Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/839/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Запорізькій області на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року

у справі за позовною заявою
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби до
ОСОБА_3 про стягнення коштів на користь
державного бюджету,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Бердянська об'єдна
державна податкова інспекція
Запорізької області Державної
податкової служби звернулась до суду
із позовом до ОСОБА_3 про стягнення на
користь бюджету 585901,70 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 12.06.2013 року Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області постановлена ухвала про
звільнення ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності за ч. І ст.212 КК
України на підставі ст.49 КК України у
зв'язку із закінченням строку давності
притягнення до кримінальної
відповідальності. В ході розгляду
кримінальної справи було встановлено,
що ОСОБА_3, являючись службовою особою
ТОВ «Глобус-К», на якого покладено
організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські функції,
при здійсненні підприємством
фінансово-господарської діяльності за
червень та серпень 2010 року, з метою
ухилення від сплати податку, в
порушення вимог п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» завищив податковий кредит з
ПДВ від операцій по придбанню товару у
ТОВ «Абсолют AM» у розмірі 585901,70 грн., в
результаті чого до державного бюджету
фактично не надійшли кошти у вигляді
податку на додану вартість у сумі 585901,70
грн.

Посилаючись на вказані обставини,
Бердянська об'єднана державна
податкова інспекція Запорізької
області Державної податкової служби
просила суд стягнути з відповідача на
користь бюджету 585901,70 грн.

Рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
Бердянська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області подала апеляційну скаргу, в
якій зазначала, що судом першої
інстанції неповно з'ясовані обставини
справи, які мають значення для справи,
що призвело до постановлення
незаконного рішення, оскільки ОСОБА_3 є
посадовою особою ТОВ «Глобус-К»,
навмисно вчинив злочинні дії по
ухиленню від сплати податків до
бюджету, тому повинен нести
відповідальність за спричинені
Державі збитки. У зв'язку з викладеним,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Бердянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
стягнення коштів, які не надійшли до
бюджету у вигляді податків в
результаті скоєння злочину ОСОБА_3 має
відбутися не з керівника підприємства,
винного у скоєнні злочину, а виключно з
платника податків, податкові
зобов'язання якого не були сплачені, а
таким платником податків є юридична
особа ТОВ «Глобус-К».

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і фактичним
обставинам справи.

Судова колегія вважає, що розглядаючи
спір, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст. 212-124 ЦПК
України, повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, на які
посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
закон, що їх регулює.

При вирішенні спору судом першої
інстанції правильно застосовані норми
п.58.4 ст. 58 Податкового Кодексу
України,ст.2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»,
ст.1172 ЦК України.

Відповідно до п. 58.4 ст. 58 Податкового
кодексу України у разі коли судом за
результатами розгляду кримінального
провадження про кримінальне
правопорушення, предметом якого є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
винесено рішення про закриття
кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що
за рішенням виконкому Бердянської
міської ради Запорізької області 01.08.2002
року зареєстровано та взято на
податковий облік Бердянською ОДПІ ТОВ
«Глобус-К» і в той же день було
зареєстровано платником податку на
додану вартість. ОСОБА_3, працюючи на
посаді директора ТОВ «Глобус-К» та
являючись службовою особою, на яку
покладено організаційно-розпорядчі та
адміністративно-госпрдарські функції
при здійсненні підприємством
фінансово-господарської діяльності за
червень та серпень 2010 року, з метою
ухилення від сплати податку , в
порушення вимог п.п.7.4.1, п. 7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» завищив податковий кредит з
ПДВ від операцій по придбанню товару 2
ТОВ «Абсолют АМ» у розмірі 585901,70 грн., в
результаті чого до державного бюджету
фактично не надійшли кошти у вигляді
податку на додану вартість у сумі 585901,70
грн., внаслідок чого притягався до
кримінальної відповідальності за ч.1
ст.212 КК України. Ухвалою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12.06.2013 року кримінальне
провадження щодо нього закрито у
зв'язку із звільненням від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 49 КК України - за
закінченням терміну давності
притягнення до кримінальної
відповідальності (а.с. 4-7).

Статтею 36 Податкового кодексу України
передбачено, що відповідальність за
виконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків.

Суд першої інстанції встановив, що у
березні 2013 року Бердянською об'єднаною
державною податковою інспекцією
виставлялося податкове
рішення-повідомлення ТОВ «Глобус-К» на
суму 585901,70 грн., а тому з урахуванням
вимог ст. 1166, 1172 ЦК України, суд дійшов
правильного висновку, що донарахування
та стягнення коштів, які не надійшли до
державного бюджету в результаті
скоєння злочину, передбаченого ст. 212 КК
України, повинні здійснюватися не з
особи, винної у скоєнні цього злочину у
формі відшкодування шкоди, а винятково
з платника податків, податкові
зобов'язання якого не були сплачені, а
таким платником за матеріалами справи
є юридична особа - ТОВ «Глобус-К».

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пленумом Верховного Суду України у
пункті 2 постанови від 27 березня 1992 № 6
роз'яснено, що шкода підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Відповідно до ст.130 та п. 1 ст. 134 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
прямої дійсної шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей. Під прямою дійсною шкодою,
зокрема, слід розуміти втрату,
погіршення або зниження цінності
майна, необхідність для підприємства,
установи, організації провести затрати
на відновлення, придбання майна чи
інших цінностей або провести зайві,
тобто викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Таким, чином, діями відповідача шкоди
установі, з якою він перебував в
трудових відносинах, з урахуванням
завдань державної податкової служби,
визначених вищезазначеним Законом, не
спричинено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт були предметом дослідження
судом першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права. Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгоди апелянта
з висновком суду першої інстанції з їх
оцінкою.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
відхилити.

Рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: