АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2498/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

- Шебуєвої
В.А.,

при секретарі - Шпируку
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Клінічної
лікарні «Феофанія» Державного
управління справами

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 05 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Клінічної
лікарні «Феофанія» Державного
управління справами, третя особа
ОСОБА_3 про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення грошової компенсації за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
грошової компенсації за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона
працювала на посаді робітника з
благоустрою у відповідача з 13 серпня 1986
року та Наказом №К-177 від 24 квітня 2013
року була звільнена на підставі пункту
3 ст.40 КЗпП України за систематичне
невиконання посадових обов'язків.

Вважає наказ про її звільнення
незаконним та необґрунтованим,
оскільки протягом 26 років вона
добросовісно виконувала покладені на
неї посадові обов'язки, проте в січні 2013
року між нею та іншими робітниками з
благоустрою виник конфлікт, з приводу
якого вона зверталася до відповідача з
вимогою вжити заходів реагування, чого
зроблено не було.

За зверненням керівника служби з
благоустрою від 21.01.2013 року до
адміністрації відповідача наказом від
24.01.2013 року №К-25 під час її перебування
на стаціонарному лікуванні їй було
оголошено догану.

Проте її не було ознайомлено з даним
наказом та не було відібрано пояснення
з приводу вчинення порушення трудової
дисципліни.

08.04.2013 року керівник служби з
благоустрою звернувся до
адміністрації відповідача з
доповідною запискою про несумлінне
виконання нею посадових обов'язків

24.04.2013 року, за згодою профкому, було
видано наказ про її звільнення за
систематичне невиконання посадових
обов'язків.

Посилаючись на недотримання
відповідачем порядку її звільнення, а
також за відсутності вчинених нею
дисциплінарних проступків просила суд
скасувати наказ про її звільнення,
поновити її на роботі на посаді
робітника з благоустрою (для робіт з
видалення нечистот вручну) в Клінічній
лікарні «Феофанія» Державного
управління справами, стягнути з
відповідача на її користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 24.04.2013
року і по час поновлення на роботі, а
також стягнути з відповідача моральну
шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 05 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано наказ №К-177 від 24 квітня 2013
року про звільнення з роботи робітника
з благоустрою (для робіт з видалення
нечистот вручну) служби з благоустрою
ОСОБА_2 25.04.2013 року за п. 3 ст.. 40 КЗпП
України.

Поновлено на роботі робітника з
благоустрою (для робіт з видалення
нечистот вручну) служби з благоустрою
Клінічної лікарні «Феофанія»
Державного управління справами ОСОБА_2.

Стягнуто з Клінічної лікарні
«Феофанія» Державного управління
справами на користь ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 17238 грн.

Позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди залишено без
задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати в
межах платежів за один місяць в розмірі
2154,69 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Зазначає, що про завдання отримані до
виконання та невиконання позивачем
покладених на неї обов'язків свідчать
копії сторінок журналу за 16.01.2013, 17.01.2013,
04.04.2013, 05.04.2013, 08.04.2013 року та складені
акти про перевірку роботи.

Висновок суду про не витребування у
позивача письмових пояснень
спростовується наказом №К-25 від 24.01.2013
року «Про дисциплінарне стягнення»,
акт від 08 квітня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції підставно виходив
з їх часткової доведеності та
обґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом
головного лікаря Республіканської
клінічної лікарні четвертого
управління від 15.08.1986 року за №172-К
ОСОБА_2 з 13.08.1986 року прийнято на роботу
в садово-паркову бригаду на посаду
робітника четвертого розряду з
посадовим окладом згідно штатного
розпису з недільним іспитовим строком
(а.с.6).

Наказом головного лікаря Клінічної
лікарні «Феофанія» Державного
управління справами від 24.04.2013 року
№К-177 за систематичне невиконання
посадових обов'язків, звільнено з
роботи робітника з благоустрою (для
робіт з видалення нечистот вручну)
служби з благоустрою ОСОБА_2 25.04.2013 року
за п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.7).
Звільнення було проведено за згодою
профспілкового комітету (а.с.54).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим органом у
випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

При застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, з урахуванням положень ч. 3 ст.
149 КЗпП України, значення має кількість
застосовуваних до працівника стягнень,
ступінь тяжкості проступку, завдана
ним шкода та обставини, за яких вчинено
правопорушення, і попередня робота
працівника.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника

Крім того, Пленум Верховного Суду
України в п. 23 вищезазначеної постанови
роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40
КЗпП підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минуло не більше одного
року.

При оспоренні до суду наказу про
звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд
зобов'язаний перевірити всі накази про
накладення дисциплінарного стягнення,
які ввійшли в систему для звільнення,
незалежно від того, чи оскаржувався
кожен наказ окремо в установлений
законом строк; у даному випадку
головним є те, чи оспорюються ці накази
позивачем при оспоренні самого
звільнення.

Зі змісту наказу вбачається, що
підставою для звільнення стали
доповідна записка начальника служби з
благоустрою ОСОБА_4 від 21.03.2013 року,
наказ від 24.01.2013 року №К-25 «Про
дисциплінарне стягнення», яким
позивачу оголошено догану, службова
записка начальника служби з
благоустрою ОСОБА_4 від 08.04.2013 року та
акт від 08.04.2013 року, підписаний
працівниками служби з благоустрою
ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8, яким
встановлено невиконання наряду робіт
на протязі 04.04., 05.04., 08.04.2013 року (а.с.11,56).

З наведеного вбачається, що звільненню
за п.3 ст.40 КЗпП України передувало
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, накладене наказом від 24.01.2013
року №К-25 на підставі не виконання
позивачем 16.01. та 17.01.2013 року завдання по
очистці снігу і льоду доріжок перед
корпусом №1, струшування снігу з
шаровидних туй, не прибирання
сміттєзбірників.

Суд першої інстанції, з урахуванням
роз»ясень, викладених в наведеній
постанові Пленуму Верховного суду
України, детально дослідив поважність
причин невиконання ОСОБА_2 наряду на
пікіровку квітів 4.04 та 5.04. 2013 року та
неможливість прибирання снігу біля
лавок та великого фонтану 8.04.2013 року і
підставно дійшов висновку, що при
вирішенні питання про звільнення
позивача з роботи за невиконання
зазначених робіт, відповідач не
врахував дані про стан здоров»я ОСОБА_2,
яка вже 3 квітня 2013 року звернулася до
лікаря клінічної лікарні «Феофанія»
ОСОБА_9 зі скаргами на головний біль,
головокружіння, підвищений
артеріальний тиск. Їй було встановлено
діагноз - гіпертонічний криз, надана
медична допомога та рекомендовано
лікування.

Крім того, зі змісту журналів нарядів і
розпоряджень, які були досліджені
судом першої інстанції, встановлено, що
4 та 5 квітня 2013 року працівники цієї
служби виконували й інші роботи, що
давало можливість керівнику служби з
благоустрою запропонувати ОСОБА_2, з
урахуванням її посилання на
незадовільний стан здоров»я, іншу
роботу.

Суд дав оцінку і акту комісії, яким
зафіксовано тільки невиконання ОСОБА_2
нарядів, без визначення конкретних
порушень трудової дисципліни та
настання наслідків в результаті цього.

Відповідач не надав також доказів
невиконання ОСОБА_2 наряду за 8.04.2013
року.

Щодо невиконання робіт за 16 та 17 січня
2013 року, то позивач також пояснила, що
за станом здоров»я не змогла побити лід
лише у тих місцях де шар льоду був
значним і не піддавався побиттю.

Суд першої інстанції дав оцінку
кожному доводу, як позивача, так і
відповідача.

Всі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження в судовому
засідання та у своєму рішенні суд навів
детальну оцінку всіх доказів, взаємин
сторін і дійшов обґрунтованого
висновку, що застосування до ОСОБА_2
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, з підстав, передбачених п.3
ст. 40 КЗпП України, є надмірним, з
урахуванням стажу її роботи у
відповідача, який становить 26 років,
кількості застосовуваних до
працівника стягнень, незначну ступінь
тяжкості проступків, відсутності
завданої ними шкоди та обставини, за
яких вчинено правопорушення з
урахуванням довідки лікаря про стан
здоров»я позивача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи наведене суд дійшов вірного
висновку про те, що позовні вимоги про
скасування наказу №К-177 від 24.04.2013 року
про звільнення позивача та про
поновлення її на роботі підлягають
задоволенню в повному обсязі.

За правилами ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за
один рік.

Отже, у зв'язку з поновленням позивача
на роботі, стягненню з відповідача
підлягає середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 25 квітня
2013 року по день ухвалення рішення.

У відповідності до ст. 235 КЗпП України
судом розраховано середній заробіток
за час вимушеного прогулу в розмірі 17238
грн., а саме за період з 25.04.13 року по
05.12.2013 року, тобто за 156 робочих днів при
середньоденній зарплаті 110,50 грн. (а.с.52)
(156*110,50 =17238 грн.).

Відповідачем, у відповідності до
ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано жодного
власного розрахунку середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
його належним обґрунтуванням на
спростування розрахунку, проведеного
судом першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відповідає вимогам закону, зокрема,
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року, та підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 5000 грн. моральної шкоди не
оскаржується та набрало законної сили.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
позивач пояснила, що на даний
звільнилася з роботи за власним
бажанням.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Клінічної лікарні
«Феофанія» Державного управління
справами відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: