Єдиний унікальний номер 205/5687/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді- Скрипник К.О.,

при секретарі-
Олексієнко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 27 червня 2014 року
звернулася до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом, в
якому згідно уточнень зазначила, що
вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2008
року по 07 вересня 2010 року. Від шлюбу
мають неповнолітню дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з
позивачкою, яка займається її
вихованням, утриманням, піклується про
стан здоров'я, фізичний, духовний та
моральний розвиток. Відповідач
безпідставно чинить перешкоди у
здійсненні заходів, спрямованих на
покращення здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, зокрема, відмовляється
надати у передбаченому законодавством
України порядку дозвіл на виїзд ОСОБА_3
за кордон для відпочинку та
оздоровлення. Позивач просила надати
їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
до Криму та Російської Федерації без
дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2, до
повноліття дитини.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, про час, місце та дату
судового засідання була повідомлена
належним чином. Надійшла заява, в якій
просила розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
та просила задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час, місце та дату
судового засідання був повідомлений
належним чином. Надійшла заява в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, позовні вимоги визнав та
не заперечував проти їх задоволення.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася. Надійшла письмова заява з
проханням слухати справу у відсутність
їх представника та прийняти рішення
згідно чинного законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 25 жовтня 2008 року по 07 вересня 2010
року (а.с.6,7). Від шлюбу мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України,
фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, має право на вільне
самостійне пересування по території
України і на вибір місця перебування.
Фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

Як передбачено Законом України
від 21 січня 1994 року «Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України» в ст. 4 п. 2, за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Між тим, дослідивши доводи
позивача ОСОБА_1 та надані нею докази на
їх підтвердження, суд находить їх
такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до положень статті 141 СК
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності з ч.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
оформлення проїзного документа дитини
проводиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Згідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМ України № 231 від 31
березня 1995 року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Аналогічні положення містить і
Постанова Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року №57 «Про
затвердження правил перетинання
державного кордону громадянами
України».

Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється: 1) за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; 2) без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків:
якщо другий з батьків є іноземцем або
особою без громадянства, що
підтверджується записом про батька у
свідоцтві про народження дитини, та
який (яка) відсутній у пункті пропуску
якщо у паспорті громадянина України
для виїзду за кордон, з яким перетинає
державний кордон громадянин, який не
досяг 16-річного віку, або проїзному
документі дитини є запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік у дипломатичному
представництві або консульській
установі України за кордоном; у разі
пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій:
свідоцтва про смерть другого з батьків;
рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;
рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім; рішення
суду про визнання другого з батьків
недієздатним; рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Тобто, вищевказані вимоги закону
дають підстави для висновку, що
законодавцем надано право суду
приймати рішення щодо виїзду дитини за
кордон при умові строкової конкретно
визначеної поїздки з зазначенням
країни та часу перебування, та відмови
одного з батьків у надані згоди на цей
виїзд.

Аналіз наведених вище норм
матеріального права вказує, що,
вирішуючи питання надання дозволу на
виїзд дитини за кордон без згоди
батька, який не проживає разом з нею,
суд повинен враховувати заперечення
батька дитини, з яким дитина не
проживає та з'ясовувати
обґрунтованість цих заперечень.

Доводи позивача про неодноразові
її звернення до відповідача з
проханням надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон, суд до уваги не
приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК
України не було надано належних та
допустимих доказів. Письмові матеріали
справи також не місять доказів на
підтвердження, факту вручення
відповідачу вимог про надання згоди на
виїзд дитини за кордон.

Крім того, відповідач 31.10.2014 року
подав до суду заяву, згідно якої
позовні вимоги визнав та не
заперечував проти їх задоволення,
тобто відповідач не заперечує щодо
виїзду дитини за кордон.

Позивач, заявляючи позовні вимоги
про надання дозволу, вказала лише про
намір виїзду, проте не вказала періоди
виїзду, їх тривалість. У позовній заяві
не вказано мету поїздок та хто саме
буде супроводжувати дитину у поїздках,
а також про наявність чи відсутність
проїзного документу у дитини.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовна заява не підлягає
задоволенню, оскільки відсутнє
посилання на часові проміжки та
інформації щодо країни перебування
дитини, що суперечить Правилам
перетинання державного кордону
громадянами України, а також позивачка
не надала доказів на підтвердження
того, що вона зверталась до відповідача
з проханням надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон України, а останній
такого дозволу не надав та чинить у
цьому перешкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК
України, враховує, що позовні вимоги
оплачені позивачем, судом залишено без
задоволення, позивач не звільнений від
їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10. 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
без згоди батька - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо її не
було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
К.О. Скрипник