АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 924 /2014
інстанції - ВиниченкоЛ.М.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Соколової В.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за
участю осіб: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
«Універсал Банк» про тлумачення умов
договору;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 03 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м.Києва від 03.12.2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ВАТ «Універсал Банк» про тлумачення
умов договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого заочного рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт вказав на те, що суд першої
інстанції не дослідив та не надав
належної оцінки тій суттєвій
обставині, що є невідповідність п.9.1
Кредитного договору вимогам ст.ст.251, 252
ЦК України та, відповідно, зазначений
пункт договору не може розглядатись як
такий, що встановлює строк дії
договору. Суд також не оцінив
належність, допустимість,
достовірність доказів, якими
обґрунтовувались обставини, зазначені
в позовній заяві. Необґрунтованим є
висновок суду про те, що умови та
порядок дострокового погашення
кредиту встановлені кредитним
договором.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача ПАТ «Універсал Банк» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
розписка. Банк надіслав до суду
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_2, в яких просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а заочне
рішення суду - без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.
Неявка представника відповідача в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого заочного рішення в цій
частині, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 075-2008-1282 (на придбання майна),
відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався надати позивачу на умовах
договору грошові кошти в сумі 134 474,00
дол. США, а позивач зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути кредит, а також сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах
та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного
договору обумовлено, що строк
кредитування за цим договором
становить період: з дати надання
кредитором кредиту позичальнику по 10
квітня 2038 року включно (що є датою
остаточного погашення всією суми
кредиту). Строки та терміни надання та
погашення кредиту визначається
умовами цього договору.

Пунктом 9.1 кредитного договору
визначено, що договір набирає чинності
з моменту його підписання обома
сторонами та діє до повного виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань за
цим договором.

ОСОБА_2 просить розтлумачити умови
кредитного договор, в частині
встановлення строку дії договору, а
саме вказати, що строк дії кредитного
договору відповідає строку (терміну)
виконання основного зобов'язання
позичальником, який визначений п. 1.2
цього договору у вигляді дати повного
повернення кредиту.

При цьому позивач посилається на те, що
строк дії кредитним договором не
встановлено, оскільки пункт 9.1 договору
не відповідає вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК
України, так як не містить посилання на
період часу і дату, а визначений
договором термін виконання зобов'язань
(строк кредитування) не може вважатися
строком дії кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного
кодексу України, строком договору є
час, протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 Цивільного
кодексу України, на вимогу однієї або
обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу положень статті 213
ЦК України, тлумачення змісту
правочину можливе за наявності спору,
тобто коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони. Метою
тлумачення правочину є з'ясування того,
що в ньому дійсно виражено.

Відповідно до ст. 627 ЦК України,
сторони відповідно до ст. 6 цього
кодексу є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу ст. 203 ЦК України, під час
підписання кредитного договору,
сторони, а зокрема позивач, виявили
власне волевиявлення та вільну
внутрішню волю щодо розуміння умов
договору в тій редакції, в якій вони
були викладені, про що свідчать підписи
позивача на кожному аркуші договору.

Згідно правової позиції Пленуму
Верховного Суду України, висвітленої у
п. 3 постанови від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при розгляді
спору суд може ухвалити рішення про
тлумачення змісту правочину лише на
вимогу однієї або обох сторін
правочину чи їх правонаступників (ст. 213
ЦК України, ст. 37 ЦПК України) в порядку
позовного провадження. Тобто лише при
наявності спору суд може вирішувати
питання про тлумачення правочину.

Таким чином, за відсутності спору між
сторонами, тлумачення умов договору не
допускається, так як це буде суперечити
ст. 213 ЦК України та ст. 37 ЦПК України.

У свою чергу, частиною 3 ст. 10 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Проте апелянт, у порушення зазначеного,
взагалі не надає доказів на
підтвердження обставин свого позову та
наявності спору, що є обов'язком
останнього, відповідно до вимог ст.ст.
10, 60 ЦПК України.

Про це свідчить й те, що позивач лише
наводить загальні положення норм права
та не посилається на докази, якими б
підтверджувалась необхідність
тлумачення умов договору, що в свою
чергу виключає можливість задоволення
такого позову, а відтак і поданої
апеляційної скарги .

Таким чином, апелянтом по справі не
надано жодних належних та допустимих
доказів в підтвердження необхідності
тлумачення умов кредитного договору.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
заочного рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на думку суду є необґрунтованими, а
обставини, на які він посилається -
недоведеними та не підтверджені
належними та допустимими доказами по
справі, оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що заочне
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 03 грудня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: