Справа № 742/6205/13-ц Провадження №
22-ц/795/262/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Зарічна Л. А. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного
М.М.,суддів:Литвиненко І.В., Шарапової
О.Л.,при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:позивача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,
третьої особи ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на
рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 17 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7,
Прилуцької міської ради про визнання
частково недійсними рішення та
Державного акта на право власності на
земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10
звернулись до суду з позовом, в якому
просили визнати недійсним п.1.11 рішення
Прилуцької міської ради від 22.03.2012 року
про передачу у власність ОСОБА_7
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1
площею 606 кв.м. в частині права
власності ОСОБА_7 на земельну ділянку,
яка перебуває у їх користуванні, а
також визнати недійсним Державний акт
на право власності на земельну ділянку
від 19.10.2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_7, в
частині права власності ОСОБА_7 на
земельну ділянку, яка перебуває в їх
користуванні.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
вказували, що відповідачу ОСОБА_7 в
користування була надана земельна
ділянка площею 600 кв.м., проте рішення
міської ради йому було надано дозвіл на
приватизації земельної ділянки площею
вже 606 кв.м. Позивачі вважають, що
відповідач приватизував частину
земельної ділянки площею 6 кв.м, яка
перебуває в їх користуванні, а тому
відповідні рішення міської ради та
Державний акт про право власності на
земельну ділянку мають бути визнані
недійсними в частині передання
земельної ділянки, якою вони
користуються на законних підставах.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду від 17 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7,
Прилуцької міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_10
просять дане рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позову в повному обсязі, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Апелянти наполягають на тому, що
відповідач ОСОБА_7 приватизував
частину земельної ділянки, яка
перебувала в їхньому користуванні, а
тому належним способом захисту
порушеного права є визнання недійсним
рішення в частині надання дозволу
ОСОБА_7 на приватизацію земельної
ділянки, та державного акту на право
власності на земельну ділянки.
Апелянти вказують на те, що акт про
проведення встановлення в натурі та
погодження меж земельної ділянки не
був погоджений з ними, що призвело до
незаконної приватизації відповідачем
частини земельної ділянки, яка йому не
належить.

В письмових запереченнях відповідач
ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду від 17.12.2013 року
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем ОСОБА_7 були
дотримані вимоги закону при здійсненні
приватизації земельної ділянки,
міською радою було правомірно прийнято
рішення про передачу земельної ділянки
у власність відповідача, а позивачами
невірно обрано спосіб захисту його
прав та інтересів.

Апеляційний суд не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині мотивів відмови у задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10
є співвласниками будинку,
розташованого по АДРЕСА_2 Відповідач
ОСОБА_7 є власником будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1
Земельні ділянки, якими користуються
сторони, межують між собою.

За матеріалами цивільної справи та
інвентаризаційної справи № 10012 на
домоволодіння АДРЕСА_1 встановлено, що
рішенням Прилуцької міської ради від 28
травня 1992 року № 16 ОСОБА_7 було виділено
для будівництва жилого будинку
земельну ділянку площею 600 кв.м. (а.і.с.
44).

На підставі цього рішення між
Прилуцькою міською радою та ОСОБА_7 16
червня 1992 року був укладений договір
про надання останньому в безстрокове
користування земельної ділянки площею
600 кв.м. для будівництва будинку (а.с.25,
а.і.с. 47).

Рішенням Прилуцької міської ради від 29
грудня 2011 року № 13 ОСОБА_7 був наданий
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1 (а.с.26).

Іншим рішенням Прилуцької міської ради
№ 19 від 22 березня 2012 року ОСОБА_7 було
передано у власність земельну ділянку
площею 606 кв.м., яка раніше була надана
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських споруд
(а.с.27).

На підставі даного рішення відповідачу
ОСОБА_7 19 жовтня 2012 року був виданий
державний акт серії НМ № 092472 на право
власності на земельну ділянку прощею
0,0606 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.27-28).

Звертаючись до суду з позовом, позивачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_10, посилались на те, що
відповідачем ОСОБА_7 був порушений
порядок набуття у власність земельної
ділянки, внаслідок чого відповідач
приватизував частину земельної
ділянки, яка перебуває в їхньому
користуванні, оскільки ОСОБА_7
здійснено приватизацію земельної
ділянки площею 606 кв.м., а не 600 кв.м., які
перебували у його користуванні на
підставі договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки від 16.06.1992 року (а.с. 25).

Отже, фактично позивачами ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 заявлені позовні вимоги про
визнання недійсними рішення міської
ради про передачу у власність ОСОБА_7
земельної ділянки площею 6 кв.м та
державного акту на право власності в
частині права власності ОСОБА_7 на ці
спірні 6 кв.м. Позивачі не заперечують
проти отримання у власність ОСОБА_7
земельної ділянки в розмірі 600 кв.м.

Дійсно, державні акти на право
власності на земельну ділянку є
документом, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним, належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Проте ні положення Порядку
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 05.08.2009 р. № 844, ні
Закону України „Про Державний
земельний кадастр", якими на даний час
регулюються питання оформлення та
видачі державних актів на право
власності на земельні ділянки, не
передбачають можливості видачі нового
державного акта на право власності на
земельну ділянку в разі визнання його
частково недійсним. Видача нового
державного акта можлива лише в разі
визнання попереднього державного акта
недійсним в цілому.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_10
не підлягають задоволенню саме з
наведених вище мотивів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
змінити в частині мотивів відмови у
задоволенні позову, залишивши його без
змін в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_10
відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 17 грудня 2013 року змінити в
частині мотивів відмови в задоволенні
позову.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: