Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст. Адамович
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського
М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Приватного вищого навчального
закладу «Інститут підприємництва та
сучасних технологій», третя особа на
стороні позивача Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
про захист трудових прав,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом у якому
просив стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
невиплати остаточного розрахунку по
зарплаті з 04 січня 2012 року по день
постановлення судового рішення по 1542,11
грн. за місяць після відрахування
податків і зборів та моральну шкоду в
розмірі 20 000 грн.

Крім того, позивач просив зобов'язати
начальний заклад відновити в
Управлінні Пенсійного фонду України в
місті Житомирі первинну звітність до
системи персоніфікованого обліку
застрахованих осіб про суми заробітної
плати та страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування шляхом подачі протягом
десяти днів з дня вступу рішення в
справі у законну силу до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Житомирі звіту про суми нарахованої
заробітної плати застрахованих осіб та
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України про внесення
змін щодо нарахування заробітної плати
з жовтня 2010 р. по січень 2012р. у розмірі,
які існували станом на 03 січня 2012р.

Також ОСОБА_2 просив зобов'язати
відповідача слатити до Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
на облікову картку НОМЕР_1
застрахованої особи ОСОБА_2 страхові
внески на нараховану заробітну плату
за пероід з 01 лютого 2009 року по 31 грудня
2009 року включно та з 01 січня 2010 року по 31
грудня 2010 року включно в розмірах,
визначених станом на 03 січня 2012р.

В обґрунтування позову зазначав, що
з Приватним вищим навчальним закладом
«Інститут підприємництва та сучасних
технологій» перебував у трудових
відносинах до 03
січня 2012р. В день звільнення остаточний
розрахунок по заробітній платі з ним не
був проведений і заборгованість по
заробітній платі була стягнута за
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25 липня 2013
року в сумі 34 292,11 грн.

Проте йому вона так і не виплачена на
день подання позову.

Відповідачем не сплачуються страхові
платежі на нараховану заробітну
плату до Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі, а також надаються
недостовірні відомості до
персоніфікованого обліку.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій
відповідача розмір заробітної плати
позивача по персоніфікованому обліку
Пенсійного фонду України був штучно
зменшений, страхові внески за період з
01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року ним
не сплачені.

ОСОБА_2 було завдана і моральна
шкода, оскільки він перебував у
постійній нервовій напрузі та поганому
настрої.

Порушення його трудових прав вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, витрати
вільного часу на звернення до різних
установ.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного вищого
навчального закладу «Інститут
підприємництва та сучасних
технологій» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток при звільненні за період з 04
січня 2012 року по 14 січня 2014 року в сумі
17765 грн. 28 коп. та моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з Приватного вищого
навчального закладу «Інститут
підприємництва та сучасних
технологій» на користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що районним
судом неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом не правильно визначений
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 17 765,28 грн. оскільки станом на 14
січня 2014р. до стягнення підлягав
середній заробіток в сумі 37 431,05 грн.

Вважає, що середній заробіток за
час затримки виплати остаточного
розрахунку по заробітній платі за
період з 04 січня 2012р. по день
постановлення судового рішення судом
апеляційної інстанції повинен бути
встановлений з розрахунку 70,09 грн. за
кожний робочий день з врахуванням
податків і зборів.

Районний суд необґрунтовано
відмовив йому у відшкодуванні
моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.,
оскільки саме цей розмір є необхідним
для відновлення його психологічного
стану в умовах стаціонарного лікування
у медичних закладах із придбанням
ліків за власні кошти та в умовах
санаторно-курортного лікування.

Судом першої інстанції
безпідставно відмовлено у
задоволенні позову про зобов'язання
відповідача відновити в Управлінні
Пенсійного фонду первинну звітність до
системи персоніфікованого обліку
застрахованих осіб про суми заробітної
плати позивача.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працював сантехніком та
робітником з обслуговування будівлі в
Приватному вищому навчальному закладі
«Інститут підприємництва та сучасних
технологій» Наказом №1-к від 03 січня 2012
року він був звільнений з роботи за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України з 03 січня 2012 року (а.с.52).

Проте заробітну плату йому не
виплачено у день звільнення і її
стягнуто по рішенню апеляційного суду
Житомирської області від 25 липня 2013
року.

З пояснень представника відповідача
під час розгляду апеляційної скарги
з'ясовано, що дане рішення так і не
виконано.

Тому, суд першої інстанції правильно
вважав, що позивач має право на
підставі ст. 117 КЗпП України на
отримання середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку за період з 04
січня 2912 року по 14 січня 2014 року.

Проте цей розмір обрахований судом не
правильно.

Відповідно до індивідуальної
відомості про застраховану особу Форми
ОК-5 яка подана відповідачем до
Пенсійного фонду України видно що сума
заробітку для нарахування пенсії
позивачу становила 1882.00 грн.

За останні два місяці роботи, що
передували звільненню ОСОБА_2, а саме
жовтень і листопад 2011 року, оскільки в
грудні згідно Форми ОК-5 зарплата йому
не виплачувалася, Міністерством праці
та соціальної політики листом від 25.08
2010 року №9111/0/14-10/13 встановлено 43 робочі
дні. Відтак середньоденна заробітна
плата позивача становила - 1882.00 х 2 : 43 =
87.53 грн.

Кількість робочих днів за час затримки
розрахунку при звільненні згідно
листів Міністерства соціальної
політики України від 23 серпня 2011 року
№8515/0/14-11/13, від 21 серпня 2012 року
№9050/0/14-12/13 на час ухвалення рішення
судом першої інстанції, становила 502
дні.

Тому розмір середнього заробітку, який
підлягає виплаті позивачу становить:
87.53 грн. х 502 дн. = 43943.00 грн. без
вирахування податків і зборів, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.6 постанови №13 від 24 грудня
1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»

Відтак рішення районного суду, в
частини стягнення середнього
заробітку, на підставі ст. 309 ЦПК
України, підлягає зміні.

Разом з тим колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги проте, що суд
першої інстанції стягнув лише 1 тисячу
гривень на відшкодування моральної
шкоди, а не 20 тис. грн. безпідставними.

При визначенні такого розміру суд на
підставі тих доказів, що є у справі
врахував характер, обсяг, ступінь
тяжкості душевних страждань позивачем
та з урахуванням засад розумності
виваженості і справедливості
правильно визначив розмір на
відшкодування моральної шкоди.

Безпідставними є доводи
апеляційної скарги про відмову
районним судом вимог про зобов'язання
відповідача відновити в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
первинну звітність до системи
персоніфікованого обліку
застрахованих осіб про суми заробітної
плати позивача.

Відповідно до ч.1п.1ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платником
єдиного внеску є відповідач, з яким
позивач перебував у трудових
відносинах.

Частиною 1 статті 7 цього Закону
передбачено, що єдиний внесок
нараховується на суму нарахованої
заробітної плати, а пунктами 7.8 статті 9
визначено, що єдиний внесок
сплачується шляхом перерахування
платником безготівкових коштів з його
банківського рахунку.

Ці внески сплачуються під час кожної
виплати заробітної плати на суми, якої
нараховується єдиний внесок у розмірі,
встановленому для таких платників.

Виходячи з наведеного навчальний
заклад не нараховував та не виплачував
заробітну плату позивачу, внаслідок
чого рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25
липня 2013 року на користь ОСОБА_2 була
стягнута заборгованість. Проте це
рішення до цього часу не виконане,
заборгованість по зарплаті не
сплачена, а відтак і не сплачено єдиний
внесок.

Тому рішення суду першої інстанції в
цій частині вимог слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня 2014 року
змінити.

Збільшити розмір стягнутого
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні за період з 04
січня 2012 року по 14 січня 2014 року з 17 765
грн. 28 коп. до 43 943.00 грн. без вирахування
податків і зборів.

В решті рішення районного суду
залишити без змін

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: