Провадження№ 2/484/88/14
Справа№484/5759/13-ц
Рішення

Іменем України

18.02.2014 року Первомайський
міськрайонний суд Миколаївської
області

в складі: головуючого - судді
Максютенко О.А.

при секретарі - Завірюха В.Ю.

за участю: представників позивача:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

представника відповідачів - ОСОБА_5

представника третьої особи
Лисогярської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області - Маліченко О.О.

розглянув у відкритому судовому
засідання в м. Первомайську справу за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 ,
ОСОБА_4, третя особа: Лисогірська
сільська рада Первомайського району
Миколаївської області про
встановлення факту постійного
проживання, встановлення факту
ухилення від виконання обов'язків
утримання спадкодавця та про усунення
від спадкування

встановив:

22.11.2013 року представник позивача за
дорученням ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідачів про
встановлення факту постійного
проживання однією сім'єю позивачки
ОСОБА_7 з ОСОБА_9 з 1997 року до дня смерті
останнього, встановлення факту
постійного проживання однією сім'єю з
ОСОБА_10 з 2006 року до дня її смерті,
визнати відповідачів такими, що
ухилались від свого обов'язку щодо
утримання спадкодавців ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 та усунути відповідачів від
права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що з
1997 року позивач ОСОБА_7 почала
проживати з ОСОБА_9 як чоловік та жінка
однією сім'єю на протязі 11 років до дня
його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_2. За цей
період часу вони мали спільний бюджет,
робили ремонт будинку, тримали
господарство та мали присадибну
ділянку яку разом обробляли. Після його
смерті вона здійснила його поховання.
Встановлення даного факту їй потрібно
для прийняття спадщини після смерті
його матері ОСОБА_10, котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спадкодавець ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2006
році стала непрацездатною та почала
потребувати сторонньої допомоги, не
могла самостійно забезпечувати умови
свого життя, тому позивачка спочатку
разом з ОСОБА_9, який також потребував
стороннього та постійного догляду, а
потім сама надавала таку допомогу. Вона
забрала її до свого будинку та вони
стали проживати як одна сім»я.

Відповідач ОСОБА_4 перебувала з ОСОБА_9
в зареєстрованому шлюбі формально,
оскільки з 1997 року до дня його смерті з
ним фактично не проживала. Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - доньки ОСОБА_9, після
його смерті дізнались про хворобу
ОСОБА_10 та про те, що вона потребує
стороннього догляду, також їм
повідомляли про це сусіди та позивачка
через свідків, однак вони не бажали
здійснювати догляд за ОСОБА_10 хоча вони
мали таку можливість.

Позивачка одна надавала ОСОБА_10
щоденну сторонню допомогу за що
остання склала на її ім'я заповіт. Після
смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельний
пай. Позивачка за свої кошти здійснила
її поховання.

Встановлення факту ухилення
відповідачів від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця необхідне
для усунення їх від права на
спадкування, оскільки відповідачі під
час тяжкої хвороби ОСОБА_10, яка була у
безпорадному стані мали можливість,
але свідомо ухилялись від надання
спадкодавцю будь-якої матеріальної
допомоги та морально підтримки.

В судовому засіданні
представники позивачки позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_8 до суду
надала заяву про слухання справи у її
відсутність, позов не визнала, просила
відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
їх представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов не визнали та просили
відмовити в його задоволенні. Суду
пояснили, що з 1997 року ОСОБА_9 переїхав
жити в с. Лиса Гора Первомайського
району Миколаївської області до своєї
матері ОСОБА_10, однак періодично
повертався в сім»ю в м. Первомайськ.
Перед смертю, коли захворів проживав у
позивачки, однак вони всі разом його
провідували та надавали матеріальну
допомогу. Коли ОСОБА_9 помер, то вони
запропонували бабусі ОСОБА_10 переїхати
проживати до них в квартиру в м.
Первомайськ, однак остання категорично
відмовилась. Бабусю провідували
періодично два рази в літку та восени. В
2006 році бабуся сама приїздила в гості в
м. Первомайськ. Поховання батька та
бабусі вони здійснювали за свої кошти.

Представник третьої особи за
дорученням Маліченко О.О. в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечувала, суду пояснила, що в 2006 та
2007 роках ОСОБА_10 зробила розпорядження
щодо свого майна своїм онукам
відповідачам по справі. ОСОБА_9 та
позивачка дійсно проживали однією
сім'єю, після його смерті позивачка
забрала до свого будинку пристарілу
ОСОБА_10 та до дня її смерті доглядала
її. В 2010 та в 2011 роках ОСОБА_10 скасувала
попередні заповіти та склала нові,
якими належне їй майно заповіла
позивачці.

Суд, заслухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи дійшов
слідуючого.

Із справи вбачається, що після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 по
Другій Первомайській державній
нотаріальній конторі Миколаївської
області заведено спадкову справу за
заявою ОСОБА_7, яка заявила про
прийняття спадщини згідно заповіту та
заявами онуків спадкодавця ОСОБА_8 та
ОСОБА_3

19.04.2009 року та 27.01.2011 року секретарем
Лисогірської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області було посвідчено заповіти, які
склала ОСОБА_10 відносно свого майна:
Державних актів на право власності на
земельну ділянку, грошових заощаджень
та житлового будинку з усіма
господарчими спорудами яке заповіла
ОСОБА_7. Даними заповітами було
скасовано попередні заповіти за 2006 та
2007 роки якими ОСОБА_10 заповіла своє
майно своїм онукам ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Згідно довідки Лисогірської сільської
ради Первомайського району
Миколаївської області №41-04-03 від 17.01.2014
року позивач ОСОБА_7 здійснювала
поховання ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 та останнім постійним
місцем її проживання та проживання
ОСОБА_9 було АДРЕСА_2.

Згідно довідки №58 від 24.02.2009 року
Лисогірської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області позивач ОСОБА_7 також здійснила
поховання свого співмешканця ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 «Про судову практику у
справах про спадкування»від 30.05.2008
року, якщо виникнення права на
спадкування залежить від доведення
певних фактів, особа може звернутися в
суд із заявою про встановлення цих
фактів, яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним однією
сім'єю, постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 даної постанови
«якщо постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття
спадщини.»

Встановлення факту проживання
позивачки та ОСОБА_9 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 1997 року та факту
постійного проживання з ОСОБА_10 однією
сім»єю з 2006 року до дня її смерті до
ІНФОРМАЦІЯ_3 не несе для позивачки
юридичних наслідків, а тому
задоволенню не підлягають. Оскільки,
позивачка є спадкоємицею по заповіту,
який не визнавався недійсним та ніким
не скасовувався.

Відповідно до ч.1 ст.1241 право на
обов'язкову частку у спадщині мають
неповнолітні, повнолітні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки. З
огляду на викладене відповідачі не є
такими, крім того в спадкові справі
відсутня постанова нотаріуса про
відмову у видачі свідоцтва позивачу.

У частині вимоги щодо усунення
відповідачів від права на спадкування
за законом після смерті ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України,
особа може бути усунута від права на
спадкування за законом, якщо рішенням
суду буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
повинен установити і факт ухилення
особи від надання спадкоємцеві
допомоги, і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти, як
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво, фізично та
матеріально самостійно забезпечувати
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді таких справ
суду належить з'ясовувати, чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб і чи мав спадкоємець
матеріальну й фізичну змогу надавати
таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК
України, має значення сукупність всіх
вищезазначених обставин і лише при
одночасному їх настанні і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності,
спадкоємець може бути усунений від
спадкування. Та обставина, що сторони
не спілкувалися протягом тривалого
часу, не свідчить про факт умисного
ухилення від надання допомоги.

Така правова позиція узгоджується з
вимогами, викладеними в Постанові
Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову
практику у справах про спадкування»,
листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13.

У відповідності до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів стосовного того, що
ОСОБА_9 потребував допомоги, звертався
до відповідачів про надання допомоги
та, що останні свідомо ухилялись від
виконання обовязків по утриманню
батька, позивачкою у відповідності до
ст.ст.10,60 ЦПК України не надано.

В звязку з цим, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про встановлення факту ухилення
відповідачів від виконання обовязків
по утриманню батька ОСОБА_9 та усунення
останніх від права на спадкування
після його смерті, є необґрунтованими,
такими, що не підтверджені належними
доказами та в їх задоволенні слід
відмовити.

Крім того, позивачкою не доведено в
судовому засіданні її звернення до
відповідачів у період проживання
ОСОБА_10 в її житловому будинку та
здійснення за нею нагляду, з проханням
про надання будь-якої допомоги бабусі,
наявності у них матеріальної та
фізичної можливості надавати їй
допомогу, самі по собі пояснення
допитаних в судовому засіданні свідків
про надання цієї допомоги лише
позивачкою, не можуть бути підставою
для задоволення даних вимог.

Таким чином, відсутні законні підстави
для усунення відповідачів від права на
спадкування після смерті ОСОБА_10 та
усунення останніх від права на
спадкування після її смерті.

Витрати на поховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
на які посилалася позивачка, судом не
можуть прийматися до уваги як доказ,
при усуненні від права на спадкування,
оскільки згідно вимог ст. 1224 ЦК України,
це не є допомогою спадкодавцеві за
життя.

Керуючись ст.ст.14, 209-215, 235, 256, 259
ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_8 , ОСОБА_4, третя особа:
Лисогірська сільська рада
Первомайського району Миколаївської
області про встановлення факту
постійного проживання однією сім'єю з
ОСОБА_9 з 1997 року до дня смерті
останнього, встановлення факту
постійного проживання однією сім'єю з
ОСОБА_10 з 2006 року до дня її смерті,
визнання відповідачів такими, що
ухилались від свого обов'язку щодо
утримання спадкодавців ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 та усунути відповідачів від
права на спадкування за законом -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів з дня його
проголошення в апеляційний суд
Миколаївської області через
Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С У Д Д Я: