АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/9456/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/14109/14 Головуючий у
суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.

17 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року позов
задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_4, та ОСОБА_3, який було
зареєстровано 27 жовтня 2012 року у
Центральному відділі державної
реєстрації шлюбів міста Києва з
державним Центром розвитку сім'ї,
актовий запис №2928 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
аліменти на її утримання в розмірі 500,00
грн. щомісячно, починаючи з 28 березня 2014
року і до досягнення дитиною ОСОБА_5
трьохрічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_5 у розмірі 1500,00 грн.
щомісячно починаючи з 28 березня 2014 року
до повноліття дитини.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду в частині
стягнення аліментів змінити,
встановивши його в розмірі ј частки
заробітної плати щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму, до
досягнення дитиною повноліття, коштів
на утримання дружини до досягнення
дитиною трьох років він взагалі не має,
вважаючи, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу в апеляційному порядку не
оскаржене.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2014 року
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
відповідача про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що 27
жовтня 2012 року між сторонами укладено
шлюб. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що подружнє
життя у сторін не склалось, оскільки,
відсутні спільні погляди на життя,
довіра, почуття любові та поваги
втрачено, примирення неможливе. З
лютого 2013 року не проживають однією
сім'єю, шлюбні відносини припинені.
Дитина проживає разом з позивачем і
знаходиться на її утриманні.
Відповідач ухиляється від свого
батьківського обов'язку щодо спільного
утримання дитини. У зв'язку із
викладеним, просила суд розірвати шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_3, стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання дочки в розмірі
1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня
подання до суду позовної заяви до
досягнення повноліття дочки, а також
стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її
утримання в твердій грошовій сумі у
розмірі 500,00 грн. щомісячно з дня
пред'явлення позову та до досягнення
дочкою трирічного віку

Як вбачається з матеріалів справи 27
жовтня 2012 року Центральним відділом
державної реєстрації шлюбів міста
Києва з державним Центром розвитку
сім'ї зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_3, від шлюбу мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України
передбачено, що суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 141 СК України,
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 182 СК України, при визначенні
розміру аліментів суд враховує - стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних; чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина інші
обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину за
жодних обставин не може бути меншим за
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян.

За положенням ст. 183 СК України, частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Статтею 184 СК України визначено, що
якщо платник аліментів має не
регулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача, може
визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі. Розмір аліментів,
визначений судом у твердій грошовій
сумі, підлягає індексації відповідно
до закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
збереження сім'ї неможливе.

Встановлюючи розмір аліментів на
утримання позивача та дитини, суд
першої інстанції виходив з того, що
дитина знаходиться на утриманні
позивача, яка не працює у зв'язку із
доглядом малолітньої дитини а також
враховуючи, що у відповідача не має
інших осіб на утриманні.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апелянта, що він за станом
здоров'я не має можливості сплачувати
500 грн. на утримання ОСОБА_3, оскільки
доказів на підтвердження зазначеного в
матеріалах справи не міститься.

Крім того, належних та допустимих
доказів неспроможності надавати
позивачці матеріальну допомогу на її
утримання, відповідно до положень ст. 84
СК України, відповідачем не надано.

Також колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги, що сплата аліментів на
утримання позивача у розмірі 500 грн. та
на утримання дитини у розмірі 1500 грн.
ставить його у скрутне становище,
оскільки статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що кожна
дитина має право на рівень життя
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного га соціального
розвитку.

ОСОБА_3 не працює, хоча знаходиться у
працездатному віці, доказів, що він не
працює за станом здоров'я, суду не
надано.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді