14.02.2014 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА
2-533/7/14

Іменем
України

14 лютого 2014року
Козельщинський районний суд
Полтавської області
в складі головуючого
судді - Науменко Н.Д..

при секретарі - Гордієнко О.А.

з
участю заявника - ОСОБА_1

сторони

виконавчого провадження- ОСОБА_3

.представника - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Козельщині справу за
заявою ОСОБА_1 про відстрочення
виконання судового рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до
Козельщинського районного суду із
заявою,

в якій прохав відстрочити виконання
рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 29 травня 2013року про
розподіл майна подружжя до розгляду
його касаційної скарги на дане рішення
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. При цьому посилалась на
неможливість виконання судового
рішення в зимових погодних умовах і
свою незгоду із змістом рішення.

В судовому засіданні заявник
заяву підтримував, прохав її
задовольнити і показав, що 5.02.2014 року
він направив втретє свою касаційну
скаргу на судове рішення до касаційної
інстанції, так як не знав суму судового
збору і вважав рішення суду
апеляційної інстанції необ»єктивним.
Зазначив, що в зимових погодних умовах
не має можливіості робити
переобладнання житлового будинку.
Докази звернення до ВССУ з касаційною
скаргою і клопотанням про зупинення
виконання оскаржуваного рішення
надати суду не зміг.

Позивач у справі і стягувач у
виконавчому провадження ОСОБА_3 і її
представник ОСОБА_2 із заявою не
погодились і прохали відмовити у її
задоволенні, посилаючись на
неприйняття боржником ніяких мір до
виконання судового рішення в частині
обладнання перебудови будинку і до
відшкодування присудженої судом суми,
формальні посилання на оскарження
судового рішення про розподіл майна
подружжя, порушення строку на таке
оскарження.

Суд, вислухавши сторони
виконавчого провадження, вивчивши
матеріали справи, вважає, що заява
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 29.05.2013року
житловий будинок з надвірними
побудовами, розташований в АДРЕСА_1
поділений між бувшим подружжям з
виділенням кожному частини будинку і
покладенням на обох зобов»язання
переобладнати приміщення, пов»язані з
утворенням окремих частин.

Встановлено, що ОСОБА_1 за судовим
рішенням повинен провести частину
переобладнання між виділеним йому і
ОСОБА_3 приміщенням, сплатити вартість
перехідної частини майна і судові
витрати в сумі 3330,78грн.

Козельщшинським відділом
виконавчої служби 13.08.2013року відкрито
виконавче провадження і надано строк
на добровільне виконання судового
рішення.

Згідно акта державного виконавця від
4.02.2014року заявн6ик попереджений про
застосування до нього штрафних санкцій
за не виконання судового рішення.

Із наданих суду копій касаційних
скарг і клопотання про зупинення
виконання судового рішення вбачається,
що заявник у липні, листопаді і грудні
звертався до Вищого
спеціалізованого суду України із
скаргами на перегляд судових рішень
місцевого і апеляційного судів і до
Верховного суду України з клопотанням
про зупинення виконавчого провадження.
Касаційні скарги залишались без рух,
надавався строк для усунення
недоліків, сплати судового збору і
зазначення поважних причин пропуску
строків для касаційного оскарження.
Доказів чергового звернення з
касаційною скаргою заявник не надав.

У відповідності із ст. 373 ЦПК
України за наявності обставин, що
утруднюють виконання рішення ( хвороба
боржника або членів його сім»ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про відстрочку або
розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому
засіданні з викликом сторін і у
виняткових випадках може розстрочити
або відстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Відповідно до ст.124 Конституції
України судові рішення є обов»язковими
до виконання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.14
Цивільного процесуального кодексу
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов»язкові для всіх
органів влади ів органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових і службових
осіб та громадян та підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами згода на обов»язковість
яких надана Верховною Радою України, -
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно до ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та рішень Європейського Суду з
прав людини, що відповідно до ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права та частиною
національного законодавства, кожен при
вирішенні питання щодо його цивільних
прав та обов»язків або при
встановленні обґрунтованості
будь-якого кримінального
обвинувачення, висунутого проти нього,
має право на справедливий і відкритий
розгляд упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика
Європейського Суду з прав людини
вказує на те, що у розумний строк
розгляду справи включається період від
надходження до суду заяви до
закінчення виконання рішення суду.
Згідно із п.1 ст.6 зазначеної Конвенції,
провадження з виконання судових рішень
є самостійною і невід»ємною частиною
судового розгляду. Зокрема, у Рішеннях
Європейського Суду у справі «Хорнсбі
проти Греції» від 19.03.97, у справі
«Бурдов проти Росії» від 07.05.02, у
справах «Ромашов проти України» від
27.07.04, «Шаренок проти України» від 22.02.04
та ряду інших, зазначається, що право на
судовий захист було б ілюзорним, якби
правова система держави дозволяла, щоб
остаточне зобов»язувальне рішення
залишалося бездієвим на шкоду одній із
сторін; виконання рішення, винесеного
будь-яким судом, має вважатися
невід»ємною частиною судового процесу.

Виходячи із вимог зазначеного
законодавства невиконання судового
рішення у розумний строк є порушенням
конституційних прав і охоронюваних
законом інтересів сторони спору.

Розстрочення і відстрочення
виконання судового рішення відповідно
до ст. 373 ЦПК України відбувається у
виключних випадках, коли утруднено
його виконання.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявником не надано суду
підтверджень того, що ним приймались
міри для забезпечення виконання
судового рішення у справі про розподіл
майна подружжя і виконання рішення
неможливе з об»єктивних причин, які
суттєво впливають на можливість такого
виконання.

Відсутність активних дій
заявника по відшкодуванню шкоди
свідчать про пасивне ставлення до
виконання судового рішення.

Тривалість провадження у справі,
вид правовідносин між сторонами
вимагають негайного виконання
судового рішення.

При цьому суд приймає до уваги
заперечення сторони виконавчого
провадження проти задоволення заяви
боржника, який, на їх думку, ухиляється
від виконання судового рішення..

До того ж, при розгляді касаційної
скарги сторони на судове рішення
питання зупинення виконання
оспорюваного рішення перебуває в
компетенції касаційної інстанції
відповідно до ст. 328 ЦПК України.

На підставі викладеного ст. 124
Конституції України, ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод і керуючись ст. ст. 10, 14, 373 ЦПК
України суд , -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
відстрочення виконання судового
рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 29.05.2013року до розгляду
касаційної скарги ВССУ відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Полтавської області
через Козельщинський районний суд
протягом п'яти днів, шляхом подачі і
апеляційної скарги.

Ухвала надрукована суддею в
нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Головуючий

Суддя Козельщинського районного суду:

Н.Д.Науменко