Провадження №22-ц/784/3405/14
Провадження № 22ц/784/3405/14
Головуючий у 1-ї інстанції Подзігун
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової
О.О.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: представників
позивачки - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників
відповідача - Малахатко І.І., Гладуна
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Приватного вищого навчального закладу
«Інститут післядипломної освіти
«Одеський морський тренажерний центр»

(далі - ПВНЗ «ІПО «Одеський морський
тренажерний центр»)

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 31 жовтня 2014 року

за позовом

ОСОБА_6

до ПВНЗ «ІПО «Одеський морський
тренажерний центр»

про витребування трудової книжки та
наказу про звільнення ,

В С Т А Н О В И Л А:

22 серпня 2014 року ОСОБА_6 звернулася із
позовом до ПВНЗ «ІПО «Одеський
морський тренажерний центр», вимоги за
яким вточнила та просила зобов'язати
відповідача видати уповноваженому нею
представнику належну їй трудову книжку
та наказ про її звільнення.

Позивачка зазначала, що з 2011 року
працювала в Миколаївській філії
відповідача на посаді заступника
директора з кадрових питань та побуту.

29 травня 2012 року вона звернулася із
заявою про звільнення, але їй було
відмовлено в реєстрації цієї заяви з
посиланням на те, що вона звільнена з
роботи 9 квітня 2012 року за прогул без
поважних причин. У видачі трудової
книжки позивачці також було
відмовлено.

В подальшому, вона намагалася забрати
трудову книжку, але безрезультатно.

Потім Миколаївська філія змінила
адресу місця знаходження, про що її не
повідомила, після чого помер її батько
та захворів син, і тому в липні 2014 року
вона надала довіреність іншій особі
для з'ясування обставин її незаконного
звільнення та отримання трудової
книжки та інших документів.

Однак, її представнику у видачі
документів було неправомірно
відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 31 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено, ухвалено про
зобов'язання ПВНЗ «ІПО «Одеський
морський тренажерний центр» видати
представнику ОСОБА_6 трудову книжку на
її ім'я та наказ про її звільнення від 9
квітня 2012 року з Миколаївської філії
ПВНЗ «ІПО «Одеський морський
тренажерний центр» з посади заступника
директора з кадрових питань та побуту.
З ПВНЗ «ІПО «Одеський морський
тренажерний центр» стягнуто 243 грн. 60
коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач ПВНЗ
«ІПО «Одеський морський тренажерний
центр», посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи та порушення ним норм
процесуального і матеріального права,
просить ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов про зобов'язання
видати представнику ОСОБА_6 трудову
книжку та наказ про її звільнення, суд
першій інстанції вважав, що діє в межах
закону, але фактично вирішив справу про
можливість надання вказаних
документів представнику позивачки, не
з'ясував питання поважності причини
пропуску строку на її звернення до суду
та обставин, пов'язаних із прийнятими
відповідачем заходами щодо особистого
вручення трудової книжки працівнику
при звільненні.

За такого, рішення суду першій
інстанції підлягає скасуванню з
підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення.

Так, за положеннями статей 47, 116 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку, та у разі звільнення
працівника з ініціативи власника він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення.

За змістом розділу 4 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України 29 липня 1993 року № 58 з
наступними змінами, трудова книжка
видається в день звільнення. Якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що з 1 лютого 2011 року
ОСОБА_6 працювала в Миколаївській філії
ПВНЗ «ІПО «Одеський морський
тренажерний центр» на посаді
заступника директора з кадрових питань
та побуту.

У травні 2012 року позивачка звернулася
із заявою про своє звільнення за
власним бажанням, але їй було
відмовлено в реєстрації цієї заяви з
посиланням на те, що її звільнено з
роботи наказом №1-к від 9 квітня 2012 року
за прогул без поважних причин, вчинений
2 квітня 2012 року (а.с.28). Трудова книжка
при звільненні нею не отримана.

Таким чином, позивачка ОСОБА_6
дізналася про порушення свого права у
травні 2012 року, але звернулася за його
захистом в серпні 2014 року.

Як убачається із матеріалів справи, на
момент звільнення позивачка ОСОБА_6
була відсутня на роботі, а тому при її
явці у філію 4 травня 2012 року, позивачки
було запропоновано отримати трудову
книжку та копію наказу, що вона зробити
відмовилася. Тоді працівники філії у
складі трьох осіб склали про це
відповідний акт від 4 травня 2012 року.
Після чого, та висновків перевірки,
проведеної у червні 2012 року
територіальною державною інспекцією з
питань праці у Миколаївської області
за зверненням позивачки ОСОБА_6, листом
№24 від 6 липня 2012 року на її
зареєстровану адресу були надіслані
копія наказу про звільнення та
пропозиція отримати трудову книжку або
надіслати свою згоду на її пересилку
поштою. Вказаний лист було направлено
цінною рекомендованою кореспонденцією
з описом, але ОСОБА_6 не отримано з
незалежних від відповідача причин, та
повернуто на його адресу за
закінченням строку зберігання (а.с.29-32,
87-91).

Отже, на час звільнення позивачки
ОСОБА_6, відповідачем були прийняті усі
заходи для можливості видачі їй
трудової книжки та наказу про
звільнення у відповідності до порядку,
передбаченому Інструкцією про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України 29 липня 1993
року № 58 з наступними змінами.

Даних про особисті звернення позивачки
ОСОБА_6 до Миколаївської філії або
юридичної особи, яка своєї адреси за
цей час не змінювала, стосовно відмови
їй у видачі вищевказаних документів
або неможливості їх отримання в іншій
спосіб немає, та нею у судові засідання
не надано.

Посилання на неможливість отримання
трудової книжки за два роки, у зв'язку
зі смертю батька у вересні 2012 року і
зміни адреси філії, не можуть бути
поважними причинами на тривалий
пропуск встановленого законом строку.

Окрім цього, з наданих копій договорі
оренди, Миколаївська філія орендувала
у Регіонального відділення ФДМУ по
Миколаївської області приміщення, в
якому працювала відповідачка строком
до червня 2013 року, та змінила свою
адресу 27 червня 2013 року.

Тому довідка, видана 8 серпня 2014 року
директором ДВНЗ «Миколаївський
політехнічний коледж» на ім'я
позивачки, та прийнята до уваги судом
першої інстанції, суперечить як змісту
договорів оренди, так і даним державної
реєстрації місця знаходження філії
відповідача.

Із положень статей 233-234 КЗпП України
убачається, що працівник може
звернутися із заявою щодо вирішення
трудового спору до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався про
порушення свого права або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а
у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки. У разі пропуску строку з
поважних причин, суд може поновити ці
строки.

Отже, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6, суд першої інстанції не вирішив
питання щодо наявності поважних причин
для поновлення пропущеного позивачкою
строку, яких нею та її представником у
судових засіданнях не наведено, та не
підтверджено допустимими доказами.

Видача позивачкою у липні 2014 року
довіреності іншій особі, якій
відмовлено відповідачем у видачі
трудової книжки, не є поважною причиною
для поновлення строку.

Також, у відповідності до вимог
вищенаведеної Інструкції та статті 47
КЗпП України на підтвердження
отримання трудової книжки працівник
повинен особисто розписатися в своєї
особової картці та книзі обліку руху
трудових книжок.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для зобов'язання відповідача
видати представнику позивачки трудову
книжку, так як право позивачки ОСОБА_6
на її отримання не порушено, у зв'язку з
відповідністю дій працівників
відповідача на момент її звільнення
положенням Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України 29 липня 1993
року № 58 з наступними змінами .

Щодо отримання наказу про звільнення,
то колегія суддів враховує те, що
позивачка від його отримання 4 травня
2012 року відмовилася, в наступному
особисто за його отриманням не
зверталася, копія наказу надсилалася
відповідачем на її адресу при
звільненні та надана у судове
засідання, і тому вважає, що право
позивачки на його отримання при
звільненні з роботи не порушено і
підстави для такого зобов'язання
відповідача у судовому порядку
відсутні.

Звернення представника позивачки за
отриманням трудової книжки та інших
документів на підставі належно
оформленої довіреності, зроблене на
передодні винесення судового рішення,
не може розцінюватися як наявність
спору між сторонами щодо видачі копії
наказу про звільнення, який у
встановлений строк надсилався
позивачки поштою, але не був нею
отриманий.

Отже, враховуючи, що у задоволені
позову можна відмовити тільки з однієї
підстави, колегія суддів при ухваленні
нового рішення, вважає за необхідним
відмовити у задоволенні позову за
необґрунтованістю.

При цьому, колегія суддів враховує, що
відповідач не звільнений від обов'язку
видати трудову книжку та інші
документи щодо трудової діяльності
працівника на підставі належно
оформленого ним звернення.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПВНЗ «ІПО «Одеський
морський тренажерний центр»
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 31 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ПВНЗ «ІПО
«Одеський морський тренажерний центр»
про витребування трудової книжки та
наказу про звільнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді