Справа № 125/3252/13-ц Провадження №
22-ц/772/351/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Хитрук В. М.Категорія:
48Доповідач: Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:
Головуючого судді : Медяного В.М.,
Суддів : Ковальчука В.В., Жданкіна В.В.,
При секретарі : Агеєвій Г.В.,
За участю сторін у справі: позивача
ОСОБА_2 та її представника - адвоката
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - адвоката
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору відділ державної
виконавчої служби Барського районного
управління юстиції Вінницької області
про стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Барського районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
року, -

в с т а н
о в и в :

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4
про стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів.

Посилається на те, що з 20.11.2008 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який відповідно до свідоцтва
про розірвання шлюбу від 10.06.2010 року
серія НОМЕР_1 було розірвано 10.06.2010 року.
Від подружнього життя з відповідачем
відповідно до свідоцтва про народження
від 09.04.2009 року серія НОМЕР_2 є донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Барського районного
суду Вінницької області від 02.09.2009 року
з ОСОБА_4 на її користь стягнуто
аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в
розмірі 1/4 частки всіх видів доходів
щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку починаючи з 03.08.2009
року і до її повноліття.

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 07.09.2009 року
стягнуто з ОСОБА_4 на її користь
аліменти на утримання дружини з якою
проживає дитина, в розмірі 150 грн.
щомісячно починаючи з 3 серпня 2009 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2.

2009 році відділом державної виконавчої
служби Барського районного управління
юстиції Вінницької області відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом Барського районного суду
Вінницької області від 14.09.2009 року щодо
стягнення з відповідача
заборгованості із виплати аліментів на
утримання доньки та відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом щодо
стягнення з ОСОБА_4 аліментів на
утримання дружини з якою проживає
дитина. Однак, з 03 серпня 2001 року по 31
грудня 2011 року ОСОБА_4 аліментів на
утримання дочки не сплачував взагалі і
заборгованість за п'ять місяців 2011 р.
становить 1 271 грн.

З 1 січня 2012 року по 31.12.2012 року
відповідач частково сплачував
аліменти на утримання доньки, тому сума
заборгованості за вищевказаний період
становить 1 359,2 грн. З 01.01.2013 року по
231.07.2013 року відповідач знову частково
сплачував аліменти на утримання дочки
і сума заборгованості за ним рахується
в розмірі 922,2 грн. Відповідно до довідки
- розрахунок заборгованості станом на
липень 2013 року за відповідачем
рахується заборгованість по несплаті
аліментів на утримання доньки
становить 7 807, 77 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку
заборгованості по виплаті аліментів
станом на 31 січня 2012 року
заборгованість по несплаті аліментів
на утримання дружини становить 1 705 грн.,
а за період з лютого по березень 2012 року
заборгованість по несплаті аліментів
на утримання дружини становить 300 грн.,
всього 2005 грн.

У зв'язку з тим, що у відповідача існує
заборгованість по аліментах, як на її
користь на утримання доньки, так і на її
користь, як на утримання дружини, тому
вважає за необхідне стягнути з
відповідача неустойку (пеню) за
несвоєчасну сплату аліментів як на
утримання неповнолітньої доньки в
розмірі 4 511, 48 грн., так і на утримання
дружини в розмірі 1 600,5 грн.

Ухвалою Барського районного суду
Вінницької області від 02 грудня 2013 року
залучено до участі в праві в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
відділ державної виконавчої служби
Барського районного управління
юстиції Вінницької області (а.с.31).

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.53).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
від 11 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове по суттю позовних вимог.
Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2
та її представник - адвокат ОСОБА_3
апеляційну скаргу повністю підтримали
та просили її задовольнити,
посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі
ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 апеляційну
скаргу не визнала та заперечила проти
її задоволення, посилаючись на її
безпідставність на необґрунтованість.

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції представник відділу ДВС
Барського управління юстиції
Вінницької області до суду апеляційної
інстанції не з'явився, однак був
повідомлений належним чином про час і
місце розгляду справи, тому відповідно
до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України справа
може бути розглянута у його
відсутність, оскільки його неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
сторін у справі, що з'явилися до суду,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60, 213, 308 ЦПК
України суд вирішує цивільно-правовий
спір на засадах змагальності, кожна
сторона зобов'язана доказами довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив
та виходив з того, що відповідач ОСОБА_4
являється батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про її
народження. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
розірвано 10.06.2010 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу.

Згідно виконавчого листа Барського
районного суду Вінницької області №
2ц-876/09 від 14.09.2009 року відповідач ОСОБА_4
зобов'язаний сплачувати на користь
позивачки аліменти на утримання доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки
всіх видів доходів щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з
03.08.2009 року і до її повноліття.

Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Барського районного управління
юстиції від 25.09.2009 року відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого документу.

Позивачка ставила вимогу про стягнення
з відповідача неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів починаючи з
серпня 2011 року по липень 2013 року.

Однак, в судовому засіданні місцевим
судом було встановлено, що постановою
державного виконавця від 01.08.2011 року
виконавчий документ - виконавчий лист
Барського районного суду Вінницької
області № 2ц-876/09 від 14.09.2009 року
повернуто стягувачу ОСОБА_2 за її
заявою, тобто стягнення аліментів було
припинено. У відповідача ОСОБА_4
припинився обов'язок сплачувати
аліменти на утримання дитини.

В подальшому, 08.03.2012 року постановою
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Барського
районного управління юстиції відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого документу -
виконавчого листа Барського районного
суду Вінницької області № 2ц-876/09 від
14.09.2009 року. Однак, про відкриття
виконавчого провадження та початок
стягнення з нього аліментів на
утримання дитини відповідач ОСОБА_4
дізнався лише в липні 2012 року зі слів
державного виконавця, який його
випадково зустрів. Про те, що
відповідач не знав про відкриття
виконавчого провадження в березні 2012
року свідчить відсутність в оглянутих
місцевим судом матеріалах виконавчого
провадження № 31636259 підтверджуючих
документів про отримання ним постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Тому суд першої інстанції прийшов до
висновку, що несплата ОСОБА_4 аліментів
за березень, квітень, травень та
червень 2012 року та виникнення
заборгованості за вказані місяці не
вважається такою, що виникла не з вини
ОСОБА_4, а тому неустойка (пеня) від суми
несплачених за ці місяці аліментів
стягненню не підлягає.

Разом з тим, що місцевим судом було
встановлено, що з липня 2012 року по
липень 2013 року ОСОБА_4 сплачував
аліменти на утримання дитини в розмірі,
визначеному державним виконавцем, що
підтверджується довідкою - розрахунком
№ 7994 від 07.11.2013 року. Отримання
аліментів підтвердила в судовому
засіданні позивачка.

Однак, у вказаній довідці не зазначено
про сплату аліментів відповідачем в
червні та липні 2013 року. На
підтвердження сплати аліментів за
вказані місяці відповідачем було
надано для огляду оригінали квитанцій
№ 4257 від 12.06.13р. в сумі 302,91 грн. та № 6663
від 24.07.13 р. в сумі 292,00 грн. Факт
отримання грошових коштів у вказаному
в квитанціях розмірах підтвердила в
судовому засіданні позивачка ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи вимоги ст.180, 182, 183 СК України
прийшов до висновку, що неустойка (пеня)
з липня 2012 року по липень 2013 року
стягненню не підлягає, оскільки
відповідачем аліменти на утримання
дитини сплачувалися і заборгованість
не утворювалася.

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що згідно виконавчого
листа Барського районного суду
Вінницької області № 2ц-875/09 від 18.09.2009
року відповідач ОСОБА_4 зобов'язаний
сплачувати на користь позивачки
аліменти на її утримання, як дружини, з
якою проживає дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 150 грн.
щомісячно, починаючи з 03.08.2009 року і до
досягнення дитиною трирічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Барського районного управління
юстиції від 25.09.2009 року відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого документу.

Позивачка ставить вимогу про стягнення
з відповідача неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів на утримання
дружини починаючи з березня 2012 року по
серпень 2013 року.

Однак, в судовому засіданні було
встановлено, що постановою державного
виконавця від 01.08.2011 року виконавчий
документ - виконавчий лист Барського
районного суду Вінницької області №
2ц-875/09 від 18.09.2009 року повернуто
стягувачу за її заявою, тобто стягнення
аліментів було припинено. У зв'язку з
чим, у відповідача ОСОБА_4 припинився
обов'язок сплачувати аліменти на
утримання дружини.

08.03.2012 постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Барського районного управління
юстиції знову відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого документу - виконавчого
листа Барського районного суду
Вінницької області № 2ц-875/09 від 18.09.2009
року.

Однак, про відкриття виконавчого
провадження та початок стягнення з
нього аліментів на утримання дружини,
відповідач ОСОБА_4 дізнався лише в
липні 2012 року зі слів державного
виконавця, який його випадково зустрів.
Про те, що відповідач не знав про
відкриття виконавчого провадження в
березні 2012 року свідчить відсутність в
оглянутих в судовому засіданні
матеріалах виконавчого провадження №
31636831 підтверджуючих документів про
отримання ним постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до вказаного виконавчого
листа Барського районного суду
Вінницької області 2ц-875/09 від 18.09.2009
року відповідач ОСОБА_4 зобов'язаний
був сплачувати аліменти на користь
позивачки на її утримання, як дружини, з
якою проживає дитина ОСОБА_6.
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 150 грн.
щомісячно, починаючи з 03.08.2009 року і до
досягнення дитиною трирічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що несплата ним аліментів за
березень 2012 року та виникнення
заборгованості не вважається такою, що
виникла з вини ОСОБА_4, а тому неустойка
(пеня) від суми несплачених за цей
місяць аліментів стягненню не
підлягає. Крім того, момент припинення
стягнення аліментів визначений
виконавчим документом - 31 05.2012 року.
Після вказаної дати стягнення
аліментів не проводилося. Тому, вимога
позивачки пре стягнення з відповідача
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів на утримання дружини
починаючи з березня 2012 року по серпень
2013 року задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції не було
прийнято як доказ по справі надану в
судовому засіданні державним
виконавцем довідку - розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів по
виконавчому провадженню № 31656259,
оскільки в ній відображена сума
заборгованості по сплаті аліментів
відповідачем на утримання дитини, яка
обрахована (зі слів державного
виконавця) станом на день судового
розгляду відповідно до нових
методичних рекомендацій виходячи із
середньої заробітної плати для даної
місцевості. Вимоги позивачки
ґрунтуються на розрахунку
заборгованості, який проведений на
підставі довідки - розрахунку
державного виконавця № 7994 від 07.11.2013
року, проведений з врахуванням 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, які наявні в
матеріалах справи. Новий розрахунок
суми заборгованості є збільшеним,
таким що суперечить вимогам позивачки,
не є предметом позову та став відомим
відповідачу ОСОБА_4 лише в судовому
засіданні, що виключає його вину в
несплаті завищеної суми
заборгованості.

Таким чином, місцевий суд враховуючи
вимоги ст.84, 196 СК України, ст. 258 ЦК
України, Постанову Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши такі обставини,
правильно застосувавши норми
матеріального права, прийшов до
вірного та обґрунтованого висновку про
відмову в задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати свою дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина,
з якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка - батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.196 СК при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Пунктом 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
№ 3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у вигляді неустойки (пені),
визначена у статті 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Згідно ч.4 статті 74 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику.

Під ухиленням від сплати аліментів
розуміють дії або бездіяльність винної
особи, спрямовані на невиконання
рішення суду про стягнення з неї на
користь дитини (дітей) визначеної суми
аліментів. Вони можуть виявлятися як у
прямій відмові від сплати встановлених
судом аліментів, так і в інших діях чи
бездіяльності, які фактично
унеможливлюють виконання вказаного
обов'язку: приховуванні доходу, що
підлягає облікові при відрахуванні
(розрахунку) аліментів, зміни місця
роботи чи місця проживання з
неподанням відповідної заяви платника
аліментів державному виконавцеві,
ігноруванні викликів і попереджень
державного виконавця тощо. У такому
разі необхідно виходити із презумпції
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти на утримання дитини та
прострочила виконання зобов'язання.

Усуваючи розбіжності у застосуванні
зазначеної норми матеріального права
Верховний Суд України виходив з того,
що оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (Постанова Верховного
сулу України від 11 вересня 2013 року по
справі № 6-81 цс 13). З урахуванням того, що
згідно з положеннями СК України
аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості.

Разом з тим, відповідно до статей
7, 8 СК України до правовідносин сторін
підлягають застосуванню норми глави 19
ЦК України щодо позовної давності.

Положеннями ст.258 ЦК України
визначено спеціальну позовну давність
в один рік зокрема до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
встановив дійсні правовідносини, що
склалися між сторонами, дав їм належну
оцінку та дійшов підставного висновку
щодо заявлених в суді вимог, правильно
застосувавши при цьому норми
матеріального права та не порушивши
норми процесуального права. Ухвалюючи
дане рішення, суд виходив з доводів і
заперечень сторін, враховуючи принцип
змагальності та диспозитивності
цивільного судочинства, повно
з'ясувавши обставини справи. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують та не дають достатніх
підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. ст. 4, 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :/підпис/
В.М. Медяний

Судді :/підписи/
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом
В.М. Медяний