Головуючий суду 1 інстанції - Ситнік
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Провадження № 22ц/782/5707/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Малієнко Н.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі - Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ЛМКП
«Теплокомуненерго» на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом ЛМКП «Теплокомуненерго» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, по зустрічному позову
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

В грудні 2013 року ЛМКП
«Теплокомуненерго» звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначив, що
підприємство постачало теплову
енергію в квартиру відповідачів за
адресою: АДРЕСА_1. В результаті
несплати за надані послуги в період з
01.11.2009 р. по 01.06.2012 р. утворилася
заборгованість в сумі 4 168, 67 грн., яку
позивач просить стягнути на його
користь та відшкодувати судові
витрати.

Відповідач ОСОБА_2, посилаючись на те,
що послуги з теплопостачання в
квартиру відповідачки позивачем не
надавались з 2009 року, так як квартира
була відокремлена від мережі
центрального опалення, звернулася з
зустрічним позовом та просила визнати
дії відповідача за зустрічним позовом
з нарахування заборгованості
неправомірними, зобов'язати його зняти
позивача за зустрічним позовом з
абонентського обліку та стягнути
моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 11 грудня 2013 року
в задоволенні позовних вимог ЛМКП
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
теплопостачання в сумі 4 168, 67 грн. за
період 01.11.2009 р. по 01.06.2012 р. відмовлено
за необґрунтованістю. Позовні вимоги
ОСОБА_2 до ЛМКП «Теплокомуненерго»
задоволено частково. Зобов'язано ЛМКП
«Теплокомуненерго» виключити із
системи абонентського обліку
нараховану ОСОБА_2 заборгованість в
сумі 4168,67грн. за період з 1.11.2009 року по
1.06.2012 року.

Не погодившись з рішенням суду, ЛМКП
«Теплокомуненерго» звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ЛМКП
«Теплокомуненерго» та часткового
задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ЛМКП «Теплокомуненерго» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в повному обсязі, а в
частині задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом відмовити за
необґрунтованістю.

Іншими сторонами рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду має бути законним
та обґрунтованим, тобто суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
повинен вирішити справу згідно з
законом, ухваливши рішення на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд виходив з того, що
позивачем за первісним позовом не
надано жодних доказів на спростування
доводів відповідача відносно надання
послуги з теплопостачання, а тому
дійшов висновку про необґрунтованість
вимог. Задовольняючи позовні вимоги
за зустрічним позовом частково, суд
першої інстанції виходив з того, що в
судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що у вказаний
період позивач за зустрічним позовом
не споживав теплову енергію
відповідача, а тому дійшов висновку про
часткову обґрунтованість вимог.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та узгоджуються з нормами
матеріального і процесуального
права,які судом першої інстанції
застосовані правильно.

Відповідно до ст. 68 ЖК наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Судом першої інстанції
встановлено, що власником квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 Рішенням
Артемівського районного суду
м.Луганська від 27.02.2012 року встановлено,
що 13.10.2008 року відповідачам по цьому
позову було надано дозвіл для розробки
проекту автономного теплопостачання і
відокремлення від мереж центрального
опалення і гарячого водопостачання, а
14.09.2009 року були виконані роботи по
відокремленню від внутрішньо
будинкових мереж ЦО і ГВП.

Зазначені обставини
підтверджуються матеріалами справи, а
саме : рішенням суду від 27.02.2012 року,
витягом з протоколу №7 від 13.10. 2008 року
про надання дозволу для розробки
проекту індивідуального (автономного)
теплопостачання і відокремлення від
мереж ЦО і ГВП, довідкою про
відсутність заборгованості на момент
відключення квартири, технічними
умовами, виданими ПП
«Луганьбудсервіс», копією робочого
проекту, актом виконаних робіт з
проведення експертизи , актом огляду
квартири, актом про відключення
квартири відповідача .

Ці обставини фактично сторонами
не заперечуються.

Таким чином, зазначені вище обставини
свідчать про те, що з 14.09.2009 року
відповідач за первісним позовом не
отримував послуг від позивача, ЛМКП
«Теплокомуненерго» не доведено, що
саме до квартири відповідачів вони
надавали послуги з теплопостачання та
гарячого водовідведення. Встановлено
тільки те, що послуга надавалась до
будинку, в якому знаходиться квартира
відповідачів.

Таким чином, підстав вважати
відповідачів споживачами, що отримують
або мають намір отримувати
житлово-комунальні послуги у вказаній
квартирі відповідно до Закону України
„Про житлово-комунальні послуги ", не
має.

За змістом ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
послуг повинен сплачувати за надані
житлово-комунальні послуги.

В силу п.п. 9, 29 «Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води та водовідведення,
затверджених постановою КМУ від 21.07.2005
року №630 споживач має право на
звільнення від сплати за послуги у разі
їх ненадання.

Враховуючи наведене вище, судова
колегія приходить до висновку про те,
що у суду першої інстанції були
підстави для відмови у задоволенні
позову щодо стягнення з відповідачів
заборгованості за період з 01.11.2009 р. по
01.06.2012 р., оскільки, як було встановлено
судом першої інстанції, фактично
відповідачами за первісним позовом не
отримувались послуги з
теплопостачання, у зв'язку з чим
відсутні підстави для нарахування
заборгованості за зазначений період, а
тому суд дійшов обґрунтованого
висновку про зобов'язання ЛМКП
«Теплокомуненерго» виключити із
системи абонентського обліку
нараховану ОСОБА_2 заборгованість в
сумі 4168,67грн. за зазначений вище період,
відмовивши ЛМКП «Теплокомуненерго» в
задоволенню позову про стягнення
заборгованості.

Доводи апелянта про те, що єдиною
підставою для зняття споживача з
обліку і припинення відповідних
нарахувань є акт про відключення,
затверджений відповідною комісією, в
даному випадку на увагу не заслуговує,
оскільки відповідачем було отримано
згоду на розробку проекту, проведена
експертиза щодо безпечності
експлуатації автономного опалення та
складено акт про відключення квартири
від внутрішньо будинкових мереж, про що
було повідомлено ЛМКП
«Теплокомуненерго». Натомість
неотримання послуг з теплопостачання
та гарячого водовідведення, що було
встановлено судом першої інстанції, не
є підставою для нарахування
заборгованості за ненадані послуги.
Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, в подальшому відповідач
звернулась до Комісії для затвердження
акту на відключення, і з вересня 2011 року
нарахування за теплопостачання було
припинено.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції та ним була надана правова
оцінка, з якою колегія суддів
погоджується.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,
313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ЛМКП
«Теплокомуненерго» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 грудня 2013 року у справі
за позовом ЛМКП «Теплокомуненерго» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, по зустрічному позову
ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення моральної шкоди
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: