У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Кадєтової О.В., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
безпідставно набутих коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення матеріальних
збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_7
та ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
про стягнення безпідставно набутих
коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що весною 2011 року вона мала намір
придбати житловий будинок по АДРЕСА_1. В
рахунок майбутнього договору
купівлі-продажу передала ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 41 000,00
доларів США, про що нею було складено
розписку. Договір купівлі-продажу
укласти в нотаріальній конторі відразу
було неможливо, у зв'язку із тим, що
відповідачі не мали належних
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку. В червні 2011 року
відповідачі виїхали з будинку і
запропонували їй вселитися в нього.
Протягом року з`ясувалося, що даний
будинок має ряд дефектів, а вода в
колодязі неякісна. Добровільно
відремонтувати будинок або зменшити
вартість будинку відповідачі
відмовилися, у зв'язку з цим ОСОБА_6
просила стягнути з відповідачів 41 000,00
доларів США, 3% річних за користування
коштами та судові витрати.

В лютому 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_6, про стягнення
матеріальних збитків.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим,
що вони вирішили продати власний
будинок. ОСОБА_6 мала намір придбати
будинок і дві земельні ділянки, у
зв'язку з чим вона на початку 2011 року з
ними розрахувалась, але оформити
договір купівлі-продажу в нотаріальній
конторі було неможливо, оскільки
земельні ділянки не мали кадастрового
номеру. До 2012 року ОСОБА_6 користувалась
даним будинком і земельними ділянками
та до них з претензіями не зверталась. В
грудні 2012 року їм стало відомо, що
ОСОБА_6 залишила будинок. За час
користування будинком він зазнав
пошкоджень, його вартість зменшилася, а
тому просили стягнути з ОСОБА_6 збитки в
розмірі 115 185,70 грн та судові витрати.

Рішенням Валківського районного суду
Харківської області від 21 червня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено без
задоволення.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня
2013 року рішення суду першої інстанції,
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 скасовано, та в
цій частині ухвалено нове про часткове
задоволення позовних вимог. Стягнуто з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
солідарно 327 713,00 грн
безпідставно отриманих коштів та 3 %
річних від простроченої суми в розмірі
8 888,64 грн. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Враховуючи, що заявниками оскаржується
рішення апеляційної інстанції тільки в
частині позовних вимог ОСОБА_6 про
стягнення безпідставно набутих коштів,
то колегія суддів вважає за
недоцільним виходити за межі
касаційної інстанції та переглядати
рішення суду в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
стягнення безпідставно набутих коштів,
суд першої інстанції виходив із того,
що ОСОБА_6 не доведено, що відповідачі
користуються грошовими коштами без
достатньої правової підстави, а також
не надано доказів щодо незаконності
укладеного між сторонами договору у
вигляді розписки в письмовій формі
відносно майна, що перебуває у
приватній власності ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд першої
інстанції виходив із того, що відсутні
підстави для стягнення матеріальних
збитків, оскільки за домовленістю
сторін належне нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу
спірного майна не вчинялося через
виготовлення на протязі тривалого часу
необхідних правовстановлюючих
документів на землю, які були
виготовлені лише у вересні 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, та
ухвалюючи нове про задоволення
позовних вимог, апеляційний суд
виходив із того, що оскільки
відповідачі належним чином не
попередили майбутнього покупця про
дійсний стан будинку, то ОСОБА_6
обґрунтовано відмовилася від
нотаріального посвідчення договору, а
тому відповідно до вимог ст. 1212 ЦК
України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зобов'язані
повернути їй безпідставно набуті
кошти.

Висновок суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що право власності на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Виконавчим
комітетом Ков`язької селищної ради від
07 грудня 1993 року.

Земельна ділянка,
розташована на АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_7, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю
серії ХР-06-30-009874, виданого 02 вересня 1997
року Ков`язькою селищною радою і
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 109.

Судами попередніх
інстанцій встановлено що ОСОБА_7,
будучи власником вказаного майна мав
намір разом із дружиною його продати.

Згідно розписки,
складеної сторонами від 04 травня 2011
року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
продали ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1, а
також дві земельні ділянки, за що
отримали 41 000,00 доларів США.

У вказаній розписці
також зазначено, що договір
купівлі-продажу буде посвідчений
нотаріально після виготовлення
документів на право власності на землю
шляхом присвоєння кадастрового номера.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212
ЦК України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

При перевірці законності рішення суду
першої інстанції судом апеляційної
інстанції було вірно встановлено, що
ОСОБА_6 відмовилась укладати
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу, посилаючись на те, що
він непридатний для проживання, а
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в свою чергу, не
спростували незадовільний стан
будинку, а тому апеляційний суд прийшов
до правильного висновку щодо наявності
підстав для стягнення з них на користь
ОСОБА_6 безпідставно набутих коштів з
урахуванням 3 % річних.

Таким чином, рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 337 ЦПК України є підставою для
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8
відхилити.

Рішення Валківського районного суду
Харківської області від 21
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Харківської області від 10
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук