Справа №577/3498/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кущенко М. Ф.Номер
провадження 22-ц/788/251/14 Суддя-доповідач -
Маслов Василь. Олексійович. Категорія -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк»

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 09 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання договору споживчого кредиту
недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 09 грудня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано кредитний договір
DNH4КР45320037 від 24 травня 2006 року
недійсним. Вирішено питання судового
збору.

В апеляційній скарзі Банк посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи просить
зазначене рішення скасувати. Апелянт
вважає, що оскільки відповідач не
підписував кредитний договір, то
договір є нікчемним. При цьому
зазначає, що позивач обрав невірний
спосіб захисту, тому позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представника
Банку Старовойтової О.О., яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, за заявою
позичальника від 24 травня 2006 року №
DNH4КР45320037, написаної та підписаної від
імені позивача, останньому ПАТ КБ
«Приватбанк» надав кредит у сумі 8814
грн. Ціль кредитування: купівля товарів
народного споживання, а саме спального
гарнітура. Вказана обставина
підтверджується копією заяви на а.с. 67 -
68.

До заяви були додані копії паспорта
ОСОБА_3, копія його ідентифікаційного
номеру, заява на ім'я директора
кредитної компанії ТОВ «Приват
Кредит», підписані та завірені від
імені позивача, копії вказаних
документів є на а.с. 69 - 71, 73.

Факт отримання кредитних коштів і
придбання спального гарнітуру
підтверджується накладною № 04 від 26
травня 2006 року, актом прийому - передачі
товару № DNH4КР45320037 від 26 травня 2006 року,
копії яких є на а.с. 72, 73.

У матеріалах справи міститься висновок
судової почеркознавчої експертизи №1154
від 03 жовтня 2013 року, згідно з яким
підпис у заяві позичальника від 24
травня 2006 року № DNH4КР45320037 виконаний не
самим ОСОБА_3, а іншою особою з
наслідуванням його справжнього
підпису.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

Договір є укладеним, відповідно до
вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній
формі сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи №1154 від 03
жовтня 2013 року, проведеної судовим
експертом Сумським відділенням при
Харківському науково-дослідному
інституті судових експертиз ім. засл.
проф. М.С. Бокаріуса, підписи ОСОБА_3 у
копії накладної № 04, акті
прийому-передачі товару № DNH4КР45320037,
заяві на ім'я директора кредитної
компанії ТОВ «Приват Кредит», заяві
позичальника № DNH4КР45320037, завіреній
копії паспорта, завіреній копії картки
фізичної особи - платника податків
виконані не позивачем, а іншою особою з
наслідуванням його справжнього
підпису (а.с. 58 - 65).

Рішення місцевого суду про задоволення
позову відповідає вимогам вказаних
норм ЦК України, ґрунтується на
зібраних по справі доказах. Доводи
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Твердження апелянта, що ОСОБА_3 обрав
невірний спосіб захисту, заявивши
вимогу не про встановлення судом
кредитного договору нікчемним, а про
визнання даного договору недійсним, не
може бути підставою для скасування
рішення суду, так як за змістом частини
другої статті 215 ЦК України нікчемний
правочин, на відміну від оспорюваного,
є недійсним незалежно від наявності чи
відсутності відповідного рішення суду.
Однак це не виключає можливості
подання та задоволення позову про
визнання нікчемного правочину
недійсним. У діючому цивільному
законодавстві немає такого припису в
законі, який би визначав нікчемним
договір без підпису сторони цього
договору. Отже, при відсутності підпису
сторони договору мова може йти про
недійсність, а не про нікчемність
договору. Таким чином, спори про
визнання нікчемних правочинів
недійсними підлягають вирішенню
місцевими судами у загальному порядку.
З'ясувавши, що оспорюваний правочин є
нікчемним, суд зазначає в резолютивній
частині рішення про його недійсність
або, за відсутності підстав для такого
визнання, відмовляє в задоволенні
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Позивач по справі довів,
що кредитний договір укладений іншою
особою від його імені, яка не мала на це
відповідного повноваження, що
підтверджується висновками судової
почеркознавчої експертизи. Відповідач
в свою чергу не надав суду доказів, які
б спростовували доводи позивача та
зібрані по справі докази.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

Таке рішення місцевого суду не
позбавляє права відповідача доводити у
інший спосіб набуття позивачем або
його дружиною грошових коштів без
достатньої правової підстави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити, а рішення
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 09 грудня 2013 року в
даній справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -