АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3601 /2014
інстанції - КолесникО.М.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах
дітей Дарницької районної у м.Києві
державної адміністрації про зменшення
розміру аліментів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 14 січня2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 14.01.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дарницької РДА у
м.Києві про зменшення розміру
аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 14.06.2011 року з
нього на користь відповідачки були
стягнуті аліменти на утримання доньки
в розмірі 1/2 частини всіх його доходів
щомісяця. На той час він працював
помічником машиніста електровоза,
отримував заробітну плату понад 3200 грн.
щомісяця і мав можливість допомагати
своїй дитині. Однак 11.11.2011 року він був
змушений звільнитись з роботи,
оскільки мав доглядати за своїми дідом
і бабою, які є тяжко хворими людьми
похилого віку і потребують постійного
стороннього догляду. В подальшому, коли
здоров'я діда й баби поліпшилось, він
влаштувався на роботу з лютого 2013 року
до ФОП ОСОБА_4, де отримує фіксовану
заробітну плату в розмірі 1500 грн. На
його особистому утриманні знаходяться
не тільки дід та баба, а й рідний брат
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у
ВУЗІ і не має постійного заробітку, а
також мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має
перед пенсійний вік і вже не працює.
Крім того, він знає, що його донька
хворіє на фенілкетонурію і знаходиться
на обліку у лікаря - генетика. Однак
ліки та спеціалізоване лікування вона
отримує за рахунок місцевого бюджету, а
в управлінні праці та соціального
захисту населення Дарницької районної
в м. Києві державної адміністрації
відповідачка отримує на
дитину-інваліда до 18 років щомісяця
державну соціальну допомогу. Вказані
обставини дають підстави на зменшення
розміру призначених аліментів з 1/2
частини на 1/3 частину всіх його доходів
щомісяця.

В суді апеляційної інстанції
відповідачка ОСОБА_2 заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. ОСОБА_3 та представник Служби
у справах дітей Дарницької РДА у
м.Києві в судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать розписки. Колегія суддів
розцінила причини неявки позивача в
судове засідання як неповажні та
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності у
відповідності до вимог ч.2 с. 305 ЦПК
України. Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, сторони 23.07.2005 року уклали шлюб.

Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка знаходиться на
утриманні матері. Вказані обставини не
заперечувались сторонами по справі.

Як вбачається з листа Київської
міської дитячої лікарні №1, дитина
ОСОБА_6 хворіє на фенілкетонурію,
знаходиться на обліку у
лікаря-генетика і отримує
спеціалізоване лікувальне харчування
з низьким вмістом білка за рахунок
місцевого бюджету.

Також, в управлінні праці та
соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації відповідачка
отримує на дитину-інваліда до 18 років
щомісяця державну соціальну допомогу.
Крім державної допомоги, ОСОБА_2
щомісячно витрачає на дитину по 480 грн.
на відвідування спеціальної групи
розвитку в ДК «Сонечко» та докуповує
інші необхідні товари та речі .

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 14.06.2011 року шлюб між
сторонами було розірвано, а також з
позивача на користь відповідачки були
стягнуті аліменти на утримання доньки
в розмірі 1/2 частини всіх його доходів
щомісяця до повноліття дитини.

На той час ОСОБА_3 працював
помічником машиніста електровоза і мав
заробітну плату понад від 2400 грн. до 4420
грн. щомісяця. В подальшому, як
вбачається із запису трудової книжки,
ОСОБА_3 18.11.2011 року звільнився з
Локомотивного депо ст. Дарниця ДТГО
Південно-Західної залізниці і 06.02.2013
року був прийнятий на посаду
вантажника ФОП ОСОБА_4. Працюючи на
вказаній посаді, позивач отримує
заробітну плату в розмірі 1150 грн.
щомісяця.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Як наголошує ч.2 ст.182 СК України
розмір аліментів на одну дитину за
жодних обставин не може бути меншим за
неоподаткований мінімум доходів
громадян.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватись як аліменти на дитину,
визначається судом.

У відповідності до ст.7 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» - установити у 2013 році
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня
1108 гривень, з 1 грудня 1176 гривень та для
тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення: дітей віком до 6 років: з 1
січня 972 гривні, з 1 грудня 1032 гривні;
дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 1210
гривень, з 1 грудня 1286 гривень. Таким
чином, на день розгляду справи позивач
на користь відповідачки за рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
14.06.2011 року щомісячно з лютого 2013 року
сплачує аліменти на утримання їх
спільної дитини ОСОБА_6 в розмірі 575 грн.
(1150 : 1/2). Вказана сума є значно меншою,
ніж прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць для дітей віком до
6 років виходячи з вимог ст.7 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік». При цьому, аліменти в
розмірі 1/3 частини від його доходів, які
просить зменшити позивач, складали б 383
грн. 33 коп. щомісяця, що ще більше
зменшує вказаний прожитковий мінімум
хворої дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК
України розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.
Розмір заробітної плати позивача
дійсно зменшився, але колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що ця обставина не є
підставою для зменшення розміру
аліментів. Позивач є молодою
працездатною людиною і зобов'язаний
утримувати свою хвору дитину.

Ствердження позивача про утримання
ним свого рідного брата ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається, матері
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не працює, діда
ОСОБА_8 та бабу ОСОБА_9, і з цього приводу
погіршився його матеріальний стан,
судом правомірно не покладено в основу
рішення, оскільки вони не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні,
при цьому він не надав будь-яких
документів про призначення його
опікуном вказаних осіб. Крім того,
утримання його рідного брата, якщо він
навчається, є обов'язком його батьків в
порядку ст. 198-200 СК України, а не його,
утримання баби та діда є обов'язком їх
дітей в порядку ст.202 СК України, до яких
відноситься мати позивача ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не досягла пенсійного
віку і є працездатною особою. Тому
посилання апелянта на знаходженні у
нього на утриманні зазначених осіб не
підтверджено належними та допустимими
доказами. А навіть якщо позивач і
утримує вказаних осіб, то це лише
свідчить про те, що він спроможний
сплачувати аліменти на утримання своєї
хворої неповнолітньої дитини у
розмірі, визначеному рішенням суду.

Ствердження позивача про повне
утримання його дитини державою, судом
також правомірно не покладено в основу
рішення, оскільки вони спростовуються
поясненнями відповідачки, яка
пояснила, що дитина проживає з нею і від
держави вона тільки отримує частково
спеціальне харчування та державну
соціальну допомогу, яких не вистачає
для утримання та лікування дитини, а
також позивачем не надано доказів, що
отриманої державної допомоги цілком
вистачає для утримання дитини.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 14 січня2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: