У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що
відповідно до укладеного договору
№CSH0RX00150245 від 16 листопада 2006 року
відповідачка отримала кредит у розмірі
2 858 грн. 90 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12, 00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 16
листопада 2007 року. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами договору.

Проте відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, у зв'язку з
чим станом на 25 квітня 2013 року у неї
виникла заборгованість у розмірі 22 815, 22
грн., яку банк просив стягнути з неї.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 28 листопада 2013 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № CSH0RX00150245
від 16 листопада 2006 року станом на 25
квітня 2013 року у сумі 14
352 грн. 63 коп., з яких: заборгованість по
відсотках у сумі 5 846, 12 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом у сумі 548, 88 грн.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором у сумі 6 395
грн., штраф (фіксована частина) у сумі 500
грн., штраф (процентна складова) у сумі 1
062, 63 грн.

Вирішено питання про розподіл судового
збору.

У задоволенні позову про стягнення з
відповідача на користь позивача пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у сумі
8 462, 59 грн. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 16 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачкою був укладений кредитний
договір № CSH0RX00150245.
Відповідно до умов кредитного договору
відповідачці був наданий строковий
кредит у розмірі 2 858 грн. 90 коп. на 12
місяців по 16 листопада 2007 року включно
з умовами сплати відсотків за його
користування у розмірі 1, 0% на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту.

У зв'язку з
невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 25 квітня 2013 року у ОСОБА_3
згідно з розрахунком банку виникла
заборгованість у розмірі 22 815 грн. 22
коп., яка складається із заборгованості
по відсотках у сумі 5 846, 12 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 548, 88 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором у сумі 14 857, 59
грн., штрафу (фіксована частина) у сумі
500 грн., штрафу (процентна складова) у
сумі 1 062, 63 грн.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідачка належним чином
умови кредитного договору не виконала,
строк позовної давності за вимогами
банку не сплив.

Проте повністю погодитися з таким
висновком судів не можна.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно із умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»).

Відповідно до умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), доданих позивачем до
позовної заяви, строк позовної
давності відносно вимог про повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки (пені) штрафів, витрат банку,
передбачених пп. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.5.1.,
2.5.2., 2.16., 3.1., 3.17 умов і правил, складає 50
років.

Пізніше позивач надав умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), відповідно до
яких позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонами встановлено
тривалістю в п'ять років.

Задовольняючи частково позовні вимоги
банку про стягнення з відповідачки
пені та штрафів, суди у порушення вимог
статей 214, 215, 316 ЦПК
України на зазначене увагу не звернули,
не перевірили чи укладався між
сторонами у письмовій формі договір
про збільшення позовної давності, якщо
укладався, то який саме.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та є
підставою для скасування рішень з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 28
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко