У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення
Рахівського районного суду від 02
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Рахівської державної
нотаріальної контори, реєстраційної
служби Рахівського районного
правління юстиції про визнання права
власності на частину житлового
будинку, виділення в натурі житлових
приміщень та визнання права власності
на земельні ділянки, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивачки ОСОБА_3 оскаржив
в апеляційному порядку рішення
Рахівського районного суду від 02
грудня 2013 року, яким у задоволенні
збільшеного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Рахівської державної нотаріальної
контори, реєстраційної служби
Рахівського районного правління
юстиції про визнання права власності
на частину житлового будинку,
виділення в натурі житлових приміщень
та визнання права власності на
земельні ділянки - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що є всі підстави для
визнання за позивачкою права власності
згідно ст.392 ЦК України. Вказує на те, що
висновок суду першої інстанції щодо
відсутності звернення позивачки до
нотаріальної контори спростовується
листом від 29.07.2011 року. Також
посилається на необґрунтовану відмову
в призначенні судової
земельно-технічної експертизи по даній
справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.11).

На момент смерті ОСОБА_5 належав
житловий будинок за АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житловий будинок (а.с.7).
Також, згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
IV-ЗК №007187, ОСОБА_5 була власником двох
земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1:
для обслуговування житлового будинку
площею 0,15 га; для ведення особистого
підсобного господарства площею 0,35 га
(а.с.8).

Позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим,
що згідно заповіту від 30.01.2003 року
ОСОБА_5 заповіла їй 1/2 частину вказаного
житлового будинку та присадибну
ділянку площею 0,35 га.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивачки підлягають захисту в
нотаріальному порядку, однак остання
не зверталася до нотаріальної контори
з приводу оформлення спадщини.

З даним вин вовком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів виходячи з наступного.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами, то нотаріус зобов'язаний
прийняти такі документи і не може
відмовити особі у соромленні прав на
спадкове майно. У разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину, особа може звернутися до суду
шляхом оскарження дій нотаріуса за
правилами позовного провадження.

Як було вищезазначено, право власності
спадкодавця ОСОБА_5 підтверджено
належними правовстановлюючими
документами свідоцтвом про право
власності на житловий будинок та
державним актом на право власності на
землю.

Матеріали справи не містять
обґрунтованої відмови нотаріуса у
оформленні ОСОБА_2 спадщини за померлою
ОСОБА_5 З листа Рахівської державної
нотаріальної контори від 05.02.2014 року
вбачається, що із заявами про прийняття
спадщини за померлою ОСОБА_5 ніхто не
звертався. При цьому колегія суддів не
може взяти до уваги посилання апелянта
на лист Рахівської державної
нотаріальної контори від 29.07.2011 року
(а.с.5), оскільки в даним листом
нотаріусом не відмовлено у оформленні
спадкових прав, а лише роз'яснено про
зупинення вчинення нотаріальної дії до
вирішення судом справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки. Таким чином суд
першої інстанції вірно встановив, що
даний лист носить виключно
інформативний характер та не являється
відмовою нотаріуса у вчиненні
нотаріальної дії.

Зазначене свідчить про те, що жодних
перешкод для оформлення спадщини в
нотаріальному порядку у ОСОБА_2 немає, а
відтак справа про визнання права
власності на спадкове майно не може
вирішуватися в судовому порядку. При
цьому, у разі відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, позивачка
має право оскаржити таку відмову, а не
пред'являти позов про визнання права
власності на спадкове майно.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 через те, що
законодавством визначено нотаріальний
порядок захисту її прав.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для визнання за
позивачкою права власності не
спростовують даного висновку суду
першої інстанції і не можуть бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Що стосується доводів апеляції
стосовно не призначення судом
експертизи, апеляційним судом
Закарпатської області їм дана правова
оцінка в ухвалі від 14.02.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.
308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а
рішення Рахівського районного суду від
02 грудня 2013 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якої діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від
02 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді