АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2099/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_2 про
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу,

встановила:

В провадженні Апеляційного суду м.
Києва перебуває справа за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу.

22 січня 2013 року від ОСОБА_2 надійшла
заява про забезпечення позову, у якій
він просить накласти арешт на майно
ОСОБА_3, що належить останній на праві
приватної власності, а саме:

- на квартиру АДРЕСА_2;

- на квартиру АДРЕСА_1;

- на нежитлове приміщення (літ. «А») по
АДРЕСА_3;

- машиномісце АДРЕСА_4;

- машиномісце АДРЕСА_5.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено, зокрема, відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належить відповідачеві і
знаходиться у нього або в інших осіб.

За змістом вказаної норми, арешт може
бути накладено лише на майно, яке
належить на праві власності
відповідачу.

Однак, будь-яких даних про належність
переліченого у заяві майна
відповідачці ОСОБА_3, матеріали справи
не містять.

Звертаючись з заявою про забезпечення
позову, ОСОБА_2 не вказав у заяві, на
якій підставі об'єкти нерухомого майна
належать відповідачу, не надав доказів,
які б підтверджували вказані
обставини, що позбавляє суд можливості
вжити відповідних заходів, враховуючи
вимоги закону щодо співмірності виду
забезпечення позову обсягу заявлених
вимог.

За таких обставин, заява ОСОБА_2 про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 151,304,313, 324 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:
Судді: