Справа № 158/2074/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Костюкевич О.К. Провадження
№ 22-ц/773/1827/14 Категорія: 19 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В. А.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Волинської
обласної дирекції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
позивачів - ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача - приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання недійсним
договору іпотеки, з апеляційною
скаргою представника позивача
ОСОБА_3-ОСОБА_1 на рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 28 жовтня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції (далі -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні позивачів - ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - приватний
нотаріус Ківерцівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 10
червня 2005 року між ОСОБА_8 та
акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», був укладений
кредитний договір №014/01-10/6918, за умовами
якого позичальник отримав та
зобов'язувався повернути відповідачу
51000 доларів США. На забезпечення
виконня зобов'язання за вказаним
правочином цього ж дня між банком та
ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки,
предметом якого є житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Зазначають, що оскільки позивачі на час
укладення оспорюваного ними правочину
були малолітніми, вказане жиле
приміщення, де вони були постійно
зареєстровані, було їх єдиним місцем
проживання, відповідно до ст. 405 ЦК
України вони відносилися до членів
сім'ї власника, яким є іпотекодавець,
тому договір іпотеки суперечить
положенням ст. ст. 4, 18 Закону України
«Про охорону дитинства». Також
правочин посвідчений приватним
нотаріусом Ківерцівського районного
нотаріального округу ОСОБА_9, всупереч
наведених вимог законодавства без
дозволу органу опіки та піклування,
тому такий договір підлягає визнанню
недійним.

Просили постановити рішення, яким
визнати недійсним договір іпотеки від
10 червня 2005 року, укладеного між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2,
зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_6 скасувати реєстраційний запис
від 10 червня 2005 року щодо реєстрації в
Державному реєстрі іпотеки спірного
житлового будинку з надвірним
спорудами та скасувати реєстраційний
запис від 10.06.2005 року у Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та стягнути з відповідачів
солідарно в їх користь судові витрати у
вигляді сплаченого судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області від 28 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представник позивача ОСОБА_1 подав в
інтересах ОСОБА_3 апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідності висновків суду
встановленим обставинам справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_1 та третьої особи
ОСОБА_2, які підтримали доводи
апеляційної скарги в повному обсязі з
підстав, наведених в ній, перевіривши
законність і обгрунтованність рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2005 року
між ОСОБА_8 та акціонерним
поштово-пенсійним банком "Аваль" був
укладений валютний кредитний договір
№014/01-10/6918 про надання позичальнику
кредиту в сумі 51000,00 доларів США на
споживчі цілі строком на 60 місяців зі
сплатою 13,5% річних.

В забезпечення виконання боргових
зобов'язань за вказаним правочином
цього ж дня між АППБ "Аваль" і ОСОБА_2, як
майновим поручителем, був укладений та
посвідчений приватним нотаріусом
Ківерцівського нотаріального округу
Волинської області договір іпотеки,
відповідно до вимог п. 1.2 якого
іпотекодавець на забезпечення
виконання зобов'язань позичальником за
кредитним договором передав в заставу
нерухоме майно: житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами
житловою площею 65,7 кв.м., загальною
площею 108,1 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно копії
свідоцтва про народження, на час
укладення правочину були малолітніми,
в спірному житловому будинку,
відповідно до поданої копії будинкової
книги, були зареєстрованими (а.с.13-24).

З посиланням на вказані обставини та з
підстав посвідчення договору іпотеки
приватним нотаріусом без дозволу
органів опіки і піклування позивачі
просили визнати вказаний правочин
недійсним.

Частиною 1 статті 575 ЦК України
встановлено, що іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», діти-члени
сім'ї наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову обгрунтовував свої
висновки тим, що позивачі не є дітьми
власника житлового будинку, сам факт
реєстрації не є безумовним доказом
того,що вони були членом сім'ї
іпотекодавця, а тому не довели факту
порушення їх прав при укладенні та
посвідченні нотаріусом оспорюваного
ними правочину.

Такі висновки суду першої інстанції, як
вважає колегія суддів, відповідають
встановленим обставинам справи та
зроблені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судовим рішенням від 4 грудня 2012 року,
яке набрало законної сили, в справі за
позовом ОСОБА_8 да ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки від 10 червня 2005 року, який є
предметом спору по даній справі і з тих
же самих підстав, було відмовлено в
позові та встановлено, що
позичальником та третьою особою було
надано банку та нотаріусу будинкову
книгу, в якій були відсутні дані про
реєстрацію в спірному будинку
неповнолітніх дітей-позивачів у даній
справі. Дані обставини підтвердив в
суді першої інстанції позивач ОСОБА_8
(а.с.33-40).

Позивачі не були стороною
оспорювавного ними правочину, обставин
щодо подання в нотаріальну контору
позичальником та іпотекодавцем
будинкової книги без їх реєстрації не
спростували відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, як і не довели тих обставин, що
вони були членом сім'ї власника
спірного житлового будинку, оскільки
місцем проживання малолітніх дітей є
місце проживання їх батьків. Сам факт
реєстрації за певною адресою,згідно
поданої копії будинкової книги, не є
беззаперечним доказом віднесення
позивачів до членів сім»ї власника та
відсутності у них іншого постійного
місця проживання

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про визнання договору іпотеки
від 10 червня 2005 року недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на
наявність обставин, встановлених
судовим рішенням від 17 червня 2010 року,
які відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України
не підлягають доказуванню при розгляді
даної справи, де участь беруть ті самі
особи, є власним тлумаченням стороною
наведеної норми процесуального права
та обставин справи щодо виселення.
Вказані мотиви не спростовують
правильності висновків суду про
відмову в задоволенні позову в даній
справі, оскільки предметом спору в
попередній справі було виселення
неповнолітніх із займаного ними жилого
приміщення, де вони фактично проживали
на час звернення з позовом, і таке
виселення не можливе без дозволу
органу опіки і піклування, а в даному
випадку предметом спору є недійсність
договору іпотеки, укладеного не
позивачами, а іншою особою з наданням
нотаріальній конторі, як встановлено
судовим рішенням, документів, які
існували на той час і беззаперечно
підтвержували факт відсутності
реєстрації позивачів за вказаною
адресою.

Інші покликання апеляційної скарги
були предметом дослідження суду першої
інстанції і їм дана правильна юридична
оцінка.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для зміни чи скасування
рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3-ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 28 жовтня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: