Провадження № 2/127/705/14
Вінницький міський суд Вінницької
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Солтисюк К.В.
з участю позивача ОСОБА_1
його представника ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3
її представника ОСОБА_4
представника органу опіки і піклування
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа без самостійних вимог - служба у
справах дітей Вінницької міської ради
про визначення місця проживання дитини
і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа без самостійних
вимог - служба у справах дітей
Вінницької міської ради про визначення
місця проживання дитини, -
21.11.2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом про визначення місця
проживання дитини і мотивував позов
тим, що він та ОСОБА_3 є батьками
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом проживали за адресою АДРЕСА_1.
Оскільки фактичні шлюбні стосунки
припинились, 24.10.2012 року відповідачка
забрала свої речі і виїхала з квартири.
З того часу дитина постійно проживає із
ним, звикла до постійного місця
проживання, відвідує дитячий садок № 72.
Вихованням дитини займається він та
допомагає його мати - ОСОБА_6 Дитина
повністю забезпечена матеріально,
прихильна лише до нього, як до батька і
до бабусі із дідусем і не потребує
виключно материнського піклування.
Натомість відповідачка ОСОБА_3
психічно неврівноважена, схильна до
агресії, породжує конфлікти під час
яких кидається на нього і на його матір,
наносить тілесні ушкодження, з зв`язку
з чим вони змушені були звертатись до
міліції. З цього приводу відповідачка
перебувала на огляді у
лікарів-психіатрів. Внаслідок нервових
розладів син ОСОБА_7 став боятися
матері, не проявляє до неї любові і
прихильності, під час зустрічей веде
себе скуто і взагалі не бажає
зустрічатись із матір`ю. Вважає, що
відповідачка не зможе впоратись із
вихованням дитини також через власну
недбалість і байдужість до долі дитини.
Ще під час спільного проживання вона не
приділяла належної уваги сину, через це
ОСОБА_7 мав багато захворювань, в тому
числі опіки з вини матері, неодноразово
проходив лікування у умовах
стаціонару. Дані факти вказують на
невиконання відповідачкою обов`язків,
визначених п. 2,5 ст. 150 СК України, тому,
на підставі ст.ст. 160, 161 СК України
просив визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7, 2010 р.н, із батьком,
ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1.
06.12.2012 року відповідачка ОСОБА_3
подала зустрічний позов (а.с. 62-65 т. 1),
заперечила всі обставини, викладені
позивачем у первісному позові.
Мотивувала вимоги тим, що 04.11.2012 року
відповідач ОСОБА_1 зібрав її особисті
речі і під тиском вигнав її з квартири,
де вони разом проживали із дитиною. З
того часу вона майже не приймає участь
у вихованні сина, оскільки відповідач
перешкоджає їх спілкуванню. Вона
неодноразово приходила до квартири,
але не могла потрапити в середину, що
бачили всі мешканці будинку. Дитина
більшість часу перебуває у батьків
відповідача в м. Шаргород, оскільки він
весь час на роботі. Вважає, що вона
зможе забезпечити сину повноцінний
догляд, виховання та розвиток, оскільки
до того, як відповідач вигнав її з дому,
саме вона дбала про дитину і
опікувалась нею. В неї є всі умови для
проживання сина і його розвитку, тому
просила визначити місце проживання
ОСОБА_7, 2010 р.н., із матір`ю, ОСОБА_3 Крім
того, просила встановити відповідачу
години і дні для систематичних
зустрічей (а.с. 111-112 т. 1).
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2
первісний позов підтримали, зустрічний
не визнали. Позивач додав, що
відповідачка сама пішла з дому, він її
не виганяв. Збираючи речі, вона навіть
не згадала про сина, а тим часом ОСОБА_7
сидів у кутку і плакав. Протягом тижня
вона також навіть не загадала про
ОСОБА_7. Тому дитина залишилась із ним і
вже більше року вони проживають разом.
Син прив`язаний до нього як до батька,
забезпечений всім необхідним, в тому
числі матеріально і не потребує
виключно материнської опіки. Він
приділяє дитині багато часу, оскільки
має вільний робочий графік, натомість
мати недбало відноситься до сина, не
уміє стримувати емоції і навіть при
зустрічах влаштовує скандали. Сама
дитина боїться її і не бажає іти на
контакт. Відповідачка з 9.00 до 18.00 на
роботі, рідко приходить на зустрічі із
сином, тому вона не зможе приділити
належної уваги дитині. Зміна місця
проживання буде психоемоційною
травмою для ОСОБА_7. Саме ці обставини є
виключними, щоб визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_7 із ним.
Позовні вимоги щодо встановлення часу
і днів для систематичних зустрічей
дитини із мамою не підтримав (а.с. 70-71 т.
Відповідачка ОСОБА_3 і її
представник ОСОБА_4 позов не визнали,
зустрічний позов підтримали.
Відповідачка додала, що проблеми в
сім`ї виникли через батьків ОСОБА_1, які
весь час втручались в їх особисте
життя. В жовтні 2012 року він вигнав її з
хати і вона змушена була поїхати на
один день до батьків в село, а
наступного дня повернулась і вже не
могла потрапити до квартири, органи
опіки не допомогли. 04.11.2012 року ОСОБА_1
дозволив їй зайти, але сина вона не
змогла забрати, оскільки він був на
руках у відповідача і плакав, а до сили
вона не вдавалась. Протягом тривалого
часу вона неодноразово приходила до
будинку, чекала у під`їзді, не могла
потрапити до дитини, лише зрідка на
декілька хвилин бачила сина, і то, в
присутності когось із родичів
відповідача. Сам-на-сам із дитиною вона
не може залишитись і до цього часу.
Через такі перешкоди і постійні
наговори син від неї відвик, став
байдужим. Вона розуміє, що потрібен
тривалий час для адаптації, але
відповідач навмисне влаштовує
зустрічі не більше 5 хвилин. Їй
недостатньо часу для спілкування із
сином і налагодження стосунків, проте
вона прикладе максимум зусиль для
цього. В даний час має постійну роботу,
дохід, має у власності житло, тому
перешкод для визначення місця
проживання ОСОБА_7 із нею немає.
В судовому засіданні представник
органу опіки та піклування Вінницької
міської ради Бойко М.П. підтримала
висновки органу опіки і піклування від
21.02.2013 року (а.с. 238-239 т. 1) та від 08.02.2014
року (а.с. 63-65 т. 3), відповідно до яких
місце проживання дитини доцільно буде
визначити із батьком - ОСОБА_1 Додала, що
при наданні цих висновків орган опіки і
піклування діяв виключно в інтересах
дитини, але дитина не може бути
позбавлена батьківського піклування
як з боку матері, так і з боку батька,
тому обом батькам слід вжити всіх
заходів для залагодження конфлікту і
ставитись до дитини із повагою та
враховувати її думку. Пояснила, що
відповідно до п. 72 постанови КМУ від
24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності
органів опіки і піклування, пов`язаної
із захистом прав дитини», при наданні
висновку, орган опіки і піклування
з`ясовує спроможність батьків належним
чином утримувати і виховувати дитину,
чи можуть вони виконувати свої
обов`язки, з`ясовує відношення дитини
до батьків, її прихильність, стан
здоров`я, негативні звички, рівень
доходів тощо. В сукупності комісія
опрацьовує всі докази і надає свій
висновок. Склад комісії визначається
постановою КМУ, на засіданні присутні 14
осіб, а рішення приймається шляхом
Крім того, в судовому засіданні
був допитаний свідки: з боку позивача -
ОСОБА_10, з боку відповідачки - ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15
Свідок ОСОБА_10 (батько позивача
ОСОБА_1.) суду пояснив, що в даний час
ОСОБА_7 проявляє негативне відношення
до мами, говорить, що не любить її і
боїться. При зустрічах із нею він
ховається, тікає, руку батька не
відпускає. Таке відношення через те, що
син бачив її сварки і агресію, був
присутній при тому, як ОСОБА_3 кричала,
всіх ображала і била. Вважає, що ОСОБА_3
погана мати, вона не зможе належним
чином доглядати сина через свою
недбалість і несерйозність. Ще під час
спільного проживання ОСОБА_7 з-за вини
матері часто хворів, в тому числі двічі
на запалення легенів. В даний час вона
не приходить на зустрічі або
затримується, дитині купує лише
пластівці, йогурти, іграшки. Натомість
ОСОБА_1, як батько, багато часу
проводить із дитиною, приділяє належну
увагу розвитку і вихованню, в тому
числі готує їжу, купує всі необхідні
речі. Коли ОСОБА_1 на роботі з дитиною
залишається бабуся - ОСОБА_6 або він.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
вона є сусідкою ОСОБА_1. Знає, що ОСОБА_3
сумлінна матір, вона належним чином
виконувала материнський обов`язок,
сприяла повноцінному розвитку дитини,
забезпечувала всім необхідним. Дитина
мала найкращі риси, гралася із дітьми,
була слухняна і весела. Сьогодні ОСОБА_7
зовсім інший. На вулиці майже не буває,
відсторонений від інших дітей, лише дід
і баба з ним виходять і то, щоб посадити
до машини. Батька рідко бачить із сином.
Коли ОСОБА_3 приходила на побачення,
вони усіляко перешкоджали спілкуванню,
не відчиняли двері у квартиру, уникали
зустрічей. Вона щодня приходила до
сина, дзвонила через домофон також до
сусідів, щоб їй відчинили двері у
під`їзд. Вважає, що поведінка батька по
відношенню до матері є неправильною.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
вона є сусідкою, знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною і добре
знає ОСОБА_3 та її сина. На прогулянках
вони часто спілкувались. В даний час
дитина залишилась проживати із
батьком, але весь час проводить із
дідом або бабою. ОСОБА_7 змінився,
виглядає наляканим, з дітьми не
грається. Аліна приходить на зустрічі
із ним, але часто її не допускають, або
спілкування проходить в присутності
когось із родичів батька протягом
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
знає ОСОБА_3 як гарну матір. Коли вони ще
разом жили, батька з сином взагалі не
бачили, лише мама займалась доглядом і
вихованням сина. В даний час вона
приходить до сина майже щодня, на
вихідні, але до ОСОБА_7 потрапити не
може. Син її змінився, з дітьми не
Свідок ОСОБА_14 і ОСОБА_15 суду
пояснили, що вони для ОСОБА_7 є дідом і
бабою, проте онука не бачать, оскільки
він часто в Шаргороді. ОСОБА_1 не дають
їм, а також їх доньці ОСОБА_3 можливості
спілкуватись і бачитись із дитиною.
Часто було так, що вони приїжджали до
дитини, але зустрітись не могли,
попередньо домовитись також не було
можливості, оскільки ОСОБА_1 не
відповідав на телефонні дзвінки.
Вважають, що ці перепони створені
штучно і мала дитина повинна бути із
Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, думку
представника органу опіки і
піклування, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
первісний позов ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували в шлюбі з 24.10.2009 року (а.с. 7 т.
1). Рішенням суду від 25.02.2013 року шлюб між
ними розірвано (а.с. 15-19 т. 2).
В судовому засіданні також було
з`ясовано, що причиною виникнення
неприязних відносин у сім`ї, на думку
позивача, є неправильна і агресивна
поведінка матері - ОСОБА_3 по відношенню
до дитини, чоловіка і членів його
родини, різні погляди на виховання
сина, психічна неврівноваженість.
ОСОБА_3 пояснила, що причиною
конфліктів стало втручання батьків
ОСОБА_1 в їх сімейне життя, проживання
із матір`ю відповідача в однокімнатній
За таких обставин збереження сім`ї було
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8 т. 1).
З жовтня - листопада 2012 року сторони не
проживають разом і не підтримують
шлюбних стосунків. З того часу дитина
залишилась проживати із батьком за
адресою АДРЕСА_1, оскільки мати - ОСОБА_3,
04.11.2012 року, залишила постійне місце
проживання і переїхала жити до своїх
батьків в с. Мала Мочулка Теплицького
району Вінницької області.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки і піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
необхідно враховувати ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов`язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров`я, та інші
обставини, що мають істотне значення.
У свою чергу, в ч. 2 ст. 161 СК України,
чітко визначено, що органи опіки і
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
Таким чином, на рівні національного
законодавства встановлено перелік
обставин, за наявності яких малолітню
дитину не можуть передати для
проживання разом з матір`ю. Такими є:
відсутність у матері самостійного
доходу; зловживання матір`ю спиртними
напоями або наркотичними речовинами;
аморальна поведінка матері, яка може
зашкодити розвиткові дитини.
В судовому засіданні було встановлено,
і це підтверджено письмовими доказами,
що і батько - ОСОБА_1 і матір - ОСОБА_3
мають самостійний дохід (а.с. 75, 80 т. 3), ні
батько ні матір не зловживають
спиртними напоями або наркотичними
речовинами (а.с. 60 т. 1), не ведуть
аморальний спосіб життя, що може
зашкодити розвитку дитини.
Протилежного суду не доведено.
Фотокартка ОСОБА_3, що міститься в
матеріалах справи на а.с. 40 т. 1 і на яку
позивач ОСОБА_1 посилається як на доказ
аморальності ОСОБА_3, не може бути взята
судом до уваги, оскільки вона не є таким
доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
Комісією служби у справах дітей
Вінницької міської ради в складі
заступника начальника служби Бойко
М.П., головного спеціаліста відділу
захисту прав дітей Остапець Н.М.,
спеціаліста ІІ категорії відділу
захисту прав дітей Олексієнко Л.Д.,
головного спеціаліста Вінницького
міського центру соціальних служб для
дітей та молоді Калитою Д.О. були
обстежені умови для проживання дитини,
створені матір`ю - ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_2 і батьком - ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_1. Встановлено, що дитині
створені всі умови для проживання,
квартири знаходиться у задовільному
санітарному стані. Дані квартири
знаходяться у власності та є постійним
місцем проживання сторін у справі (а.с.
224-227, 230 т.1, а.с. 21-24 т. 3).
Питання надання висновку про
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_3 розглядалось на засіданні
комісії з питань захисту прав дитини
при виконкомі Вінницької міської ради
04.02.2014 року. Були заслухані пояснення
обох батьків та розглянуті документи,
які стосуються даної справи. Обоє
батьків наполягали, щоб дитина
проживала з кожним із них, спільної
Враховуючи вказані обставини,
керуючись ст.ст. 19, 161 СК України, п. 1 ст. 3
Конвенції ООН про права дитини, п. 73
постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про
питання діяльності органів опіки і
піклування, пов`язаної із захистом прав
дитини», а також інші фактичні
обставини, орган опіки та піклування
Вінницької міської ради вважав за
доцільне визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1, із
батьком - ОСОБА_1. Зобов`язано батька не
чинити перешкоди матері у спілкуванні
з сином. Про це надано письмовий
висновок від 08.02.2014 року № 01-00-011-6263 (а.с.
63-65 т. 3). Аналогічний висновок був
наданий раніше (а.с. 238-239 т. 1).
В судовому засіданні представник
органу опіки і піклування Бойко М.П.
пояснила, що такий висновок зроблений
колегіальним органом (склад визначений
п. 7 Типового положення про комісію з
питань захисту прав дитини) і виключно
в інтересах дитини, оскільки зміна
умов, режиму для малолітньої дитини
неможлива без негативних наслідків.
Проте, суд критично оцінює висновок
органу опіки і піклування від 08.02.2014
року і вважає, що даний висновок є
недостатньо обґрунтованим, оскільки у
висновку описані лише ті обставини, що
і батько і матір є рівними у здійсненні
батьківських прав та виконанні
батьківських обов`язків. Органом опіки
і піклування не мотивовано, чому
малолітня дитина, з огляду на
визначений Декларацією прав дитини
принцип, повинна бути розлучена із
матір`ю. У висновку лише зазначено, що
комісія враховує інші фактичні
обставини, а не називає їх. З цих самих
підстав суд критично оцінює попередній
висновок від 21.02.2013 року.
Відповідно до п. 6 Декларації прав
дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено,
що дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
Ні в судовому засіданні, ні при
розгляді питання органом опіки і
піклування, не були встановлені дані
виняткові обставини, які перелічені в
ч. 2 ст. 161 СК України і не дозволяли б
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 із матір`ю - ОСОБА_3
Доводи позивача ОСОБА_1, що
відповідачка ОСОБА_3 є поганою матір`ю,
оскільки сама залишила житло і навіть
не проявила зацікавленості до сина,
тому і в подальшому вона не зможе
впоратись із вихованням дитини, є
суб`єктивними. Обставин та дій з боку
відповідачки, які б негативно впливали
на фізичний і духовний розвиток дитини
як на складову виховання, в судовому
засіданні не встановлено.
Заборгованість зі сплати аліментів в
сумі 806,40 грн., не може свідчити про
умисне невиконання батьківського
обов`язку і ухилення від їх сплати.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_3
зазначила, що вона була вимушена
залишити квартиру, де проживала з
позивачем, оскільки він її вигнав,
забрати з собою сина відразу не могла,
проте весь час намагалась зустрітись з
дитиною. В даний час має квартиру в м.
Вінниці, житло, придатне для проживання
дитини, вона працює на посаді менеджера
з продажу, отримує стабільну заробітну
плату, тому зможе належно забезпечити
Та обставина, що дитина з 2012 року
проживає із батьком, хлопчик більше
прив`язаний до нього, а із матір`ю
склались не добрі відносини, не є тими
винятковими, за яких син не може бути
переданий матері. Суд враховує, що
дитина була розлучена із матір`ю в 2,5
роки, після того мала рідкі нетривалі
побачення і обмежене спілкування із
рідною людиною, ставала свідком
конфліктних ситуацій і відчувала
негативне ставлення батьків один до
одного, що і викликало напруження та
тривогу по відношенню до матері.
З метою з`ясування суті проблеми,
позитивного вирішення спору для обох
батьків, в судовому засіданні була
допитана в якості свідка спеціаліст в
галузі психології ОСОБА_22, яка в даний
час проводить усні консультації із
сторонами у справі і безпосередньо
працює із малолітнім ОСОБА_7. Вона
пояснила, що у дитини спостерігається
високий рівень афективно-тривожного
стану, присутній логоневроз і речові
дисфункції, тому він потребує
психологічної допомоги. ЇЇ завданням є
вивести дитину із такого стану, для
цього потрібен комплекс вправ і
консультації ряду спеціалістів.
Пояснила, що зміна обстановки для
дитини буде стресом, але для
налагодження стосунків потрібен
тривалий адаптаційний період,
позитивне налаштування і психологічна
допомога, особливо для матері. Також
додала, що малолітня дитина швидко
пристосовується до оточення і звикає
до людей, що переважно знаходяться із
нею і піклуються, і цим пояснюється те,
що ОСОБА_7 в даний час більше
прив`язаний до батька. Проте
присутність матері в житті дитини не
Враховуючи вищенаведені обставини,
вимоги Закону, суд прийшов до твердого
переконання, що місцем проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, слід визначити
постійне місце проживання його матері -
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2.
Проте суд вважає необхідним роз`яснити
сторонам в черговий раз, що обоє
батьків зобов`язані приймати участь в
утриманні і вихованні дитини і не
поглиблювати конфліктну ситуацію,
захищаючи свої власні інтереси, а
намагатись проявити справжню турботу,
реалізувати свої права шляхом
домовленості і забезпечити належні
умови для розвитку свого сина.
При ухваленні даного рішення суд також
враховує вимоги п. 2 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 р. про те, що дитині
повинні бути надані можливості і
сприятливі умови, які б дозволили їй
розвиватися розумово, морально,
духовно і в соціальному відношенні
здоровим і нормальним шляхом в умовах
свободи і гідності при найвищому
забезпеченні інтересів дитини.
Позов ОСОБА_3 в частині визначення днів
і годин для побачень ОСОБА_1 з дитиною
задоволенню не підлягає, оскільки
способи участі у вихованні дитини та
спілкуванні із нею того з батьків, хто
проживає окремо, визначає орган опіки і
піклування шляхом постановлення
рішення, яке є обов`язковим для
виконання. На час розгляду справи спору
щодо участі у вихованні ОСОБА_1 немає,
тому заява ОСОБА_3 є передчасною.

Керуючись принципами,
визначеними в Декларації прав дитини
(20.11.1959 р.) і наведеними в рішенні суду,
ст.ст. 19, 160, ч. 2 ст. 161 СК України, ст.ст. 5,
8, 10, 11, 57-60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Визначити місцем проживання
дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійне
місце проживання його матері - ОСОБА_3
за адресою АДРЕСА_2.

В решті позову - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог - служба у справах дітей
Вінницької міської ради про визначення
місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: