Єдиний унікальний номер 257/3390/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/354/2014
Головуючий в 1 інстанції Ополинська
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Забавіній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 12 листопада 2013 року,

В С
Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 12 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що
судом першої інстанції не було взято до
уваги показання свідка та постанову
про припинення кримінального
провадження від 16.02.2013 року, які
спростовують факт нанесення ним
відповідачці тілесних ушкоджень.
Також, суд не дав належної оцінки
наявністю у нього сертифікату про
проходження профілактичного
наркологічного огляду 12ЯЯЦ № 234597, який
спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що
він є особою, яка зловживає алкоголем
та наркотичними засобами.

Вказує, що постійні образи з її боку
призвели до порушення нормальної
життєдіяльності, а також принижують
честь і гідність та спричинили душевні
страждання, внаслідок чого йому була
завдана моральна шкода.

Позивач та його представник ОСОБА_3
підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 просила її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне їх
відхилити.

Згідно ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони мешкають за адресою: АДРЕСА_1, а
відповідачка - у кімнаті АДРЕСА_2, тобто
вони є сусідами та між ними протягом
тривалого періоду часу склалися
неприязні відносини, в результаті чого
між ними виникають конфліктні
ситуації.

Постановою слідчого СВ Київського РВ
ДМУ ГУМВД України в Донецькій області
від 16 лютого 2013 року припинено
кримінальне провадження, у зв'язку з
відсутністю події кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125
КК України. Відповідно до даної
постанови, 17.01.2013 року відповідачка
звернулася з заявою до правоохоронних
органів, мотивуючи тим, що 17.01.2013 року
приблизно о 16 годині ОСОБА_1,
знаходячись за адресою: АДРЕСА_1
спричинив їй тілесні ушкодження. У ході
проведення досудового розслідування
ОСОБА_1 пояснював, що його сусідка
ОСОБА_2 на ґрунті неприязних відносин
спровокувала словесний конфлікт, в
ході якого загрожувала виселенням з
належної йому кімнати. При цьому він
пояснив, що в процесі даного конфлікту
тілесні ушкодження ОСОБА_2 він не
заподіював. Дані показання
підтверджуються показаннями допитаних
свідків, які в ході досудового слідства
стверджували, що ОСОБА_2 провокує
конфлікти з усіма сусідами.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 18 червня 2013 року її
позовні вимоги до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 500 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою апеляційного суду Донецької
області, яка набрала законної сили,
вказане рішення залишено без змін.

Встановлено, що відповідачка
неодноразово зверталася до органів
внутрішніх справ для прийняття
відповідних мір реагування,
передбачених діючим законодавством, за
фактами погроз та нецензурної лайки в
її бік зі сторони позивача. У зв'язку з
чим, співробітниками міліції
неодноразово були проведені
профілактичні бесіди щодо
неприпустимості протиправної
поведінки з його сторони.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
не довів в суді законність заявлених
ним вимог.

Суд не прийняв до уваги надані
позивачем сертифікати наркологічного
огляду від 04.09.2009 року серії 12ЯЯЯ №229314
та 12 ЯЧЯЦ №234597, оскільки вказані
документи не стосуються предмету
позову.

З вказаними висновками суду першої
інстанції можливого погодитися,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1,
він просив відшкодувати моральну шкоду
з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_2
зверталася до Київського РВ ДМУ ГУМВС
України в Донецькій області 17.01.2013 року
з заявою про притягнення його до
кримінальної відповідальності, проте
постановою слідчого від 16.02.2013 року
кримінальне провадження було
припинене. Окрім того, він зазначав, що
відповідачка постійно та безпідставно
ображає його тим, що називає особою, яка
зловживає алкогольними напоями та
споживає наркотичні засоби. Вказані
образи та звинувачення у завданні
тілесних ушкоджень принижують його
честь і гідність та призвели до
моральних страждань, які він оцінює у 20
000 грн.

Згідно постанові про припинення
кримінального провадження від 16.02.2013
року, з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що
17.01.2013 року на ґрунті особистих
неприязних відносин між сторонами
виник конфлікт, проте останній
тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не
заподіював, що підтвердили свідки, яки
пояснили, що ОСОБА_2 конфліктує зі всіма
сусідами. (а. с. 9)

Як встановлено статтею 275 ЦК України,
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу. Захист
особистого немайнового права може
здійснюватися також іншим способом
відповідно до змісту цього права,
способу його порушення та наслідків, що
їх спричинило це порушення.

Згідно роз'ясненням Пленуму Верховного
Суду України, які викладені в п. 3
постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», вибір способу
захисту особистого немайнового права,
зокрема права на повагу до гідності та
честі, права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві. Разом
із тим, особа, право якої порушено, може
обрати як загальний, так і спеціальний
способи захисту свого права, визначені
законом, який регламентує конкретні
цивільні правовідносини. У зв'язку з
цим суди повинні брати до уваги, що
відповідно до статті 275 ЦК захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Позивач обрав способом захисту свого
права саме відшкодування немайнової
шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України) та
посилався на п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України,
тобто - моральної шкоди, яка полягає у
приниженні ділової репутації, честі та
гідності фізичної особи.

В п. 16 вказаної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 роз'яснено, що відповідно до
статті 40 Конституції України усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації. У випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей).

Тобто звернення ОСОБА_2 до Київського
РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій
області 17.01.2013 року з заявою про
притягнення позивача до кримінальної
відповідальності не може бути
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

Окрім того, рішенням Київського
районного суду м. Донецька від 18 червня
2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 500 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 17 січня 2013 року завдав ОСОБА_2
тілесні ушкодження, що було
підтверджено, зокрема, медичним
висновком експерта. (а. с. 81 - 84).

Таким чином, факт заподіяння ОСОБА_2
тілесних ушкоджень з вини відповідача
встановлений рішенням суду і
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
потребує доказування.

Стосовно обґрунтування позовних вимог
тим, що відповідачка ображає позивача
та називає особою, яка зловживає
алкогольними напоями та споживає
наркотичні засоби, то слід зауважити,
що дані обставини не доведені
належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає за можливе погодитися з
висновками суду першої інстанції щодо
недоведеності завдання позивачу
моральної шкоди внаслідок обставин на
які він посилається, обґрунтовуючи
свої вимоги.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314
ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний
суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Донецька від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: