АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової
В. В.

суддів
Галичанського А.Д., Перепелюк І.Б.

секретаря Воронюк
Л.І.

за участю представників позивача
Дєдової Л.П., Гренчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору служби у справах дітей
Сторожинецької районної державної
адміністрації про дострокове
стягнення заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії та
звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_4 на рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 3 грудня 2013
року,

встановила:

ПАТ «Державний ощадний банк України»
звернулося до суду з вищезазначеним
позовом до відповідачів, в якому просив
стягнути з відповідача ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
в сумі 49 660,57 Євро, що за курсом НБУ
станом на 03 липня 2013 року становить 516
692,80 грн., а також звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_4, визначивши
спосіб реалізації заставленої
квартири шляхом її реалізації на
публічних торгах за оцінкою,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності в процедурі виконавчого
провадження.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 3 грудня
2013 року позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний Банк України» задоволено.

№22ц-151/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія 19/27
Доповідач Чупікова В.В.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3, що
проживає в АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1 на
користь публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» заборгованість за договором
відновлювальної кредитної лінії №2126
від 04 червня 2008 року, яка становить 49 660,
57 Євро, що еквівалентно станом на 3
липня 2013 року 516 692 грн. 80 коп.

В рахунок погашення заборгованості за
договором відновлювальної кредитної
лінії №2126 від 04 червня 2008 року, яка
станом на 3 липня 2013 року становить 49 660,
57 Євро що еквівалентно станом на 3 липня
2013 року 516 692 грн. 80 коп. звернути
стягнення на нерухоме майно, а саме,
квартиру №19, що складається із
чотирьох кімнат, загальною площею 87,10
кв.м. в т.ч. житловою площею 57,80 кв.м. зі
всіма невід'ємними її приналежностями,
яка розташована по АДРЕСА_1 і належить
на праві власності ОСОБА_4, шляхом
продажу вказаної квартири на прилюдних
торгах, визначивши початкову ціну на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності, на стадії оцінки
майна, під час проведення виконавчих
дій.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції в частині ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати в
частині звернення стягнення на
нерухоме майно і ухвалити нове рішення,
яким в цій частині позову відмовити.

Вважає, що судом порушені норми
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що задовольняючи позовні
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд в порушення вимог
ст.ст.19, 39 ЗУ «Про іпотеку» не
визначивши початкову ціну предмету
іпотеки та не виселив мешканців з
предмету іпотеки.

Також зазначає, що вимога про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є передчасною, що суд не звернув уваги
на те, що спірна квартира має зовсім
інші розміри, конфігурацію та належить
іншому власнику ОСОБА_7

З заперечення на апеляційну
скаргу ПАТ «Державний ощадний банк
України» вбачається, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване, постановлене без
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Позивач вважає, що доводи в
апеляційній скарзі відносно
недотримання судом першої інстанції
ст.19 Закону України «Про іпотеку» є
безпідставними. Наголошують на тому, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_7 це одна і таж особа, і
зазначає, що ОСОБА_4 не мала права без
дозволу позивача, як іпотекодержателя
здійснювати перепланування квартири.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

По справі встановлено, що 04 червня 2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 було укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії №2126 та надано кредит в сумі 32 000
Євро, з кінцевим терміном повернення до
03 червня 2018 року із сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 16%
річних (а.с.10-13).

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 по поверненню кредиту між
банком та ОСОБА_4 був укладений
іпотечний договір від 04 червня 2008 року,
посвідчений нотаріально, згідно з яким
в іпотеку банку було передано
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
житловою площею якої 56,80 кв.м.,
загальною площею 87,10 кв.м В цей же день
нотаріус зареєстрував обтяження у
Держаному реєстрі іпотек(а.с.16-18, 19).

Згідно зі ст.ст.589,590 ЦК України
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
у разі невиконання боржником
зобов'язання у встановлений строк, якщо
інше не встановлено договором або
законом. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків завданих
порушенням зобов'язання.

У зв'язку з порушенням зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором станом
на 02 липня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 32 000 Євро та 13
308,32 Євро прострочених відсотків, 232,00
Євро простроченої комісії і 4 120,25 Євро
пені(а.с.65).

Згідно ст.35 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Позивач надіслав
відповідачам такі листи 06.09.2012 року та
22.11.2012 року(а.с.91,90). Проте, останні не
вжили заходів для погашення
заборгованості по кредитному
договору.

Пунктом 37 постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
визначено, що невиконання вимог ч.1 ст.35
Закону України «Про іпотеку» про
надіслання іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення зобов'язання не є перешкодою
для реалізації права іпотекодержателя
звернутися у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду, оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст.124 конституції України.

З огляду на викладене доводи
апелянта про відсутність доказів
відправки позивачем на адресу
відповідачів вимог про усунення
порушення у розумінні ст.35 Закону
України «Про іпотеку» у вигляді
квитанцій, поштових реєстрів, як
підстави для відмови в позові про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, є 6езпідставними.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку»,
п.42 постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
передбачають, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у резолютивній
частині рішення суду зазначаються
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої ст.38 цього
Закону; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації (
при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

З рахуванням вищенаведених правових
норм колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону, а доводи апелянта щодо
не визначення в резолютивній частині
цього рішення початкової ціни
предмету іпотеки є безпідставними.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення, тільки при наявності
відповідної заяви іпотекодержателя.

По справі встановлено, що позивач не
звертався до суду з заявою про
виселення мешканців спірної квартири
одночасно з прийняттям рішення про
звернення стягнення на цю
квартиру(а.с.4-8). А право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором, належить
виключно позивачу - публічному
акціонерному товариству «Державний
ощадний банк України».

Відповідно до ст.23 Закону України «Про
іпотеку» навіть при переході права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи іпотека є
дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна. Зміна прізвища
іпотекодавця, зміна розміру предмету
іпотеки не може бути підставою для
відмови в позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 3 грудня 2013
року в оскарженій частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
скасування в частині та постановлення
нового рішення про відмову в позові
колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 209,218. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 3 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /Чупікова В.В./

Судді - підписи /Галичанський А.Д.,
Перепелюк І.Б./

З оригіналом згідно: