АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-774/170/14
Головуючий у першій інстанції: Ізотов
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської
С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 16 вересня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вердикт
Фінанс" до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансові
перспективи" про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що 27.09.2005 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк», та
відповідачкою ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав, а ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 47200,0 доларів США зі сплатою 13,9%
річних за весь строк фактичного
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення до 27 вересня 2010
року. В забезпечення виконання
кредитних зобов'язань, між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 27 вересня 2005
року був укладений договір застави, за
яким відповідачка ОСОБА_3 передала у
заставу належний їй на праві власності
автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер № НОМЕР_1. 02 лютого
2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ
«Вердикт Фінанс» договори факторингу
та відступлення прав за договором
застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк»
відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої
права вимоги по кредитним договорам
від боржників та за договорами застави
рухомого майна. 30.04.2013 року ТОВ «Вердикт
Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові
перспективи» договір поруки, згідно з
яким обсяг відповідальності
поручителя перед кредитором за
невиконання ОСОБА_3 кредитного
договору від 27.09.2005 року становить 2000,0
грн. Посилаючись на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачами
своїх зобов'язань за кредитним
договором станом на 30.04.2013 року
утворилася заборгованість в розмірі
36066,00 доларів США, що є еквівалентом 288275
грн. 54 коп., позивач просив суд стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» 2000,0 грн.; в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 269/л-а від 27 вересня 2005 року, яка
станом на 30.04.2013 року становить 36066,00
доларів США, що за курсом НБУ на 30.04.2013
року є еквівалентом 288275,54 грн., звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005
року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого, згідно договору застави
складала 280000,0 грн., що належить ОСОБА_3
на праві власності, шляхом продажу
вказаного автомобіля Товариством з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» з укладанням від її імені
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу;
передати у володіння Товариству з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» предмет застави - вказаний
вище автомобіль, що належить ОСОБА_3 на
праві власності та знаходиться у неї
або інших осіб, а також комплект ключів
від цього автомобіля; покласти на
відповідачів судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 16 вересня 2013
року позовні вимоги задоволені;
стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» 2000,00 гривень - заборгованість
за кредитним зобов'язанням по договору
поруки № 269/Л-А-П від 30 квітня 2013 року.
Вирішено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№269/л-а від 27 вересня 2005 року, яка станом
на 30.04.2013 року становить 36066,00 доларів
США, що за курсом НБУ на 30.04.2013 року є
еквівалентом 288275,54 грн., звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого, згідно договору застави
складала 280000,0 грн., що належить ОСОБА_3
на праві власності, шляхом продажу
вказаного автомобіля Товариством з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» з укладанням від її імені
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Вирішено передати у володіння
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
предмет застави - вказаний вище
автомобіль, що належить ОСОБА_3 на праві
власності та знаходиться у неї або
інших осіб, а також комплект ключів від
цього автомобіля. Стягнуто солідарно з
відповідачів ОСОБА_3 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» судовий збір у сумі 492,0 грн.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, з урахуванням
положення ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність часткового скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 27.09.2005
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», та відповідачкою ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
269/л-а (а.с.11-16), за умовами якого банк
надав, а ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 47200,0 доларів США зі сплатою 13,9%
річних за весь строк фактичного
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення до 27 вересня 2010
року.

Відповідно до п.5.1.1 вищезазначеного
кредитного договору, позичальник -
відповідачка ОСОБА_3 зобов'язалась
забезпечити своєчасне повернення
кредиту і сплату нарахованих
відсотків.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_3 27 вересня 2005 року був
укладений договір застави (а.с. 20-21), за
яким відповідачка ОСОБА_3 передала у
заставу належний їй на праві власності
автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. У договорі
застави вартість вказаного автомобіля
визначена за погодженням сторін у сумі
280000,0 грн.

Пунктом 15 договору застави у якості
одного із способів звернення стягнення
на заставлене майно передбачено продаж
заставодержателем предмету застави
третій особі-покупцю шляхом укладення
договору купівлі-продажу від імені
заставодавця.

У зв»язку з неналежним виконанням
відповідачкою зобов»язань за
кредитним договором № 269/л-а від 27.09.2005
року виникла заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 травня 2011 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 22.05.2012 року, з ОСОБА_3
стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк»
заборгованість по зазначеному
кредитному договору №269/л-а від 27.09.2005 р.
в сумі 21321,00 доларів США, що
еквівалентно 169928,37 грн. та складається
із заборгованості за тілом кредиту у
сумі 17743,0 дол. США. і заборгованості по
відсоткам у розмірі 3578,0 дол. США, а
також пеню у сумі 34552,92 грн. Позовна
вимога про дострокове припинення
кредитного договору не заявлялась.

Згідно представленої Шевченківським
районним судом м. Києва повної,
належним чином завіреної, ксерокопії
цивільної справи №2-260211 за позовом ПАТ
«Сведбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№269/л-а від 27.09.2005 р., - вказане вище
рішення Шевченківського суду м. Києва
від 31 травня 2011 року звернуто до
примусового виконання не було,
виконавчий лист не видавався.

02.02.2012 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
укладено договір факторингу №11 (а.с.
39-50) та договір про відступлення права
за договором застави (а.с. 30-32), згідно з
якими ПАТ «Сведбанк» разом з
відступленням своїх прав вимоги
заборгованостей по кредитним
договорам від боржників, одночасно
відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» і
права вимоги за договорами застави
рухомого майна, які визначені цим
договором.

Станом на час укладення вищевказаного
договору факторингу від 02.02.2012 року
заборгованість відповідачки за
кредитним договором №269/л-а від 27.09.2005 р.
дорівнювала 36066,0 дол. США, що
еквівалентно 288275,54 грн, та складалась
із заборгованості за тілом кредиту -
17743,0 грн, відсотків за користування
кредитом у розмірі 8151,37 дол. США, пені у
сумі 10171,63 дол. США (а.с. 193).

Згідно договору факторингу №11 від
02.02.2012 року, додатків до нього та
платіжного доручення №331 від 08.02.2012
року, позивач набув право вимоги боргу
від відповідачки у вказаній вище сумі
- 36066,0 дол. США (а.с. 194 - 208, 209).

У позовній заяві позивач визначив
розмір заборгованості відповідачки,
станом на 30.04.2013 року, у відповідності
до умов договору факторингу - у сумі
36066,0 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 288275,54 грн.

30.04.2013 року ТОВ «Вердикт
Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові
Перспективи» договір поруки № 269/Л-А-П
(а.с.22), згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за невиконання
відповідачкою ОСОБА_3 обов'язків, які
виникли на підставі кредитного
договору № 269/Л-А від 27.09.2005 року, у
обсязі 2000,0 грн.

Крім того, згідно витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, за заявою позивача, на підставі
договору відступлення прав від 02.02.2012
року, 04.06.2013 року зареєстровано
звернення стягнення на належне
відповідачці заставлене майно -
автомобіль КАМАЗ 53229, 2005 року випуску,
кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог діючого
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

В силу ст. 19 Закону України
«Про заставу», за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
відсотки, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрат на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону
України «Про заставу»,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Відповідно до положень ст.ст.
589, 590 ЦК України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, що здійснюється за рішенням
суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено,
що предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога). Майбутня
вимога вважається переданою фактору з
дня виникнення права вимоги до
боржника. Якщо передання права
грошової вимоги обумовлене певною
подією, воно вважається переданим з
моменту настання цієї події. У цих
випадках додаткове оформлення
відступлення права грошової вимоги не
вимагається.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України
передбачено, що договір факторингу є
дійсним незалежно від наявності
домовленості між клієнтом та боржником
про заборону відступлення права
грошової вимоги або його обмеження. У
цьому разі клієнт не звільняється від
зобов'язань або відповідальності перед
боржником у зв'язку із порушенням
клієнтом умови про заборону або
обмеження відступлення права грошової
вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.
Грошова вимога, право якої
відступається, є дійсною, якщо клієнт
має право відступити право грошової
вимоги і в момент відступлення цієї
вимоги йому не були відомі обставини,
внаслідок яких боржник має право не
виконувати вимогу. Клієнт не
відповідає за невиконання або
неналежне виконання боржником
грошової вимоги, право якої
відступається і яка пред'явлена до
виконання фактором, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

В силу ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який
ініціює звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Частиною 2 ст. 28 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року, з
відповідними змінами та доповненнями,
передбачено, якщо протягом 30 днів з
моменту реєстрації в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
зобов'язання боржника, виконання якого
забезпечене обтяженням, залишається
невиконаним і в разі якщо предмет
забезпечувального обтяження
знаходиться у володінні боржника,
останній зобов'язаний на вимогу
обтяжувача негайно передати предмет
обтяження у володіння обтяжувача. До
закінчення процедури звернення
стягнення обтяжувач зобов'язаний
вживати заходи щодо збереження
відповідного рухомого майна згідно з
вимогами, встановленими статтею 8 цього
Закону.

Згідно вимог ч. 3 ст. 28 Закону 24 ЗУ "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" - якщо боржник, у
володінні якого знаходиться предмет
забезпечувального обтяження, не
виконує обов'язок щодо передачі
предмета забезпечувального обтяження
у володіння обтяжувача, звернення
стягнення здійснюється на підставі
рішення суду.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, приймаючи до
уваги, що ТОВ "Вердикт Фінанс" є
належним позивачем за даним позовом,
має право відповідної вимоги до
відповідачки ОСОБА_3 та поручителя,
враховуючи, що позивач зареєстрував в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження, місцевий суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог щодо солідарного
стягнення з ОСОБА_3 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» 2000,0 грн., звернення стягнення, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №269/л-а від 27
вересня 2005 року, яка станом на час
укладення договору факторингу та
станом на 30.04.2013 року становить 36066,00
доларів США, на предмет застави -
автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого, згідно договору застави
складала 280000,0 грн., що належить ОСОБА_3
на праві власності, шляхом продажу
вказаного автомобіля Товариством з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» з укладанням від її імені
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем;
райсудом правильно вирішено передати у
володіння Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
предмет застави - вказаний вище
автомобіль.

Разом з тим, зважаючи на зміст договору
застави від 27 вересня 2005 року, договору
від 02.02.2012 року про відступлення права
за договором застави від 27 вересня 2005
року та вимоги діючого законодавства,
колегія вважає безпідставним
зазначення у резолютивній частині
оскаржуваного рішення посилання на
надання позивачу, у зв»язку зі
зверненням стягнення на заставлене
майно, повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також надання ТОВ
«Вердикт Фінанс» інших, не
конкретизованих позивачем,
повноважень для здійснення продажу.

Крім того, у відповідності до вимог ст.
25 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень", колегія вважає за необхідне
зазначити у резолютивній частині
оскаржуваного рішення, що початкова
ціна предмета застави встановлюється
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом.

Неправомірним є рішення місцевого суду
в частині солідарного стягнення з
відповідачів судових витрат. Виходячи
з вимог ст. 88 ЦПК України,
пропорційності стягнення судових
витрат до розміру задоволених позовних
вимог, колегія дійшла висновку, що на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір з ТОВ «Фінансові
перспективи» у сумі 114 грн. 70 коп., а з
ОСОБА_3 - у розмірі 377 грн. 30 коп. Крім
того, з ОСОБА_3 на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у сумі
2949 грн. 00 коп.

Посилання апелянта на порушення строку
позовної давності позивачем, який
надав суду позовну заяву 17.06.2013 року, - є
безпідставними, оскільки даний позов
заявлено ТОВ «Вердикт Фінанс» на
підставі договорів факторингу та
відступлення права за договором
застави від 02.02.2012 року, а також на
підставі договору поруки від 30.04.2013
року. Отже, у позивача ТОВ «Вердикт
Фінанс» право вимоги до відповідачки
ОСОБА_3 виникло не раніше 02.02.2012 року.

Крім того, до укладення договорів
факторингу та відступлення права за
договором застави від 02.02.2012 року,
Шевченківським районним судом м. Києва
31 травня 2011 року було постановлено
рішення, що залишено без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 22.05.2012
року, яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь
ПАТ «Сведбанк» заборгованість по
кредитному договору №269/л-а від 27.09.2005 р.

Колегія наголошує, що, на час розгляду
справи, у судовому порядку договори
факторингу та відступлення права за
договором застави від 02.02.2012 року, а
також договір поруки від 30.04.2013 року -
не оспорені; апеляційна скарга
відповідачки не містить доводів щодо
неправильності встановленого у
договорі факторингу та оскаржуваному
рішенні розміру заборгованості ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія дійшла
висновку, що трирічний строк позовної
давності, за заявленими ТОВ «Вердикт
Фінанс» позовними вимогами, не
порушено.

Доводи апелянта про те, що у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
позивачем не зареєстровано звернення
стягнення на належне відповідачці
заставлене майно, - суперечать
встановленими фактичним обставинам та
представленим доказам, адже згідно
витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, за заявою позивача, на
підставі договору відступлення прав
від 02.02.2012 року, 04.06.2013 року
зареєстровано звернення стягнення на
належний відповідачці автомобіль
КАМАЗ 53229, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище,
вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія
дійшла висновку, що рішення місцевого
суду підлягає частковому скасуванню, з
ухваленням у скасованій частині нового
рішення, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 16 вересня 2013
року в частині задоволення позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вердикт Фінанс" до
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансові
перспективи" про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави у повному обсязі;
звернення стягнення в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 269/л-а від 27 вересня 2005 року,
яка станом на 30.04.2013 року становить 36066,00
доларів США, що за курсом НБУ на 30.04.2013
року є еквівалентом 288275,54 грн., на
предмет застави - автомобіль марки
КАМАЗ, модель 53229, 2005 року випуску, кузов
№ НОМЕР_2, державний реєстраційний
номер № НОМЕР_1, вартість якого, згідно
договору застави складала 280000,0 грн., що
належить ОСОБА_3 на праві власності,
шляхом продажу вказаного автомобіля
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» з
укладанням від її імені договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу;
солідарного стягнення з ОСОБА_3 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» судового збору у сумі 492,00 грн., -
скасувати та у скасованій частині
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №269/л-а від 27
вересня 2005 року, яка станом на 30.04.2013
року становить 36066,00 доларів США, що за
курсом НБУ на 30.04.2013 року є еквівалентом
288275,54 грн., звернути стягнення на
предмет застави - автомобіль марки
КАМАЗ, модель 53229, 2005 року випуску, кузов
НОМЕР_2, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартість якого, згідно договору
застави складала 280000,0 гривень, що
належить ОСОБА_3 на праві власності,
шляхом продажу вказаного автомобіля
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» з
укладанням від її імені договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем; початкова ціна
предмета застави встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
перспективи» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» судовий збір у сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
судовий збір у сумі 377 (триста сімдесят
сім) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 2949 (дві тисячі
дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді