УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання договору
дарування недійсним та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_8
на рішення Березанського міського суду
Київської області від 29 липня 2013 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 03 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що його батьки в
період шлюбу набули право власності на
будинок по АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_10, після її
смерті відкрилася спадщина на 1/2
частину вказаного будинку,
спадкоємцями першої черги за законом є
він, його батько ОСОБА_7 та брати ОСОБА_8,
ОСОБА_9 Вказує, що на момент відкриття
спадщини він був неповнолітнім, всі
спадкоємці, окрім ОСОБА_9, на момент
відкриття спадщини проживали та були
зареєстровані у спадковому будинку, із
заявами до нотаріальної контори не
зверталися, прийняли спадщину шляхом
фактичного вступу в управління майном.
На підставі договору дарування від 23
березня 2011 року ОСОБА_7 розпорядився
спадковим майном і подарував увесь
будинок ОСОБА_11

У зв'язку з наведеним просив суд
визнати будинок АДРЕСА_1 спільним
сумісним майном подружжя ОСОБА_10 та
ОСОБА_7, визнати частково недійсним
договір дарування житлового будинку
від 23 березня 2011 року в частині
дарування 1/6 частини будинку, визнати
за ним право власності на 1/6 частину
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті матері ОСОБА_10

Рішенням Березанського районного суду
Київської області від 29 липня 2013 року
позов задоволено. Визнано будинок
АДРЕСА_1 спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7, визнано
частково недійсним договір дарування
житлового будинку від 23 березня 2011 року
в частині дарування 1/6 частини будинку,
визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6
частину будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Стягнуто солідарно із відповідачів
судові витрати у розмірі 229, 40 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 03 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення судових витрат солідарно
скасовано, та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_7
та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові
витрати в розмірі 114, 70 грн з кожного. В
іншій частині рішення Березанського
міського суду Київської області від 29
липня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій, із
ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов в частині визнання
будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю подружжя суд першої
інстанції виходив з того, що зазначений
будинок побудований подружжям ОСОБА_10
та ОСОБА_7 під час шлюбу. Задовольняючи
позовні вимоги про визнання договору
дарування частково недійсним, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що
позивач фактично вступив в управління
спадковим майном, договір дарування
спадкового майна в 1/6 частині порушує
його права, а тому повинен бути
визнаний частково недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині солідарного
стягнення судових витрат, апеляційний
суд виходив з того, що покладення судом
солідарного обов'язку по сплаті
судових витрат не ґрунтується на
вимогах закону та є неправильним.

Судом установлено, що 13 червня 1965 року
між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 зареєстровано
шлюб.

Під час шлюбу подружжям був
побудований житловий будинок АДРЕСА_1.
Так, актом державної прийомки в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 22 листопада 1976 року,
затвердженим рішенням виконкому
Березанської селищної ради № 23 від 16
грудня 1976 року, ухвалено пред'явлене до
здачі домоволодіння ОСОБА_7 за адресою
АДРЕСА_1 рахувати прийнятим.

Згідно записів будинкової книги по
житловому будинку АДРЕСА_1, 18 листопада
1978 року зроблено відмітки про прописку,
звірку з листком прибуття та
поквартирним списком щодо ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10

Відповідно до свідоцтва про право
власності на жилий будинок, виданого
комбінатом комунальних підприємств м.
Березань за № 2617, право власності
зареєстровано за ОСОБА_7
Переяслав-Хмельницьким бюро технічної
інвентаризації 04 січня 1977 року за № 2747.

З листа Березанської міської державної
нотаріальної контори № 302/01-16
від 10 квітня 2012 року вбачається, що
після смерті ОСОБА_10 спадкової справи
не заводилося.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Березанської міської ради №
1561 від 22 березня 2011 року, в будинку
АДРЕСА_1 проживають і зареєстровані
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8

Згідно договору дарування від 23
березня 2011 року ОСОБА_7 розпорядився
спірним будинком і подарував його
ОСОБА_11

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції,
що діяла на момент спірних
правовідносин, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із вимогами ст. ст. 529 ЦК УРСР в
редакції 1963 року при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти, дружина і батьки
померлого.

Відповідно до ст.ст. 548 ЦК УРСР в
редакції 1963 року для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженням, прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві
моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 УРСР в редакції 1963 року
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини, зазначені дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Відповідно до п. 124 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР від 31 жовтня 1975 року,
чинної на час існування спірних
правовідносин, передбачено, що доказом
вступу в управління чи володіння
майном можуть бути запис в паспорті
спадкоємця або в будинковій книзі, який
свідчить про те, що спадкоємець був
постійно прописаний в спадковому
будинку в період шести місяців після
дня смерті спадкодавця.

Враховуючи наведене, суди попередніх
інстанцій, дійшли обґрунтованого
висновку, що будинок АДРЕСА_1 є спільним
майном подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7,
позивач фактично вступив в управління
спадковим майном після смерті своєї
матері шляхом сумісного ведення
домашнього господарства, оскільки
постійно проживав у спірному
домоволодінні, а тому позивач має право
на 1/6 частину зазначеного будинку в
порядку спадкування.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційних скарг про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 03 вересня 2013 року та
рішення Березанського міського суду
Київської області від 29 липня 2013 року у
його незмінній частині залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук