Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц- 797/30/14 р.
інстанції Кукурекін К.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Моцний М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Моцного
М.В.,

суддів - Клочка В.П.,
Козуб О.В.,

за участю секретаря: -
Пасічник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_4,

представників відповідача -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від 14
серпня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом, вимоги якого уточнив та
просив стягнути з ОСОБА_7 суму боргу за
договором позики від 16.10.2008 року у
розмірі 3 840 820,00 грн. та суму штрафних
санкцій у розмірі 8 833 886,00 грн., а разом
12 674 706,00 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що 16.10.2008
року між сторонами укладений договір
позики, згідно умов якого, ОСОБА_8 надав,
а ОСОБА_7 отримав кошти у розмірі
362 тисячі ЕВРО зі строком повернення до
15 жовтня 2012 року. У встановлений
договором строк ОСОБА_7 суму боргу не
повернув, а тому у позивача виникло
право на її стягнення в судовому
порядку та стягнення штрафу в розмірі 1%
за кожен день прострочки виконання від
суми заборгованості, відповідно до п.
3.1. договору позики.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 14 серпня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені у
повному обсязі. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати,
як таке що ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що договір від 16.10.2008 року про
отримання позики він не складав,
грошові кошти від ОСОБА_8 не отримував
та не підписував відповідну розписку
про отримання грошей.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
вимог позову, суд першої інстанції
виходив з того, що договір позики від
16.10.2008 року відповідачем у судовому
порядку оскаржений не був, його умови
належним чином не виконуються, а також
відповідачем не доведено факту того, що
він не підписував договір позики та
розписки про отримання грошей.

З таким висновком не може погодитись
колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду в апеляційному порядку
апеляційний суду перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у 10
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

В підтвердження своїх вимог позивач
ОСОБА_8 зазначив, що 16.10.2008 року між
сторонами був укладений договір
позики, згідно умов якого ОСОБА_7
отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі
362 тисячі ЕВРО, з терміном повернення
позики до 15.10.2012 року. У підтвердження
отримання грошових коштів позивачем
надана підписана ОСОБА_7 відповідна
розписка, яка складена у присутності
двох свідків - ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до п. 3.1. Договору позики від
16.10.2008 року у разі невиконання або
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за договором,
позичальник зобов'язується
відшкодувати позикодавцеві
спричиненні таким невиконанням збитки
та сплатити штраф у розмірі 1% від суми
боргу, що залишилась до сплати станом
на 15.10.2012 р. за вказаним договором
позики за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

В заперечення проти позову
представниками позивача зазначається,
що договір позики від 16.10.2008 року та
розписку позичальника про отримання 362
тисяч ЕВРО відповідач ОСОБА_7 не
підписував.

В ході провадження в суді першої
інстанції по справі призначалася
судова почеркознавча експертиза, однак
проведення експертного дослідження не
було здійснено у зв'язку з ненаданням
експерту оригіналів досліджуваних
документів, експериментальних та
вільних зразків підпису ОСОБА_7

З висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 1177 від 10.12.2013 року,
проведеної відповідно до ухвали
Апеляційного суду м. Севастополя від
07.10.2013 року вбачається, що підпис від
імені ОСОБА_7 у оригіналі договору
займу між фізичними особами від 16.10.2008
року, розташований у рядку
«Позичальник», і підпис від імені
ОСОБА_7 у оригіналі розписки
позичальника від 16.10.2008 року,
розташований нижче тексту розписки,
виконані не ОСОБА_7, а іншою особою, з
наслідуванням його справжнього
підпису.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено факту
передачі коштів позичальнику ОСОБА_7 та
укладення відповідного договору
позики, що давало б підстави для
покладення на відповідача
цивільно-правової відповідальності за
його не виконання.

Враховуючи, що оскаржуване рішення
постановлено без врахування
викладених вище обставин, колегія
суддів вважає, що воно підлягає
скасуванню відповідно до п. 1 ч.1 ст. 309
ЦПК України з ухваленням апеляційним
судом нового рішення про відмову в
позові.

Доводи представника позивача щодо
отримання коштів ОСОБА_7,
підтвердженням чого є покази свідків
ОСОБА_11 та ОСОБА_10, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки у
справі встановлено, що розписку про
отримання грошей ОСОБА_7 не підписував,
до того ж розписка не містить в собі
відомостей про встановлення та
перевірку особи позичальника свідками.

Посилання представника позивача про
неналежність висновку проведеної у
справі судово-почеркознавчої
експертизи № 1177 від 10.12.2013 року,
оскільки зразки підписів ОСОБА_7 не
були належним чином завірені, колегія
суддів вважає такими, що не ґрунтуються
на положеннях п. 1.4 та п. 1.10
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
року № 53/5 (у редакції наказу від 26.12.2012
року № 1950/5) якими визначено, що у разі
неможливості пред'явити зразки
підпису, як зразки слід надавати
документи або інші папери, на яких
рукописні тексти (підписи) достовірно
виконані особою, щодо якої ставиться
питання з ідентифікації її як
виконавця досліджуваного рукопису, які
і були надані судом експерту та
оригінали яких містяться в матеріалах
цивільної справи.

Колегія суддів також вважає
недоведеними доводи представника
позивача про те, що підписи на
документах, які слугували зразками
підпису ОСОБА_7 при проведенні
експертного дослідження № 1177 від 10.12.2013
року, не належать відповідачу, оскільки
надані представником позивача копії
висновків експертиз, проведених в ході
кримінального провадження, в яких
досліджувалися підписи ОСОБА_7 в
ряді документів, не свідчать про
використання цих же документів в
якості зразків підпису ОСОБА_7 при
проведенні експертного дослідження №
1177 від 10.12.2013 року.

Окрім того, з наданих представником
позивача апеляційному суду копій
висновків експертів № 2/16 від 07.02.2013
року, № 1236 від 19.12.2013 року та № 1335 від
17.01.2014 року щодо підпису відповідача
ОСОБА_7 вбачається, що на вирішення
даних експертиз не ставилося питання
щодо виконання саме ОСОБА_7 підписів на
спірних договорі позики та розписці
від 16.10.2008 року.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що проведення у даній цивільній
справі експертом Севастопольського
відділення Харківського НДІ судових
експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса
судова почеркознавча експертиза № 1177
від 10.12.2013 року відповідає вимогами
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень та підстав для визнання її
висновків необґрунтованими чи
помилковими не вбачається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача ОСОБА_8 на користь відповідача
підлягають стягненню документально
підтверджені судові витрати у справі,
пов'язані з оплатою судового збору за
клопотанням про забезпечення доказів,
подачу апеляційної скарги та оплату
проведеної у справі судової
почеркознавчої експертизи, що разом
складає 4650,03 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1,4 ч.1 ст.307, п.1 ч.1
ст.309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 14 серпня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_8
до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у
рахунок відшкодування судових витрат
4650,03 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.П.Клочко

О.В.Козуб

Апеляційний суд міста Севастополя

Справа № 22ц- 797/30/14 р.
Головуючий в першій

Категорія 27
інстанції Кукурекін К.В.

Доповідач в апеляційній

інстанції Моцний М.В.

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Моцного
М.В.,

суддів - Клочка В.П.,
Козуб О.В.,

за участю секретаря: -
Пасічник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_4,

представників відповідача -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від 14
серпня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення
боргу, -

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1,4 ч.1 ст.307, п.1 ч.1
ст.309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 14 серпня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_8
до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у
рахунок відшкодування судових витрат
4650,03 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.П.Клочко

О.В.Козуб