставою для визнання факту істотного
збільшення вартості квартири, оскільки
ці ремонти були лише поточними і
проведення їх було одним з обов'язків
позивача передбаченим ч. 4 ст. 55 СК
України, відповідно до якої дружина та
чоловік зобов'язані спільно дбати про
матеріальне забезпечення сім'ї.
Спільна сумісна власність в порядку,
визначеному ст. 62 СК України, виникає
лише на частку майна, яка істотно
збільшилася внаслідок умов,
передбачених цим законом.

Оскільки предметом судового спору є
майно, яке належало на праві особистої
приватної власності ОСОБА_5, відповідно
до правил ст. 62 СК України предметом
доказування є розмір збільшення
вартості домоволодіння внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
подружжя, або затрат позивача.

Відповідно до п.2,3 договору
купівлі-продажу від 23.10.1998 року,
укладеного між ОСОБА_17 та ОСОБА_5 та
зареєстрованого на Пологівській
товарній біржі, останній придбав
квартиру за 5881,00 грн, що становить
дійсну вартість двокімнатної квартири.

За п.2.3 договору купівлі-продажу
квартири від 10.04.2012 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_18 ринкова вартість
квартири згідно Звіту про незалежну
оцінку вартості двокімнатної квартири
від 02.04.2012 року складає 157 750,00
грн./а.с.243-255/.

За п.2.3. договору купівлі-продажу
квартири від 26.10.2012 року, згідно Звіту
про незалежну оцінку квартири від
24.09.2012 року ринкова вартість квартири
становить 102 640,00 грн./а.с.200-242/

Таким чином, ринкова вартість квартири
значно змінювалася на протязі одного
року, не зважаючи на її стан, та
наявність проведених поліпшень.
Позивачем не доведено, що вартість
квартири істотно збільшилася саме
внаслідок здійснених поліпшень за
період сумісного проживання,
проведенних ремонтних робіт, а не
тенденцій до загального подорожчання
чи здешевлення нерухомого майна.

Встановлення шафи купе, вартістю 2320,00
грн., придбання м'яких меблів взагалі не
відноситься до робіт, наслідком чого є
значне збільшення вартості квартири,
оскільки і шафа і м'які меблі є речами
від'ємними від квартири, без завдання
останній негативних наслідків. Позивач
має право ставити питання про їх
повернення, при наявності належних та
допустимих доказів їх придбання та
встановлення саме в спірну квартиру.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Сплата комунальних послуг за період
приживання ні яким чином не змінила
становище квартири, не вплинула на її
вартість, не є поліпшенням спірної
квартири. Встановлення засобу зв'язку,
міжміського телефону, сплати вартості
за його користування також не
відноситься до поліпшень квартири, та
відповідно до ЗУ «Про
телекомунікаційні послуги» є
переносним засобом зв'язку, від'ємним
від житла, таким, що лише перебуває в
користуванні споживачів.

Отже. позивачкою по справі не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що спірне майно
придбано внаслідок спільної праці з
ОСОБА_5 та виникнення права спільної
сумісної власності на майно, що
належало ОСОБА_5 Лише той факт , що
ОСОБА_1 внесла значні поліпшення у
квартиру не є підставою визнання
квартири спільною частковою власністю
та визнання права власності на 1/2
квартиру та показання свідків також не
є належним доказом в даних
правовідносинах, оскільки не
підтверджується іншими доказами по
справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 57-60,192,196, 208-209, 213-215, 218, 224-227 ЦПК
України, ст.ст. 62, 74 СК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року №20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»,суд,-

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
квартири спільною сумісною власністю,
визнання права власності на ? частку
квартири та інше - відмовити.

Зняти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області
Н.В.Фісун