Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Матвєєвої Ю. О., при секретарі Кадимовій
А.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивачка звернулась
до суду з позовом до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що квартира АДРЕСА_1
належить її чоловіку ОСОБА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер та після
його смерті відкрилась спадщина на
частину вказаної квартири та грошові
заощадження в установі банку.
Позивачка є єдиною спадкоємицею першої
черги після смерті чоловіка. Позивачка
звернулась до Третьої Маріупольської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, однак їй
було відмовлено державним нотаріусом,
оскільки в неї відсутні
правовстановлюючі документи на
квартиру, а саме: не надано свідоцтва
про право власності на ім'я померлого
на частку квартири за вказаною адресою.
За таких обставин, просить визнати
частки в праві сумісної власності на
вказану квартиру за нею та за її
чоловіком по 1/2 за кожним та визнати за
нею право власності в порядку
спадкування на 1/2 частину квартири
після смерті чоловіка ОСОБА_2

У ході розгляду справи позивачкою
уточнено позовні вимоги, відповідно до
яких вона просить визнати частки в
праві сумісної власності на вказану
квартиру за нею та за її чоловіком по 1/2
за кожним та визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом першої черги на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, яка складається з
житлових кімнат 1-а площею 14,6 кв.м, 2-а
площею 8,1 кв.м., 3-а площею 9,9 кв.м., що
загалом складає 32,6 кв.м., кухні площею 4,5
кв.м., поєднаних вбиральні та ванної
площею 2,6 кв.м., коридорів площею 4,7 та 2,3
кв.м., вбудованих шаф площею 0,7 та 0,6
кв.м., балкону площею 0,8 кв.м., загальною
площею 48,8 кв.м., вартістю 64376,00 грн.,
після смерті спадкодавця ОСОБА_2.

Позивач та її представник ОСОБА_3, яка
діє на підставі договору, в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача Наливай О.С.,
яка діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та просила відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Позицію щодо заявлених вимог виклала в
письмових поясненнях.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження
НОМЕР_1, 01 жовтня 1967 року укладено шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Після реєстрації
шлюбу дружині присвоєно прізвище
«ОСОБА_1».

Чоловік позивачки ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено
свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданого
16 травня 2013 року Іллічівським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області, актовий
запис № 597.

Згідно наданої суду копії спадкової
справи щодо майна померлого ОСОБА_2,
свідоцтво про право власності на житло,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від
04 лютого 1994 року видано на ім'я ОСОБА_1,
членом сім'ї є ОСОБА_2 на праві
загальної сумісної власності та
зареєстрований в державному
підприємстві «Житловик» на підставі
свідоцтва про право власності та
записано до реєстраційної книги за №
16068.

Також, на запит державного нотаріуса
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області Ашла О.К., БТІ м.Маріуполя
повідомило, що зазначена квартира
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності № 16068 від
04 лютого 1994 року.

На підставі п.5 ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 22 липня 1992 року із змінами і
доповненнями, передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
відповідно до ст. 5 цього Закону
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок),
житлове приміщення у гуртожитку, яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно роз'яснень, які містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22 грудня 1995 року
спільною сумісною власністю є :
зокрема, майно, нажите подружжям за час
шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст.
22 Кодексу про шлюб та сім'ю України);
квартира (будинок), кімнати в квартирах
та одноквартирних будинках, передані
при приватизації з державного
житлового фонду за письмовою згодою
членів сім'ї наймача у їх спільну
сумісну власність (ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду»).

Отже, право власності позивачки та її
чоловіка на квартиру було набуто
відповідно до діючого законодавства
станом на 1994 рік.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

Частинами 1,2 ст.71 Закону України «Про
нотаріат» встановлено, що у разі смерті
одного з подружжя свідоцтво про право
власності на частку в їх спільному
майні видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видано на половину
спільного майна.

У разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутися з
позовом про визначення частки майна,
належної померлому на праві спільної
сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під
терміном «визначення часток»
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні.

Таким чином, вимоги позивачки про
визначення частки померлого ОСОБА_2 в
спільній сумісній власності
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцем першої черги після
смерті ОСОБА_2 є позивачка.

Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Встановлено, що дружина померлого
фактично прийняла спадщину, вступила у
розпорядження та володіння спадковим
майном.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ
від 30 травня 2008 року №7 «Про судову
практику по справам про спадкування»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Так, згідно отриманої судом відповіді з
третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори № 3205/02-31 від 12
грудня 2013 року, ОСОБА_1 звернулась із
заявою про прийняття спадщини після
смерті її чоловіка, однак державним
нотаріусом Ашла О.К. винесена постанова
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії, оскільки нею не надано
правовстановлюючих документів на ім'я
померлого ОСОБА_2 на частку квартиру.

За таких обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки,
оскільки вона є єдиною спадкоємицею
першої черги та визнати право
власності за нею після чоловіка в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_1.

Посилання представника відповідача на
те, що Маріупольська міська рада не є
відповідачем по справі, оскільки не
порушує прав та інтересів позивачки не
є слушними, оскільки окрім позивачки
інших спадкоємців не має, а відсутність
спадкоємців може потягнути визнання
спадщини відумерлою за позовом
територіальної громади.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст.357,1226, 1261, 1268, 1270 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про визнання права власності в
порядку спадкування - задовольнити
повністю.

Визначити, що частка померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 в праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
становила 1/2 та частка ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1
становить 1/2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
яка складається з житлових кімнат 1-а
площею 14,6 кв.м, 2-а площею 8,1 кв.м., 3-а
площею 9,9 кв.м., що загалом складає 32,6
кв.м., кухні площею 4,5 кв.м., поєднаних
вбиральні та ванної площею 2,6 кв.м.,
коридорів площею 4,7 та 2,3 кв.м.,
вбудованих шаф площею 0,7 та 0,6 кв.м.,
балкону площею 0,8 кв.м., загальною
площею 48,8 кв.м., вартістю 64376,00 грн.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ю. О. Матвєєва