АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/897/14 Справа: №
2029/2-1870/11 Категорія: «договірні
Головуючий 1 інстанції: Зяброва О.Г.
Доповідач: Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі:
Руссу К.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
встановлення нікчемності правочинів,
витребування майна із чужого
незаконного володіння та виселення, -

встановила:

У червні 2011 року ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом, в якому з урахуванням
уточнених у квітні 2013 року позовних
вимог, просив встановити нікчемність
посвідченої 03 січня 2004 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11
довіреності від імені ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_4, встановити нікчемність
укладеного 04 лютого 2004 року між ОСОБА_2,
від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі
вищевказаної довіреності, та ОСОБА_12 та
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
витребувати у власність ОСОБА_2
вищевказану квартиру із незаконного
володіння ОСОБА_3, виселити ОСОБА_3 та
будь-яких інших осіб, що будуть
проживати в квартирі на час виконання
рішення суду без надання іншого
житлового приміщення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що вироком
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 10 серпня 2006 року, який
набрав законної сили, було засуджено
ОСОБА_4 за ст.ст. 146 ч. 3, 190 ч.4, 15 ч.2 та 190 ч.
4, 369 ч. 1 КК України. Вказаним вироком
встановлено, що ОСОБА_4 з метою
незаконного заволодіння майном, шляхом
обману та зловживання довірою ОСОБА_2,
схилив останню до видачі йому
довіреності, яка надавала право
представляти її інтереси в процесі
приватизації квартири АДРЕСА_1 та на
право розпорядження (право продажу)
вищевказаної квартири. 04 лютого 2004 року
ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_2, уклав з
ОСОБА_12 договір купівлі-продажу
вказаної квартири, а отримані від
продажу грошові кошти звернув на свою
користь. В подальшому право власності
на вказану квартиру за договорами
купівлі-продажу перейшло: 26 листопада
2004 року від ОСОБА_12 до ОСОБА_6, 16 серпня
2007 року - до ОСОБА_8, 02 вересня 2011 року -
до ОСОБА_9, 29 вересня 2011 року - до ОСОБА_10,
яка 05 травня 2012 року продала квартиру
відповідачеві ОСОБА_3 Посилаючись на
те, що правочини від 03 січня 2004 року та 04
лютого 2004 року є такими, що порушують
публічний порядок, оскільки були
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод ОСОБА_2 та
незаконне заволодіння її майном,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,
просив позов задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 30 жовтня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано укладений 04 лютого 2004 року між
ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2, та
ОСОБА_12 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
недійсним. Витребувано квартиру із
незаконного володіння ОСОБА_3 та
виселено його з квартири. В іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення частково скасувати,
ухвалити нове рішення, яким заявлені
ОСОБА_2 позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

ОСОБА_3 с своїй апеляційній скарзі
просив рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_1 та
відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та
відмовляючи у задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що укладений 04 лютого
2004 року між ОСОБА_2, від імені якої на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_12
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 є недійсним, оскільки
волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним
та не відповідало її внутрішній волі,
що є підставою для витребування
вищевказаної квартири із незаконного
володіння останнього її власника
ОСОБА_3 та його виселення.

Проте повністю погодитись з такими
висновками не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається із матеріалів справи,
вироком Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 10 серпня 2006 року,
який набрав законної сили, ОСОБА_4 було
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст. 146 ч. 3, 190 ч.4, 15 ч.2 та
190 ч. 4, 369 ч. 1 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаним вироком встановлено, що
ОСОБА_4, маючи умисел на заволодіння
шляхом шахрайства майном громадян,
шляхом обману та зловживання довірою
отримав 03 січня 2004 року від ОСОБА_2
довіреність, якою та уповноважила його
представляти її інтереси в процесі
приватизації квартири АДРЕСА_1 та
довіреність на право розпорядження
(право продажу) вищевказаної квартири.
04 лютого 2004 року ОСОБА_4, діючи від імені
ОСОБА_2, уклав з ОСОБА_12 договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
отримані від продажу грошові кошти
звернув на свою користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.п. 4, 5, 7, 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року N 9 судам відповідно
до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати
види недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

У разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, правочини щодо відчуження
викраденого майна. При кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо. Наслідки вчинення правочину, що
порушує публічний порядок,
визначаються загальними правилами
(стаття 216 ЦК).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК встановлено,
що якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння або
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Ухвалюючи рішення про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та
відмовляючи у задоволенні позовних про
встановлення нікчемності довіреності
та договору купівлі-продажу, суд першої
інстанції вищевказаних положень
закону та роз'яснень не врахував, не
звернув уваги на те, що визнання
правочину недійсним та встановлення
його нікчемності є окремими способами
захисту порушених прав, позовних вимог
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним ОСОБА_1 заявлено не було,
належна ОСОБА_2 квартира вибула з її
володіння не з її волі внаслідок
скоєння злочину, що підтверджено
вироком суду, а тому дійшов помилкового
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для встановлення
нікчемності правочинів.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню,
апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 - частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
укладеного 04 лютого 2004 року між ОСОБА_2,
від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_12
договору купівлі-продажу та в частині
відмови у задоволення позовних вимог
про встановлення нікчемності
довіреності - скасуванню, з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
в цій частині та зміни рішення в
частині витребування квартири із
чужого незаконного володіння та
виселення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 30 жовтня
2013 року в частині визнання
недійсним укладеного 04 лютого 2004 року
між ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_4,
та ОСОБА_12 договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 та в частині відмови у
задоволення позовних вимог про
встановлення нікчемності довіреності
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення.

Встановити нікчемність
посвідченої 03 січня 2004 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстр.
№ 19 довіреності від імені ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний №
НОМЕР_1) на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити нікчемність
укладеного 04 лютого 2004 року між ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний №
НОМЕР_1), від імені якої діяв ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12 та посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_13
за реєстр. № 709 договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В частині задоволення позовних
вимог про витребування нерухомого
майна із чужого незаконного володіння
та виселення рішення суду змінити,
виклавши його в наступній редакції.

Витребувати із незаконного
володіння ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
(ідентифікаційний № НОМЕР_2) у
власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(ідентифікаційний № НОМЕР_1) квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 32,5 кв.м.,
житловою площею 16,9 кв.м.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
(ідентифікаційний № НОМЕР_2), з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий підпис

Судді підписи

КОПІЯ. З оригіналом згідно.
Суддя