АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1302/11
Номер провадження 22-ц/786/604/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 17 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
реальний розподіл домоволодіння,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, виділ частини
домоволодіння в окрему одиницю,
усунення перешкод у користуванні
домоволодінням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про реальний
розподіл домоволодіння, встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, виділ частини домоволодіння
в окрему одиницю, усунення перешкод у
користуванні домоволодінням.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено нерухоме майно, яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1 між
співвласниками, виділивши ОСОБА_1 в
житловому будинку літ. «А-1»: кладова 2-2
площею 5,5 м2; житлову кімнату 2-3 площею
15,1 м2; житлову кімнату 2-4 площею 6,7 м2,
загальною площею 27,3 м2; в тамбурі «а»
приміщення: тамбур 1 площею 3,1 м2, кухня 11
площею 4,2 м2, загальною площею 7,3 м2;
сарай «Г», сарай «Е», вбиральня «Ж»,
літня кухня «В», 5/8 частини огорожі №1-5.

Виділено ОСОБА_2 у домоволодінні за
адресою АДРЕСА_1 в житловому будинку
літ «А-1»: кухня 1-4 площею 7,6 м2; житлову
кімнату 1-5 площею 9,6 м2, загальною площею
17,2 м2, в житловій прибудові літ «А-1»
приміщення: передня 1-1 площею 5,4 м2,
кухня 1-2 площею 7,9 м2, житлова кімната 1-3
площею 16,2 м2, площею по внутрішнім
обмірам 29,5 м2; вбиральню «Д», 3/8 частини
огорожі № 1-5.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

З рішенням суду, в повному обсязі, не
погодилась ОСОБА_1 та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, прохала його
скасувати частково в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
встановлення порядку користування,
виділення 5/8 частини домоволодіння в
окреме домоволодіння, усунення
перешкод в користуванні
домоволодінням шляхом знесення
відповідачкою самовільного паркану.

Судове засідання проводилося за участі
апелянта та її представника,
представників відповідачки, за
відсутності останньої, яка будучи
належним чином та завчасно
повідомленою про час та місце слухання
справи, в судове засідання не з'явилася
з невідомих причин.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом 26
листопада 2013 року виданого приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 є
власником 5/8 частини жилого будинку з
відповідною частиною господарських
побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 11
листопада 2003 року посвідченого
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_2 є власником 3/8 частини жилого
будинку з відповідною частиною
господарських побудов, що знаходиться
в АДРЕСА_1.

Відповідно до Державних актів на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№.№. 40 від 10 листопада 2010 року,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності належить; земельна
ділянка площею 0,1000 га призначена для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; земельна ділянка площею 0,0196 га
призначена для ведення садівництва.

Згідно наявних матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_1, яка є
правонаступником померлої ОСОБА_4 та
вступила в справу після її смерті, на
момент розгляду справи, належним чином
оформила право власності в порядку
спадкування лише на відповідні частини
жилого будинку з господарськими
будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні частиною домоволодіння
через самовільно збудований високий
паркан відповідачем суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів в розумінні ст. 57 ЦПК
України щодо порушення її прав, таким
чином підстав для задоволення позову в
цій частині не вбачає. У частинах вимог
щодо визначення порядку користування
земельною ділянкою та виділу
нерухомого майна в окрему одиницю суд
виходив з того, що розміри земельної
ділянки та їх конфігурація не
відповідають державним актам на право
власності на земельні ділянки, таким
чином до приведення технічної
документації у відповідність, дані
вимоги задоволенню також не підлягає.

Колегія суддів вважає, виходячи з меж
доводів апеляційної скарги, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому повинно бути
залишене без змін, при цьому з метою
обґрунтування законності прийнятого
рішення необхідно навести додаткові
мотиви, а саме.

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Частиною 1 ст. 369 ЦК України передбачено,
що співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними, або за рішенням
суду. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Статтею 86 ЗК України передбачено, що
земельна ділянка може знаходитись у
спільній власності з визначенням
частки кожного з учасників спільної
власності (спільна часткова власність)
або без визначення часток учасників
спільної власності (спільна сумісна
власність).

Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна
ділянка може належати на праві
спільної сумісної власності лише
громадянам. Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №253
від 12 березня 2012 року фактичні розміри
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 не відповідають розмірам
зазначених в державних актах на право
приватної власності на землю. З приводу
зовнішніх меж у сторін по даній справі
виник спір. В зв'язку з вищезазначеним
надати варіанти порядку користування
(розподілу) земельної ділянки між
співвласниками не представляється
можливим.

Колегія суддів, зважаючи на
встановлені обставини справи та
положення закону, вважає, що позовні
вимоги позивачки в частині вимог щодо
визначення порядку користування
земельною ділянкою та виділу
нерухомого майна в окрему одиницю, є
суперечливими. Оскільки на момент
розгляду справи в суді першої
інстанції, порядок користування
(розподілу) земельної ділянки між
співвласниками не представляється
можливим, сторони добровільно не
дійшли згоди з даних питань, позивачка
право власності на земельну ділянку в
передбаченому порядку не набула,
висновки місцевого суду про відмову в
задоволені позову в цій частині,
виходячи з їх передчасності та
неналежної обґрунтованості, є
правильними.

Доводи апелянта, щодо можливості
визначення порядку користування
земельною ділянкою, які зазначені у
висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №166
від 30.10.2012 року, є не обгрунтованими,
виходячи з наведених вище доводів, та
положень ч.2 ст. 57 ЦПК України, якими
регулюються питання доказів по справі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що позивачем в суді
першої інстанції не було доведено, що
відповідачкою ОСОБА_2 при встановленні
паркану порушенні її права, колегія
суддів, приходить до висновку, що
доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для задоволення
даних вимог та зобовязання відповідача
знести паркан є необґрунтованими, та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1
та скасування рішення Київського
районного суду м. Полтави від 17 грудня
2013 року.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 17 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин