РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Кабанячий Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Бориспіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з-ті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування
майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з даним позовом до
суду, яким просить витребувати у ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,0768 га з
цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, за
адресою: Київська обл. Бориспільський
район, с.Вишеньки на території
Вишеньківської сільської ради,
кадастровий номер :01:015:0113 та
повернути земельну ділянку ОСОБА_1 йому
та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що 2 серпня 2003 року між ним та ОСОБА_3 був
укладений шлюб. 12 квітня 2008 року їхній
шлюб було розірвано.

31 березня 2006 року, під час перебування
у шлюбі, він з ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу за 37 920, 00 грн., придбали
земельну ділянку площею 0,0768 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована у с.
Вишеньки Бориспільського району
Київської області та має кадастровий
номер :01:015:0113, яка перебувала у
їхній спільній сумісній власності.

27 серпня 2009 року ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріально, продала спірну земельну
ділянку ОСОБА_5 При цьому, в порушення
положень ст. 368 Цивільного кодексу,
ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу, ОСОБА_3
уклала цей правочин без його згоди.
Даний правочин він оскаржив. Рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 06.02.2013р., яке
набрало чинності 23.05.2013р. після його
перегляду Апеляційним судом Київської
області, вказаний договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
27.08.2009р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Бориспільського нотаріального округу
ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №
967, визнано недійсним.

В ході судового слухання з'ясувалося,
що 12 жовтня 2011 року ОСОБА_5 продала
спірну земельну ділянку ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Бориспільського нотаріального округу
ОСОБА_7 та ареєстрованого у реєстрі за
№ 1517.

Той факт, що спірна земельна ділянка
вибула з його володіння поза його
волею, підтверджується зазначеним вище
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2013р., яким договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки визнано недійсним. Отже, на
правочин, укладений із порушенням
вимог закону, не поширюється загальне
правило про наслідки недійсності
правочину (двостороння реституція),
якщо сам закон передбачає інші
наслідки такого порушення. Таким чином
у відповідача необхідно витребувати
безпідставно набуту спірну земельну
ділянку.

Відповідач та його представник в
судове засідання не з'явився з
невідомих суду причин. Про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Заяви про розгляд без їх участі
до суду е направляли. Про відкладення
розгляду справи не клопотали. Під час
перебування в судовому засіданні
представник відповідача заперечував
проти позову з підстав законного
набуття відповідачем спірної
земельної ділянки. Вважає, що
відповідач є добросовісним набувачем і
підстав витребування у нього
земельної ділянки відсутні.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги просила
задовольнити з вищевикладених підстав.

Третя особа ОСОБА_5 жодного разу в
судове засідання не з'явилася. Про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином.

За відсутності відповідача та його
представника судом ставилося на
обговорення проведення заочного
розгляду справи, відповідно до ст.
ст.224,225 ЦПК України, проте позивач та
його представник заперечували проти
заочного розгляду справи. Зважаючи на
вказане заперечення, суд ухвалив
проводити розгляд справи в загальному
порядку.

Суд заслухав пояснення сторін,
дослідив та проаналізував всі зібрані
по справі докази та прийшов до
переконання про задоволення позову з
таких підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2003 року
між ОСОБА_1, та ОСОБА_8 був укладений
шлюб (а.с.13) Після укладення шлюбу
ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_1.

31 березня 2006 року, під час шлюбу, ОСОБА_3
на підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу за 37 920, 00 грн.,
придбала земельну ділянку площею 0,0768
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована у с.
Вишеньки Бориспільського району
Київської області та має кадастровий
номер :01:015:0113 (а.с.15-16,17,20),

12 квітня 2008 року їхній шлюб було
розірвано (а.с.14).

27 серпня 2009 року ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріально, продала спірну земельну
ділянку ОСОБА_5 та уклала даний
правочин без згоди ОСОБА_1
Достовірність даних обставин було
встановлено рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2013р., яке набрало чинності
23.05.2013р., після залишення без змін
Апеляційним судом Київської області,
яким вказаний договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 27.08.2009 р.,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Бориспільського нотаріального округу
ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №
967, визнано недійсним.

12 жовтня 2011 року ОСОБА_5 продала спірну
земельну ділянку ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Бориспільського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого у реєстрі за № 1517
(а.с.18-19).

Статтею 330 ЦК України передбачено, що
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього кодексу
майно не може бути витребуване в нього.

Згідно із п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Майно може бути повернуте за позовом
власника про витребування його майна
на підставі ст.387 ЦК України. За змістом
вказаної статті право на витребування
майна належить лише власнику та лише у
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави, заволоділа ним, і
може мати місце лише за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза його волею.
Наявність у діях власника майна волі на
передачу цього майна, виключає
можливість його витребування і
незаконність володіння майном
відповідачем повинна бути доведена
позивачем у суді, оскільки
законодавство презюмує добросовісне
(правомірне) володіння чужим майном,
якщо інше не випливає з закону або не
встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК
України).

Частина 1 ст.388 ЦК України передбачає,
що у випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Спірна земельна ділянка вибула з
володіння позивача поза його волею, що
встановлено вказаним судовим рішенням.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України дані
обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Оскільки спірне майно є нерухомим у
відповідності до ст.181 ЦК України, то
виникнення, перехід і припинення права
власності на це нерухоме майно
підлягає державній реєстрації
відповідно до ст.182 ЦК України.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути відновлення
становища, яке існувало до порушення,
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
їхніх посадових і службових осіб.

У відповідності до п. 10 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.09 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 Цивільного
кодексу України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним.

У зв'язку з цим вимога про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, за правилами
реституції може бути пред'явлена
тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до Закону України від 01.07.04
року №1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" рішення суду про задоволення
позову про повернення майна,
переданого за недійсним правочином, чи
витребування майна із чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником, а
також скасування попередньої
реєстрації.

Таким чином, захист прав позивача, як
власника майна, можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, що
дає право витребувати майно у
добросовісного набувача. Законодавець
надає переваги у захисті власнику, а не
добросовісному набувачеві.

В зв'язку з задоволенням позовних
вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути судові витрати у
вигляді судового збору 379 грн. 20 коп.
(а.с.1) та витрати на правову допомогу в
розмірі 2000 ( дві тисячі) грн. 00 коп.,
відповідно до поданого акту виконаних
робіт та квитанції про сплату
юридичних послуг. Згідно журналу
судових та часу витраченого
представником на складання позовної
заяви, представником було витрачено
часу на справу більше, чім ним вказано в
акті, але зважаючи на клопотання, суд
задовольняє його в повному обсязі, а
тому необхідно стягнути загальну суму
2379 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,11,60,61, 88, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, 213-215, 218
ЦПК України,суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з-ті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування
майна, задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) земельну ділянку площею 0,0768 га
з цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, за
адресою: Київська обл. Бориспільський
район, с.Вишеньки на території
Вишеньківської сільської ради,
кадастровий номер :01:015:0113 та
повернути земельну ділянку ОСОБА_1
(АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) у спільну
сумісну власність.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) судові
витрати у вигляді судового збору 379
(триста сімдесят дев'ять) грн. 20 коп. та
витрати на правову допомогу в розмірі
2000 ( дві тисячі) грн. 00 коп., а всього на
загальну суму 2379 (дві тисячі триста
сімдесят дев'ять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Бориспільського

міськрайонного суду

Ю.В.Кабанячий