АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/2577/13-ц
Провадження № 22-ц/792/454/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участю: представників сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Хмельницький
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства ДАК «Автомобільні дороги
України» на рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до дочірнього
підприємства «Хмельницький
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства ДАК «Автомобільні дороги
України» про поновлення на роботі та
оплату за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про поновлення його на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 18 лютого 2013 року його було
поновлено на посаді начальника філії
«Шепетівська ДЕД» ДП «Хмельницький
облавтодор». На 08 квітня 2013 року він
був запрошений для ознайомлення з
наказом філії «Шепетівська ДЕД» ДП
«Хмельницький облавтодор» №15-ос від 03
квітня 2013 року про поновлення його на
роботі, проте фактично не був допущений
до виконання обов'язків начальника
філії (було відмовлено у передачі
печатки, кутового штампу, положення про
філію, книги наказів по філії, а також
не було складено акта про передачу
товарно-матеріальних цінностей),
оскільки попередній керівник не був
звільнений через перебування на
лікарняному. 15 та 16 квітня ОСОБА_1
перебував на прийомі у лікаря в
медичному закладі, а з 05 по 12 квітня, з 17
по 26 квітня 2013 року знаходився на
лікуванні в медичних закладах. 29 квітня
2013 року ОСОБА_1 прибув до філії для
виконання своїх обов'язків, проте
попередній керівник ОСОБА_2, який був
звільнений з посади 15 квітня 2013 року,
став чинити йому перешкоди у цьому, на
що позивач звертався до правоохоронних
органів. На протязі квітня-травня 2013
року позивач неодноразово звертався до
директора ДП «Хмельницький
облавтодор» з вимогою про фактичне
поновлення його на роботі. 18 травня 2013
року він отримав лист з копією наказу
директора ДП «Хмельницький
облавтодор» від 15.05.13 р. № 27-ос про
звільнення його з посади начальника
філії «Шепетівська ДЕД» у зв'язку із
прогулом 15-16, 29-30 квітня, 7-8 травня 2013
року без поважних причин. ОСОБА_1 вважав
звільнення таким, що не відповідає
вимогам закону через порушення
процедури - з наказом його ніхто не
знайомив, в порушення ч.1 ст. 149 КЗпП
України пояснення по фактах прогулів
не вимагалися. Рішенням Шепетівського
міськрасуду від 18.02.2013 року
встановлено, що його середньоденний
заробіток складає 187,43 грн., з того часу
він не працює, тому з розрахунку цієї
суми просив стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
16.05.2013 р. по день фактичного поновлення.
Незаконним звільненням йому заподіяна
моральна шкода, оскільки через
відсутність коштів не міг належно
утримувати сім'ю, погіршилося здоров'я,
тому просив на її відшкодування
стягнути 50 000 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 28 грудня
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено,
поновлено на посаді начальника філії
«Шепетівська ДЕД» ДП «Хмельницький
облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні
дороги України». Стягнуто з дочірнього
підприємства «Хмельницький
облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» на користь ОСОБА_1 30363, 66
грн. заробітної плати за час вимушеного
прогулу за період з 16 травня 2013 року по
28 грудня 2013 року та 4000 грн. моральної
шкоди. Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення зарплати за час
вимушеного прогулу за один місяць в
сумі 3936,03 грн. допущено до негайного
виконання. Вирішено питання про судові
витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, дочірнє підприємство
«Хмельницький облавтодор» ПАТ ДАК
«Автомобільні дороги України» в
апеляційній скарзі просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в позові. Вважає його таким,
що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи, а обставини, які суд
вважав встановленими, є недоведеними.
Суд помилково визнав причини
відсутності позивача на роботі 15-16, 29-30
квітня, 7-8 травня 2013 року поважними, не
давши належну оцінку доказам у справі.
Не врахував, що сам факт звернення до
медичного закладу не підтверджує
поважність причин відсутності на
роботі, а необхідно встановити
характер захворювання чи ступінь
травмованості та їхній вплив на
можливість виконання трудової функції.
Судом не враховано, що допитані
свідки-лікарі спростували
непрацездатність ОСОБА_1 у вказані дні,
підтвердивши відсутність підстав для
видачі листка непрацездатності, крім
того, всі звернули увагу на те, що
позивач приходив на прийом в кінці
робочого дня і огляд займав не більш як
20-25 хвилин. Судом порушено і норми
процесуального права - не враховано, що
на момент подачі позову підставою
визнання наказу незаконним являлося
фактичне непоновлення ОСОБА_1 на
роботі, при цьому позовна заява жодних
пояснень щодо причин відсутності на
роботі 29, 30 квітня та 7, 8 травня 2013 року
не містить. Лише у листопаді 2013 року
ним була представлена суду
амбулаторна карта із записами про
звернення до медзакладів у ці дні.
Таким чином позивач в порушення ч.2 ст. 31
ЦПК України усно змінив підстави
позову, вказавши, що наказ про
звільнення є незаконним з інших
підстав - за поважності причин його
відсутності на роботі. Крім того, в
порушення ст. 157 ЦПК України суд
розглядав вказану справу не в межах
передбаченого 1-місячного строку, а
більш як півроку, що зумовило порушення
прав відповідача та фактичне
збільшення обсягу його
відповідальності щодо стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з вини суду.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Представник позивача просив
апеляційну скаргу відхилити як
необґрунтовану.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права та процесуального
права.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення сторін, неправильно
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню, та допустив
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим оспорюване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що попереднє
рішення Шепетівського міськрайсуду
від 18.02.2013 року про поновлення позивача
на цій посаді фактично не було
виконано, а його відсутність на роботі
15, 16, 29, 30 квітня та 7, 8 травня 2013 року
була зумовлена поважними причинами -
його хворобою та відвідуванням
лікарів.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку прогулу, у
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня, без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто
факту відсутності особи на робочому
місці більше трьох годин протягом
робочого дня без поважних причин, суду
необхідно з'ясувати причини такої
відсутності та встановити їх
поважність.

При розгляді справи судом встановлено,
що рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 18 лютого 2013
року ОСОБА_1 було поновлено на посаді
начальника філії «Шепетівська ДЕД» ДП
«Хмельницький облавтодор». 08 квітня 2013
року він був ознайомлений з наказом
філії «Шепетівська ДЕД» ДП
«Хмельницький облавтодор» №15-ос від 03
квітня 2013 року про поновлення його на
роботі, проте фактично не був допущений
до виконання обов'язків начальника
філії, оскільки попередній керівник не
був звільнений через перебування на
лікарняному. У зв'язку з цим ОСОБА_1 не
надав трудової книжки для внесення
запису про поновлення його на роботі і
залишив територію підприємства.

З 05 по 12 квітня ОСОБА_1 знаходився на
амбулаторному лікуванні у
Шепетівському центрі первинної
медико-санітарної допомоги, а з 17 по 26
квітня 2013 року - на стаціонарному
лікуванні у вузловій лікарні станції
Шепетівка. При цьому 15.04.2013 р. та 16.04.2013
року він був відсутнім на роботі
протягом усього робочого дня.

29 квітня 2013 року ОСОБА_1 з'явився у філію
«Шепетівська ДЕД» для виконання своїх
обов'язків, проте попередній керівник
ОСОБА_2, який був звільнений з посади 15
квітня 2013 року, став чинити йому
перешкоди у цьому, на що позивач
близько 09 години залишив територію
підприємства. В наступні робочі дні, 30
квітня 2013 року та 7-8 травня 2013 року він
на роботу не з'являвся.

Наказом директора ДП «Хмельницький
облавтодор» від 15.05.13 р. № 27-ос ОСОБА_1
звільнено з посади начальника філії
«Шепетівська ДЕД» у зв'язку із
прогулом 15, 16, 29, 30 квітня, 7, 8 травня 2013
року без поважних причин.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи, їх підтвердили в
судовому засіданні і представники
сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Закону України
„Про виконавче провадження" рішення
про поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена
у пункті 34 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", за яким відповідно до правил
ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на
роботі вважається виконаним з дня
видання власником або уповноваженим
ним органом про це наказу.

Суд не взяв до уваги, що рішення
Шепетівського міськрайонного суду від
18 лютого 2013 року фактично виконано
Дочірнім підприємством „Хмельницький
облавтодор" шляхом видачі наказу від
03.04.2013 року № 15-ос про поновлення ОСОБА_1
на посаді начальника філії
«Шепетівська ДЕД» ДП «Хмельницький
облавтодор», з яким останній був
ознайомлений 08 квітня 2013 року. В
зв'язку з повним виконанням рішення
суду державним виконавцем Першого
міського відділу ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
19.04.2013 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2/688/47/13 від 18.02.13 р., виданого
Шепетівським міськрайсудом за цим
рішенням суду.

Таким чином не ґрунтується на законі
висновок суду про те, що спірний наказ
не відповідає вимогам чинного
законодавства з підстав фактичного
непоновлення позивача на роботі за
рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 18 лютого 2013 року.

В той же час з дня ознайомлення з
наказом, тобто, з 08.04.2013 року у
позивача виник обов'язок щодо
виконання своїх трудових функцій.

Суд вважав доведеною поважність
причин відсутності позивача на
робочому місці у вказані в
оспорюваному наказі про звільнення
дні, не звернувши увагу на таке.

Як встановлено положеннями ст. 147 КЗпП
України, прогул є дисциплінарним
проступком, за вчинення якого
передбачено такі види дисциплінарного
стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України, суди повинні виходити з
того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

При цьому обов'язок доведення
поважності причини відсутності на
роботі покладено на працівника.

Не оспорюючи факту відсутності на
роботі протягом усього робочого часу
15-16, 29-30 квітня 2013 року та 07-08 травня 2013
року, позивач в судовому засіданні
посилався на свій хворобливий стан, що
унеможливлював виконання ним своїх
обов'язків.

На підтвердження поважності причин
відсутності на роботі 15 та 16 квітня 2013
року ОСОБА_1 представив довідку від
16.04.2013 року про те, що він у ці дні
перебував на прийомі у лікаря в
медичному закладі та оглядався у
зв'язку з забоєм стегна.

Як показав у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 (лікар-хірург), останній як 15, так
і 16 квітня 2013 року звернувся до нього
наприкінці робочого дня, огляд тривав
незначний час і у нього було виявлено
синець на стегні. ОСОБА_1 просив
оформити лікарняний листок, на що той
відмовив.

Посилання позивача на те, що внаслідок
травми він був тимчасово
непрацездатним, а відмова у видачі
листка непрацездатності зумовлена
відсутністю у нього статусу
залізничника є безпідставним з огляду
на те, що з 17 по 26 квітня 2013 року ОСОБА_1
перебував на стаціонарному лікуванні
у цій же вузловій лікарні, що
підтверджується відповідним листком
непрацездатності (а.с.5).

При цьому позивач не обґрунтував
необхідності з'являтися повторно на
прийом до лікаря наступного дня - 16.04.2013
року, маючи отримані напередодні
лікарські призначення.

Щодо відсутності на роботі протягом
усього робочого часу 29-30 квітня 2013 року
та 07-08 травня 2013 року останній послався
на записи в амбулаторній карті, що
підтверджують факт його перебування на
прийомі у лікарів-терапевтів та
уролога.

Між тим свідок ОСОБА_6 (лікар-терапевт)
ствердила, що позивач 29.04.2013 року
скаржився на біль у серці, нею було
встановлено діагноз - остеохондроз.
Попри прохання позивача підстав
видавати листок непрацездатності не
було, було призначено лише таблетки та
лікувальний пластир.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив наявність у
позивача 30.04.2013 року підвищеного тиску,
вказавши, що той звернувся після
робочого дня і огляд тривав близько 20
хвилин, при цьому не було встановлено
непрацездатності особи.

Суд на це уваги не звернув та,
крім того, не дав належної оцінки тому
факту, що за відсутності в записі за 07
травня 2013 року даних про необхідність
повторного огляду, маючи отримані
напередодні лікарські призначення,
позивач без достатньої необхідності
з'явився на прийом до лікаря також
наступного дня, 08.05.13 р.

Факт неявки ОСОБА_1 на роботу
також 13 та 14 травня 2013 року, що
підтверджується табелем обліку
робочого часу (а.с.96-97) з врахуванням
подачі ним суду амбулаторної карти з
вищевказаними записами лише у
листопаді 2013 року без наведення таких
підстав позову (щодо поважності причин
неявки на роботу 29-30 квітня та 7-8 травня
2013 року) у позовній заяві додатково
викликає обґрунтований сумнів у
достовірності тверджень позивача.

Пунктом 1.3. Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
Наказом Міністерства охорони здоров'я
від 09.04.2008 N 189, визначено, що тимчасова
непрацездатність - це
непрацездатність особи внаслідок
захворювання, травми або з інших
причин, що не залежить від факту
втрати працездатності (пологи,
карантин, догляд за хворим тощо), яка
має тимчасовий зворотний характер під
впливом лікування та реабілітаційних
заходів, триває до відновлення
працездатності або встановлення групи
інвалідності, а в разі інших причин - до
закінчення причин відсторонення від
роботи. Тимчасова непрацездатність
застрахованих осіб засвідчується
листком

непрацездатності.

З врахуванням наведеної норми нема
підстав стверджувати, що позивач у
визначені дні був відсутнім на
робочому місці з причин тимчасової
непрацездатності внаслідок хвороби,
оскільки його непрацездатність не
підтверджена єдиним достатнім та
допустимим доказом - листком
непрацездатності.

Досліджені докази в сукупності
підтверджують лише деякий хворобливий
стан позивача у період завершення
робочого часу у дні його неявки на
роботу, що не мало наслідком втрату
ним працездатності, відтак наведені
ним обставини не можна визнати
поважною причиною відсутності на
роботі у ці дні протягом усього
робочого часу. Навіть визнаючи потребу
позивача в огляді лікаря з врахуванням
необхідного та достатнього для цього
часу, нема підстав визнавати поважними
причини його відсутності на робочому
місці повний робочий день.

Таким чином, у вказані в оскаржуваному
наказі про звільнення дні позивач був
відсутнім на роботі більше трьох годин
безперервно протягом робочого дня без
поважних причин, що є прогулом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що 08.04.2013 року та 29.04.2013 року
з'являвся на роботу, але у зв'язку з
недопущенням його до виконання своїх
обов'язків залишив підприємство.

Разом з тим недопущення позивача до
виконання обов'язків позбавляло його
можливості працювати на робочому
місці, проте не було достатньою
підставою залишати місце розташування
підприємства, а в свою чергу
відсутність працівника не на
підприємстві, а на робочому місці, не
може вважатися прогулом і, відповідно,
підставою для звільнення за п. 4 ст. 40
КЗпП України.

Не грунтуються на законі і доводи
позивача про порушення відповідачем
норми ст.149 КЗпП України, відповідно до
якої до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було надіслано позивачу
рекомендований лист з
повідомленням про вручення щодо
надання пояснення стосовно причин
неявки на роботу 15-16, 29-30 квітня та 7-8
травня 2013 року, який був особисто
отриманий позивачем (а.с. 89, 91).

Той факт, що письмові пояснення
позивачем не давалися, не позбавляло
відповідача права застосовувати
дисциплінарне стягнення.

Метою отримання власником або
уповноваженим ним органом письмових
пояснень порушника трудової
дисципліни є з'ясування обставин, за
яких вчинено проступок для врахування
цього порядку з іншими обставинами
при обранні виду стягнення, а тому сам
по собі факт неотримання власником
таких пояснень за відсутності даних
про поважність причин вчинення
проступку не може бути підставою для
визнання рішення про застосування
дисциплінарного стягнення незаконним.

За таких обставин підстав для
задоволення позову про поновлення на
роботі, а відтак, і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, - не
вбачається і у позові слід відмовити.

Оскільки позивача звільнено від сплати
судового збору, а рішення ухвалено на
користь іншої сторони, судові витрати
відповідно до ст. 88 ЦПК України
приймаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційу скаргу Дочірнього
підприємства «Хмельницький
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства ДАК «Автомобільні дороги
України» задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від
28 грудня 2013 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до дочірнього
підприємства «Хмельницький
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства ДАК «Автомобільні дороги
України» про поновлення на роботі,
оплату за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_Головуючий у першій інстанції:
Березової І.О. Провадження
№ 22-ц/792/454/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 52