Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/4295/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Шевчук
А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

за участю секретаря судового
засідання: Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності за скаргою
приватного обвинувачення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 Остаточно
просила стягнути з відповідачки
моральну шкоду, заподіяну внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності за
скаргою приватного обвинувачення, в
сумі 20 000 грн. В обґрунтування позову
посилалася на те, що 11 січня 2011 року
відносно неї було порушено кримінальну
справу за ч.1 ст.125 КК України за скаргою
приватного обвинувачення
відповідачки. Справа розглядалась
понад два роки і за цей час їй було
завдано значної моральної шкоди. 14
січня 2013 вона була виправдана вироком
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області, який набрав
законної сили.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Вважає,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що набрання законної сили
виправдувальним вироком суду та не
оскарження його ОСОБА_2 свідчить про
неправомірність дій відповідачки; їй
було завдано значної моральної шкоди
внаслідок тривалого перебування в
стресовому стані, пов'язаному з
веденням кримінальної справи.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
порушення її прав ( ч.2 ст.16, ч.1 ст.23 ЦК
України).

Судом встановлено та доводиться
матеріалами справи, що вироком
Бердичівського міськрайонного суду
від 14 січня 2013 року ОСОБА_1 визнано
невинною в скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та
виправдано за недоведеністю її участі
у вчиненні злочину(а.с.15).

Кримінальна справа була порушена за
скаргою ОСОБА_2

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

За приписами
Кримінально-процесуального кодексу
України справи приватного
обвинувачення вирішуються
безпосередньо в суді за скаргою
потерпілого - спеціальне положення про
судовий захист.

Таким чином, положення частини першої
статті 55 Конституції України закріплює
одну з найважливіших гарантій
здійснення як конституційних, так й
інших прав та свобод людини і
громадянина.

Частина перша статті 55 Конституції
України відповідає зобов'язанням
України, які виникли, зокрема, у зв'язку
з ратифікацією Україною Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права, Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, що згідно зі
статтею 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відтак, кожному гарантується захист
прав і свобод у судовому порядку.

Суду не надано належних та допустимих
доказів того, що ОСОБА_2 зловжила
правом, а відтак не має підстав вважати,
що її звернення із скаргою приватного
обвинувачення носило умисний
протиправний характер відносно ОСОБА_1

Таким чином, звернувшись із скаргою
приватного обвинувачення до суду,
ОСОБА_2 реалізувала конституційне
право на судовий захист.

У свою чергу суд, прийшовши до висновку
про недоведеність вини ОСОБА_1 у
нанесенні ОСОБА_2 умисних легких
тілесних ушкоджень, виправдав останню,
що створило сатисфакційний баланс між
конституційним правом, з одного боку,
та гарантією, з іншого боку, судового
захисту.

Доводи апеляційної скарги
відносно набрання законної сили
виправдувальним вироком суду та не
оскарження його ОСОБА_2, що на думку
ОСОБА_1 свідчить про неправомірність
дій відповідачки, є лише припущенням та
суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК
України, яка забороняє ґрунтувати
доказування на припущеннях.

Посилання у апеляційній скарзі на
завдання моральної шкоди внаслідок
тривалого перебування в стресовому
стані, пов'язаному з веденням
кримінальної справи, також не
спростовує висновків суду першої
інстанції, оскільки правосуддя
здійснювалося виключно судом, а не
ОСОБА_2

У даному випадку сам по собі факт
порушення кримінальної справи та
винесення судом виправдувального
вироку не є самодостатньою підставою
для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачці у задоволенні її вимог до
відповідачки про стягнення моральної
шкоди, оскільки не доведено
неправомірності діянь ОСОБА_2 відносно
ОСОБА_1, що є обов'язковим елементом
складу правопорушення за приписами
ст.1167 ЦК України.

Рішення законне та обґрунтоване.
Підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: