Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О.
,

при секретарі - Александрова
А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білій Церкві позовну
заяву ОСОБА_1 до Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради "Служба приватизації державного
житлового фонду", ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
незаконним розпорядження про передачу
у приватну власність частини квартири,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на частину квартири,
визнання недійсним договору дарування
частини квартири, відшкодування
моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради "Служба
приватизації державного житлового
фонду", 3-я особа ОСОБА_6 про визнання
незаконним розпорядження про передачу
у приватну власність частини квартири,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на частину квартири,
мотивуючи тим, що за ордером №4980 від
21.03.1983р. на сім»ю ОСОБА_1 в складі
чотирьох членів сім»ї була надана
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. В
лютому 2001р. він звернувся до
Білоцерківського міського суду з
позовом про зміну договору найму
квартири та його позов був задоволений,
рішенням суду від 16.03.2001р. договір найму
змінено. ОСОБА_2 скористалася цим
рішенням суду та приватизувала дві
жилі кімнати, про що вперше він
дізнався лише у червні 2003р. Процедура
приватизації частини квартири була не
законною, а свідоцтво про право
власності, видане на частину квартири
є недійсним. Підставами не дійсності
розпорядження про приватизацію
частини квартири на ім.»я ОСОБА_2 є те,
що рішення суду про зміну договору
найму квартири не було виконане,
приватизація квартири проводилася без
письмової згоди всіх членів сім»ї , при
приватизації використані підроблені
виписки рішення Білоцерківського
міського суду від 16.03.2001р., приватизація
проведена на підставі довідки по формі
3 про склад сім»ї, в якій не були внесені
прізвища всіх членів сім»ї, що мають
право на приватизація, а саме :ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватизація частини
квартири на ім.»я ОСОБА_2 проведена в
той час, коли ОСОБА_2 була виписана з
квартири. Служба приватизації
державного житлового фонду не виконала
п.24 положення «Про порядок передачі
квартир у власність громадян» та не
уточнила дані щодо складу сім»ї,
розміру загальної площі квартири,
розрахунків по квартирі та видала
розпорядження про приватизацію
частини квартири, свідоцтво про право
власності на частину квартири, які
підлягають скасуванню. Посилаючись на
зазначені обставини, а також на те, що
при такій приватизації частини
квартири були порушені його права
наймача, просив суд визнати
розпорядження Служби приватизації
державного житлового фонду та
свідоцтво про право власності видане
Службою приватизації державного
житлового фонду недійсними та
скасувати їх.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та збільшив позовні
вимоги вимогою про визнання договору
дарування частини квартири АДРЕСА_1 від
21.06.2003р., посвідчений державним
нотаріусом Другої Білоцерківської
міської державної нотаріальної
контори - не дійсним.

Стягнути з відповідача КП
Білоцерківської міської ради Служби
приватизації державного житлового
фонду заподіяну йому особисто моральну
шкоду - 20000грн. та стягнути солідарно
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10
заподіяну йому моральну шкоду в
розмірі 10000грн. та на користь його
бувшої подружжі ОСОБА_2 моральну шкоду
10000грн.

При цьому пояснив, що заподіяна йому КП
Білоцерківської міської ради Службою
приватизації державного житлового
фонду моральна шкода полягає в тому, що
в результаті незаконної приватизації
частини квартири були порушені його
права як наймача частини квартири на
приватизацію всієї квартири. Моральна
шкода, заподіяна йому відповідачами
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 полягає в тому,
що вони вчини протиправні дії відносно
нього та його бувшої подружжя ОСОБА_2, а
саме без дозволу змінили газову плиту,
мийку на кухні, перемістили його
холодильник та кухонний гарнітур,
пошкодили розетки, відрізали
електродзвінок на вхідних дверях,
викрутили лампочку у коридорі, тобто
перешкоджають йому по належному
користуванню квартирою.

Відповідач КП
Білоцерківської міської ради Служба
приватизації державного житлового
фонду в особі представника позовні
вимоги не визнала повністю, пояснила,
що при приватизації частини квартири
АДРЕСА_1, яка була у користуванні
ОСОБА_2, було дотримано вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян , затвердженого
наказом Державного комітету України
по житлово комунальному господарству
від 15.09.1992 N 56. Крім цього, позивач вже
звертався до суду з аналогічним
позовом і йому було відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнала повністю, пояснила, що після
розірвання шлюбу та зміни договору
найму квартири АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1
не залишає спробу скасувати законні
розпорядження та свідоцтво про право
власності на частину квартири, видані
на її ім.»я, безпідставно звертається з
позовом про стягнення на її користь
моральної шкоди, хоч вона таких вимог
не пред»являла. Крім цього, без
будь-яких законних підстав пред»являє
позов про відшкодування моральної
шкоди з Служби приватизації державного
житлового фонду, хоч жодного належного
доказу суду не надав.

Відповідачка ОСОБА_3
позовні вимоги про визнання договору
дарування частини квартири недійсним
та відшкодування моральної шкоди -
10000грн. не визнала повністю, послалася
на недоведеність позовних вимог
позивачем та безпідставність позову.

Відповідачка ОСОБА_4 в
судовому засіданні також позов
пред»явлений до неї особисто щодо
заподіяння позивачу моральної шкоди
10000грн.не визнала повністю, послалася
на безпідставність позову.

Відповідачка ОСОБА_5
також пред»явлений до неї позов про
відшкодування моральної шкоди не
визнала, пояснила, що позовні вимоги
безпідставні та не доведені належними
доказами.

Заслухавши пояснення
позивача, представника відповідача КП
Білоцерківської міської ради Служби
приватизації державного житлового
фонду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги до
задоволення не підлягають.

Так, в судовому засіданні
було встановлено, що згідно з рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 08.04.2005р. по справі №2-1372/2004 було
скасоване рішення Білоцерківського
міського суду від 29.12.2004р. та ухвалено
нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 про
визнання неправомірним розпорядження
комунальної служби приватизації,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло та договору
дарування частини квартири -
відмовлено.

З вказаного рішення
Апеляційного суду Київської області
вбачається, що позивач звертався за
захистом свого права на рівність
отримання частки квартири при
приватизації квартири.

В даному судовому процесі
(справа № 1003/13380/12; 2/1003/3739/12) позивач
ОСОБА_1 послався на незаконність
приватизації частини квартири у
зв»язку з численними порушеннями,
допущеними Службою приватизації
державного житлового фонду при
приватизації ОСОБА_2 частини квартири,
яка складалася з двох жилих кімнат
площею 12,5 кв.м. та 15,3 кв.м.

В позовній заяві позивач
порушеннями зазначив: не виконання
рішення Білоцерківського міського
суду від 16.03.2001р. про зміну договору
найму житлового приміщення , тобто
відсутність окремих договорів найму на
жилу кімнату 8,5кв.м., надану йому у
користування та договору найму на
кімнати 12,5 кв.м., 15,3 кв.м., надані ОСОБА_2

Але, з таким твердженням позивача
погодиться не можна, виходячи з
наступного.

На виконання ухвали
Апеляційного суду Київської області
від 04.07.2013р. по справі №1003/13380/12; судом
витребувані та оглянуті в судовому
засіданні оригінали документів щодо
приватизації частини квартири ОСОБА_2 ,
які були використані при розгляді
заяви ОСОБА_2, а саме заповнений бланк
заяви ОСОБА_2 на приватизацію, довідку
про склад сім»ї та займані приміщення,
книгу (журнал) реєстрації поданих
документів, наявність розрахунків по
займаній площі, розпорядження служби
приватизації, свідоцтво про право
власності та книгу реєстрації
свідоцтва і видачу ОСОБА_2

При огляді матеріалів
цивільної справи №2-946/2001р. вбачається,
що згідно з рішенням суду від16.03.2001р.
було змінено договір найму жилого
приміщення в квартирі АДРЕСА_1 виділено
ОСОБА_1 кімнату розміром 8,5 кв.м. з
лоджією; ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в
користування кімнати розміром 12,5кв.м.,
15,3кв.м. з балконом. Туалет, ванну, кухню,
коридор залишено в загальному
користуванні. Зобов2язано ЖЕК-5 м. Біла
церква заключити договір найму на
кімнату розміром 8,5 кв.м. з ОСОБА_1, на
кімнати 12,5 кв.м. та 15,3кв.м.

На виконання цього рішення
суду виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради було
прийнято рішенням №176 від 31.05.2001р. яким
дозволено зміну договорів найму
житлових приміщень та ереоформлення
особових рахунків ;згідно п. 3.12 - на
квартиру АДРЕСА_1 за рішенням міського
суду від 16.03.2001р. про розділ квартири,
зміну договору найму житлового
приміщення з відкриттям окремих
особових рахунків - ОСОБА_1 на одну
кімнату житловою площею 8,5кв.м.,
одинокий;

ОСОБА_2 на дві кімнати 15,3кв.м., 12,5 кв.м.,
житловою площею 27,8кв.м., сім»я 3
чоловіки.

Дане рішення Виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради на цей
час не не скасоване.

Також, безпідставними є
твердження позивача що приватизація
проводилася без письмової згоди всіх
членів сім»ї наймача. В тому числі і
його дозволу.

Суд виходить з того, що відповідно до
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 1994р. було змінено редакцію
п.2 ст.2 з тексту якої вилучено заборону
на приватизацію квартир, в яких
мешкають два або більше наймачів при
відсутності згоди всіх на приватизацію
займаної квартири. Оскільки , на час
подання заяви ОСОБА_2 до Комунальної
служби приватизації житлового фонду, а
саме заяви від 22.03.2002р.( оригінал
оглянутий судом) сім»я ОСОБА_2
складалася з одного члена.

Як встановлено в судовому
засіданні сини відповідачки - ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 виписався з квартири
12.03.2002р. , а ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2
виписався з цієї квартири 19.03.2002р.

Жодних доказів порушення прав ОСОБА_7,
та ОСОБА_8 на житлове приміщення у
спірній квартирі позивачем до суду не
надано.

Крім цього, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 була виписана з
квартири 02.12.2003р., що підтверджується
штампом в будинковій книзі та в
паспорті серії НОМЕР_1 виданим на ім.»я
ОСОБА_2

Таким чином твердження
позивача, що при приватизації частини
квартири на ім.»я ОСОБА_2 була відсутня
згода всіх членів сім»ї наймача не
ґрунтується як на рішенні
Білоцерківського міського суду від
16.03.2001р. про зміну договору найму, а
також на встановлених в судовому
засіданні обставинах щодо відсутності
в частині квартири ОСОБА_2 інших членів
сім»ї наймача, згода яких необхідна для
приватизації житла.

Ці обставини повністю
підтверджуються довідкою ЖЕК-5 про
склад сім»ї наймача квартири від
22.03.2002р. № 1568 (оригінал оглянутий судом),
в якій дійсно відсутні інші члени сім»ї
наймача ОСОБА_2, які мають право на
приватизацію частини квартири площею
27,8кв.м.

Як пояснила в судовому
засіданні представник Служби
приватизації державного житлового
фонду - під час приватизації частини
квартири АДРЕСА_1 був дотриманий
порядок приватизації квартири
передбачений Положенням про порядок
передачі квартир (будинків) у
власність громадян ( із змінами,
внесеними згідно з Наказом
Держжитлокомунгоспу N 72 від 05.08.94 ).

Так, згідно з п.18 порядку заявником було
заповнено бланк заяви на приватизацію;

виконаний розрахунок вартості
надлишків загальної площі, згідно з
яким визначено розмір доплати за
надлишкову площу в розмірі
3,24грн.(оглянуто оригінал).

Згідно з п. 20. при оформленні заяви на
приватизацію квартири (будинку) ОСОБА_2
отримала на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї та займані приміщення.

Згідно з п. 23 оформлена заява на
приватизацію квартири (будинку) з
доданими до неї довідкою про склад
сім'ї та займаними приміщення,

була зареєстрована в Книзі реєстрації
заяв під номером 34172(книга за 2000-2004р.р.)

Згідно з п.24 Службою приватизації
житлового фонду було проведено
розрахунок надлишкової площі , що
підлягає оплаті в сумі 3,24грн.,
перевірено наявність необхідних
документів для вирішення питання
приватизації.

Згідно з п. 26 на підставі оформленого
розпорядження №1-2-18 від 02.04.2002р. орган
приватизації видав свідоцтво про право
власності на житло

та зареєстрував його у спеціальній
реєстраційній книзі за номером 33263
(книга обліку свідоцтв за 2000-2004 р.р.).

Оригінал свідоцтва про право власності
на квартиру від 02.04.2002р. № 33263 був
оглянутий в судовому засіданні з
приєднанням його копії до матеріалів
справи.

Тобто, з врахування перевірених в
судовому засіданні оригіналів
документів щодо приватизації частини
квартири АДРЕСА_1, судом не було
виявлено будь-яких порушень, а тому суд
вважає, що в частині позовних вимог про
незаконність розпорядження Служби
приватизації державного житлового
фонду від 02.04.2002р. №1-2-18 при
приватизації частини квартири ОСОБА_2
та недійсність свідоцтва про право
власності на квартиру позивачу
необхідно відмовити, як недоведених
належним чином в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 послався на те, що недійсність
договору дарування частини квартири
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_10 від 21.06.2003р.,
засвідченого державним нотаріусом
Другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі №1-2764
полягає у його невідповідності вимогам
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» , ст. 48 ЦК
України та наявністю арешту на
квартиру, який було накладено Відділом
державної виконавчої служби м. Біла
Церква.

Дійсно, згідно з повідомленням
КП КОР «Білоцерківське МБТІ» від
12.10.2007р. арешт на квартиру АДРЕСА_1 було
накладено на ім.»я ОСОБА_1

Згідно довідки Міського відділу
ДВС Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції в Київській області
від 06.10.2004р. арешт на квартиру ОСОБА_1
АДРЕСА_1 був накладений 22.11.2001р. на
виконання виконавчого листа
Білоцерківського районного суду №2-161
від 25.04.2001р. про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 8774,50грн.

Суд виходить з того, що за
рішенням Білоцерківського міського
суду від 16.03.2001р. особові рахунки на
квартиру були розділені.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від
31.05.2001р. договір найму по квартирі
змінено з відкриттям та на ім.»я
ОСОБА_1 окремого особового рахунку на
кімнату 8,5кв.м., а на ім.»я ОСОБА_2 на інші
дві кімнати.

Тобто арешти, що були накладені
в ході виконавчих проваджень після
зміни договору найму квартири між ЖЕК-5
та ОСОБА_1 , з відкриттям окремих
особових рахунків на кімнату 8,5кв.м.,
якою продовжував користуватися ОСОБА_1
свідчать про те, що заборона
стосувалася саме частини квартири,
яка перебувала у користуванні ОСОБА_1
та не мала значення для приватизації
частини квартири ОСОБА_2

Інші арешти, які були накладені
на цю квартиру, відносилися до майна
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10

Таким чином, з врахуванням
вищенаведеного, суд приходить до
висновку, що підстав вважати
приватизацію частини квартири ОСОБА_2
не законною, такою, що здійснена під час
арешту майна боржника - не має.

Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги щодо заподіяння позивачу
моральної шкоди в розмірі 20000грн. з боку
Служби приватизації державного
житлового фонду, позивач послався на
порушення вимог Закону «Про
приватизацію державного житлового
фонду» в результаті якого він не може
належним чином користуватися житловим
приміщенням в квартирі.

Але, суд встановивши
безпідставність позовних вимог щодо
порушень закону при приватизації
частини квартири ОСОБА_2, вважає, що
позовні вимоги про відшкодування
20000грн. моральної шкоди до задоволення
також не підлягають.

Обгрунтовуючи моральну шкоду
розміром у 10000грн. , яку позивач просив
стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10,
позивач послався на те, що ними вчинені
протиправні дії відносно нього,
заподіяні тілесні ушкодження, згідно
актів СМЕ № 171/д від 06.06.2009р., № 10/д від
17.01.2009р., № 508 від 17.08.2004р., проти них були
порушені кримінальні справи, в тому
числі постановлено вирок
Білоцерківського міського суду від
04.04.2006р. проти ОСОБА_4 за ст. 125 ч.1 КК
України.

В судовому засіданні
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі, послалися на те, що до цих
позовних вимог необхідно застосувати
строк позовної давності, оскільки всі
обставини, на які посилається позивач
стосуються 2004-2009р.р.

При перевірці зазначених
обставин, суд виходить з того, що
відповідно що загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві

моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В даному випадку доказів вчинення
протиправних дій відносно позивача з
боку ОСОБА_3 та ОСОБА_10 суду не надано, а
протиправні дії ОСОБА_4 були вчинені у
2006р.

Згідно з ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлена
у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої, заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що за відсутності належних
доказів заподіяння моральної шкоди
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5
позовні вимоги про стягнення з них
моральної шкоди на користь позивача до
задоволення не підлягають.

А в частині позовних вимог про
стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 у
зв»язку з вчиненням нею протиправних
дій відносно ОСОБА_1 згідно з вироком
Білоцерківського міськрайонного суду
від 04.04.2006р. у задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 15,60,212-215,218,223
ЦПК України, ст.48 ЦК України в редакції
1963р., ст.ст. 257,267 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради "Служба
приватизації державного житлового
фонду", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання незаконним розпорядження
про передачу у приватну власність
частини квартири, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
частину квартири, визнання недійсним
договору дарування частини квартири,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Повне рішення виготовлено 07 березня
2014року.

Суддя Г. О. Подрєзова