Справа № 2-о/489/44/2014р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва у складі: головуючого
судді - Рум'янцевої Н.О., при секретарі -
Ляшик С.В., за участю: позивач - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Миколаєва
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року заявник звернулася з
заявою до суду з вимогами про
встановлення факту, що він перебував в
місцях примусового тримання в період
Великої Вітчизняної війни з жовтня 1943р.
по січень 1945р.

Свої вимоги обґрунтував тим, що його
мати була насильно вивезена на
примусові роботи до Польщі, де вона
перебувала з 1943р. по січень 1945р.,
працювала на сільськогосподарських
роботах.

У зв'язку з вказаним заявник звернувся
до Управління соціальних виплат і
компенсацій Ленінського району м.
Миколаєва (далі - Управління) із заявою
про встановлення йому статусу жертви
нацистських переслідувань та видачу
відповідного свідоцтва, на що отримав
відмову з посиланням на те, що не має
підтвердження того, що він перебував
разом зі своєю матір'ю.

На підставі вказаного, заявник просить
суд встановити факт його перебування в
місцях примусового тримання в період
Великої Вітчизняної війни з жовтня 1943р.
по січень 1945р.

Заявник та його представник у
судовому засіданні вимоги за заявою
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи в
судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином, причини
неявки не відомо.

Суд, вислухавши пояснення заявника,
дослідивши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду спору по
суті, встановив такі фактичні
обставини.

Відповідно до Посвідки про народження
ОСОБА_1 його матір'ю є ОСОБА_4

Архівною довідкою Державного архіву
Миколаївської області від 19.12.2005р.
встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
була насильно вивезена на примусові
роботи до Польщі, де перебувала з 1943р.
(число і місяць не вказано) по січень
1945р. Працювала на
сільськогосподарських роботах.

14.01.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Управління
із заявою про надання статусу
відповідно до Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань» та
видачі посвідчення.

Листом Управління від 21.01.2014р. за Вих. №
124/09.02.02.07 заявник отримав відмову,
оскільки відсутні відомості щодо того,
що разом з матір'ю було вивезено і
заявника.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу та інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» № 5 від
31.03.1995р. передбачено, що в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів, якщо:
згідно з законом такі факти породжують
юридичні наслідки, тобто від них
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян; чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення; заявник не має іншої
можливості одержати або відновити
загублений чи знищений документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення; встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів,
які встановлюються судом, не є
вичерпним. За наявності зазначених
умов суд може встановлювати й інші
факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»,
статус жертви нацистських
переслідувань встановлюється
міськ(рай)управліннями праці та
соціального захисту населення на
підставі одного з таких документів:
довідки, виданої органами служби
безпеки, державними архівами, архівами
МВС, Міноборони, архівними установами
інших держав; довідки
Військово-медичного музею колишнього
СРСР; довідки Міжнародної служби
розшуку Червоного Хреста; довідки з
архівів-музеїв, утворених в місцях
розташування колишніх фашистських
концтаборів (Освенцім, Бухенвальд,
Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші),
гетто та інших місцях примусового
тримання і примусових робіт у роки
Великої Вітчизняної війни та Другої
світової війни, а також архівів
іноземних антифашистських
організацій.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»,
особами, які належать до числа жертв
нацистських переслідувань, є особи, які
були насильно вивезені з території
колишнього Союзу РСР на примусові
роботи на територію Німеччини або її
союзників, що перебували у стані війни
з колишнім Союзом РСР, або на території
окупованих ними інших держав.

Статтею 6-3 вказаного Закону
передбачені пільги колишнім в'язням
концентраційних таборів, гетто та
інших місць примусового тримання.

У постанові Кабінету Міністрів України
від 27.06.2000р. № 1467 зазначений перелік
документів, які визначають належність
до числа жертв нацистських
переслідувань.

Одним із документів є довідка
державного архіву.

У наданій заявником Довідки Державного
архіву Миколаївської області від
19.12.2005р. містяться відомості тільки про
матір заявника, що вона була насильно
вивезена на примусові роботи до Польщі,
де перебувала з 1943р. по січень 1945р.

Згідно пункту 4 Порядку виготовлення та
видачі посвідчень жертвам нацистських
переслідувань, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.09.2000 року № 1467 - у разі відсутності
документів про факт нацистських
переслідувань, факт і період
перебування в місцях примусового
тримання встановлюється в судовому
порядку.

У відповідності до Архівної довідки
від 16.08.2013р. в документах установи
«Державний архів Брестської області»,
в списках радянських громадян, які
поверталися з німецької неволі в 1945р.
на Батьківщину через Брест, значиться
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 У квітні 1945р.
поверталася на Батьківщину в м.
Миколаїв. Разом з нею слідували двоє
дітей.

Згідно фільтраційного листа ОСОБА_4
пройшла фільтрацію та направлена до
місця проживання - АДРЕСА_1.

Довідкою від 30.10.2012р. ОСОБА_4 по прибуттю
на попереднє місце проживання в
АДРЕСА_1 проживала разом із дітьми
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01.07.1945р. по 1946р. Ці дані
також підтверджуються копією
Погосподарської книги.

Таким чином, суд вважає доведеним факт
перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
місцях примусового тримання в період
Великої Вітчизняної війни з жовтня 1943р.
по січень 1945р..

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213 - 215, 256, 259 ЦПК України, ст.ст. 1,
4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в місцях примусового
тримання в період Великої Вітчизняної
війни з жовтня 1943р. по січень 1945р..

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення (отримання).

Суддя: