ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 694/213/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н
И

26.02.2014 року м.
Звенигородка

Звенигородський районний суд
Черкаської області

в складі: головуючої судді
Гончаренко Т.В.

при секретарі
Блискавки А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Звенигородки
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Звенигородської міської ради, третя
особа:Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області про визнання
належності майна померлому та визнання
права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Звенигородського районного суду з
позовом до Звенигородської міської
ради про визнання належності майна
померлому та визнання права власності
на спадкове майно, мотивуючи свій позов
тим, що після смерті її батька - ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась
спадщина на належне йому майно, а саме:
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташованих по АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_2 в порядку ст.549 ЦК
України в редакції 1963 року спадщину за
законом прийняла його дружина, а її
мати, ОСОБА_3, вступивши в управління та
володіння спадковим майном, але
свідоцтво про право на спадщину вона не
оформила. За життя ОСОБА_3 склала
заповіт, за яким позивачка є
спадкоємцем спадкового майна померлої
ОСОБА_3, окрім неї інших спадкоємців
після смерті матері немає. В
установлений законом строк позивачка
звернулася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті матері, отримавши 29.10.2003 року
свідоцтво про право на спадщину на
грошові вклади, але їй було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину на вказаний будинок, у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно, а саме
будинок, який її батьком не було здано в
експлуатацію. Тому позивачка
звернулася до суду і просить суд
визнати належність будинковолодіння
по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_2 та
визнати за ОСОБА_3 та за нею право
власності на спадкове домоволодіння.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1
не з'явилася, але надіслала до суду
заяву, в якій просить справу розглянути
без її участі, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі та просить суд їх
задовольнити.

Представник відповідача -
Звенигородської міської ради,
Звенигородського району, Черкаської
області в судове засідання не з'явився,
але подав до суду заяву, в якій позовні
вимоги визнає в повному обсязі та
просив розглянути справу без його
участі.

Представник третьої особи інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Черкаській області, який в
установленому законом порядку,
передбаченому ст.74 ЦПК України був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, в судове засідання не з`явився,
причина його неявки суду невідома, від
нього не надійшло повідомлення про
причини неявки до суду та розгляд
справи без його участі.

Суд ухвалив провести розгляд справи
без участі сторін та представника
третьої особи на підставі наявних у
справі доказів.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України
в зв"язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов пiдлягає
задоволенню з таких підстав.

З 1 січня 2004 року набрав чинності новий
Цивільний Кодекс України (далі-ЦК
України) в новій редакції.

Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України
застосовується до цивільних
правовідносин, які виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої ЦК застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким зі спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, до спірних правовідносин слід
застосовувати законодавство, що діяло
на час відкриття спадщини, тобто
Цивільний Кодекс Української РСР (1963
р.), обговорюючи питання про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_2, а також і
ЦК України 2004 року при вирішенні
питання про спадкування після смерті
ОСОБА_3

Судом встановлено наступні факти:

16.02.1951 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб у Звенигородському
райвідділі ЗАГС Київської області,
актовий запис №32, після укладення
шлюбу дружині присвоєно прізвище
«ОСОБА_3», що підтверджується копією
свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с.32).

30.03.1953 року на ім»я ОСОБА_2
Звенигородською міською радою було
виділено земельну ділянку в АДРЕСА_2,
яку було перейменовано на «АДРЕСА_2».
Згідно акту Уманського бюро технічної
інвентаризації від 30.03.1953 року було
відведено земельну ділянку під
будівництво будинку ОСОБА_2 Земельна
ділянка, розміром 683 кв.м. перебувала в
постійному користуванні ОСОБА_2 з
березня 1953 року згідно договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для індивідуального
будівництва від 30.03.1953 року (а.с.21-22,23). На
протязі 1953-1990 років подружжя ОСОБА_2
здійснили будівництво будинку та
надвірних споруд на підставі проекту
забудови земельної ділянки,
виготовленому Уманським бюро
технічної інвентаризації 30.03.1953 року.
По закінченню будівництва ОСОБА_2 не
здав його в експлуатацію та не отримав
свідоцтва про право власності на
будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 від 05.10.1977 року
(а.с.4).

Після його смерті відкрилась спадщина,
до складу якої входить домоволодіння,
що розташоване по АДРЕСА_1, яку в
порядку ст.549 ЦК Української РСР в
редакції закону 1963 року, який діяв на
час відкриття спадщини прийняла
дружина померлого, яка є матір»ю
позивачки ОСОБА_3, яка постійно до
смерті спадкодавця і після цього
доглядала за будинком, на протязі шести
місяців з дня смерті чоловіка ОСОБА_2
вступила в фактичне управління
будинком, утримувала його,
користувалася іншим спадковим майном
чоловіка, тобто вона фактично і
своєчасно прийняла спадщину, але
свідоцтво про право на спадщину на
будинок АДРЕСА_1 вона не оформила.

Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу
Української РСР, який підлягає
застосуванню при обговоренні питання
щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_2, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
Аналогічна норма міститься також і в ЦК
України 2004 року.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР
в редакції закону 1963 року визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивачки
ОСОБА_3. Даний факт підтверджується
копією свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_3 виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 відділом
реєстрації актів громадянського стану
Звенигородського районного управління
юстиції Черкаської області (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось
спадкове майно, а саме житловий
будинок, що розташований за адресою
АДРЕСА_1 який розташований на земельній
ділянці розміром - 683 кв.м.

За заповітом, посвідченим 19 липня 1985
року державним нотаріусом
Звенигородської державної
нотаріальної контори Федоровою Т.О.,
ОСОБА_3 належний їй будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1 заповіла позивачці ОСОБА_1
(а.с.17).

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 одружились 23.11.1999 року,
після одруження прізвище позивачки
змінено на "ОСОБА_1" (а.с.33).

Частина 1 статті 1222 ЦК України
передбачає, що спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України,
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України (в
редакції 2004 р.) позивачка є спадкоємцем
за заповітом спадкового майна померлої
ОСОБА_3, окрім неї інших спадкоємців
немає. Суд приймає до уваги ту
обставину, що позивачка неподала заяву
про відмову від прийняття спадщини та
вчасно звернулася до нотаріальної
контори для оформлення спадщини після
смерті матері ОСОБА_3 За її заявою було
заведено спадкову справу за №553 від
29.10.2003 року, тоді ж видане свідоцтво про
право на спадщину за р.№2303 на грошові
вклади на користь ОСОБА_1. Інші
спадкоємці з заявами про прийняття
спадщини до нотаріуса не зверталися.
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на жилий будинок не
видавалося (а.с.15,16).

Отримати свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_1 не може в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документа на житловий будинок по
АДРЕСА_1 щодо права власності
спадкодавців.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла
її дочка ОСОБА_1(а.с.33), однак не оформила
спадкових прав.

З довідки, виданої відділом
Держземагенства у Звенигородському
районі Черкаської області від 29.10.2013
року вбачається, що в книзі реєстрації
державних актів на право власності на
земельну ділянку фізичних осіб розділ
І за адресою АДРЕСА_1 станом на 28.12.2012
року дані на ОСОБА_3 про наявність
державного акта відсутні (а.с.20).

З технічного паспорта на житловий
будинок по АДРЕСА_1 виготовленого
Черкаським обласним об'єднаним бюро
технічної інвентаризації 13.09.2013 року на
замовлення позивачки ОСОБА_1
вбачається, що він збудований в 1958 році.
Домоволодіння складається з житлового
будинку "А-1", житлової прибудови "А-1",
погребу під частиною будівлі "В",
прибудови "а", тамбуру "а1", сараю "Б",
убиральні "Г", сараю "Д", огорожі №1,
воріт №2, колодязю питного №3, огорожі
№4, загальною інвентиризаційною
вартістю 149 325,0 грн. (а.с.5-9).

Відповідно до висновку КПВАПП
"Облархбюро" від 14.11.2013 року № 109,
складеного за результатами обстеження
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_1 вбачається, що будівництво
житлового будинку та надвірних
господарських будівель здійснене на
присадибній земельній ділянці площею
683,0 кв.м., яка перебувала з березня 1953
року в постійному користуванні ОСОБА_2.
Державний акт на право власності
відсутній. Територія даної садиби
розташована в центральній частині
м.Звенигородки в зоні існуючої
садибної забудови, що відповідає
генеральному плану міста. На протязі
1953-1990 років нині покійні ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (батьки позивачки) здійснили
будівництво житлового будинку та
надвірних господарських будівель на
підставі проекту забудови земельної
ділянки, виготовленого Уманським бюро
технічної інвентаризації 30.03.1953 року.
Розміщення на території двору
житлового будинку з житловою
прибудовою відповідає проекту
забудови садиби та вимогам ДБН 360-92
"Містобудування. Планування та
забудова міських і сільських поселень".
Щодо будівництва прибудови до
житлового будинку господарського
приміщення для зберігання інвентаря
(літ. «Д», №5), то дане будівництво
здійснене з недотриманням вимог пункту
3.25*абзац 3 ДБН360-92** "Містобудування.
Планування та забудова міських і
сільських поселень", відповідно до
якого відстань від будівель до меж з
сусідськими садибами повинна бути не
менше 1,0м., а дана прибудова розміщена
по межі з сусідською садибою АДРЕСА_3,
чим порушено також законні інтереси
сусіда - власника даної садиби, на що в
матеріалах справи мається копія
письмової згоди власниці садиби
ОСОБА_8(а.с.25). Літня кухня з погрібом та
господарське приміщення для
зберігання палива (літ. «Б», «В», №3,4)
побудовані на території двору з
відхиленням від проекту: змінено місце
їх розміщення. Лінія забудови та
«червона» лінія вул.АДРЕСА_2 не
порушені (а.с.10-11).

Згідно висновку Звенигородського
міськрайонного управління головного
управління Держсанепідслужби у
Черкаській області та
Звенигородського районного відділу
Управління ДСНС України у Черкаській
області не порушені державні
будівельні норми та державні санітарні
правила при забудові житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Позивачка зверталась до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області для
прийняття будинку в експлуатацію, в
матеріалах справи мається
лист-відповідь з посиланням на
законодавство, що регулює діяльність
ІДАБК у Черкаській області (а.с.13-14).

Належна оцінка зібраних у справі
доказів вказує на наявність підстав
для задоволення позову на підставі
ст.376 ЦК України.

Враховуючи ту обставину, що позивачка
не має можливості в позасудовому
порядку реалізувати свої права на
спадщину після смерті матері ОСОБА_3,
суд вважає встановленими обставини, на
які позивачка посилається як на
підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог і має
підстави для задоволення позову в
повному обсязі, а саме, що будинок з
надвірними спорудами, розташований в
м.Звенигородка по АДРЕСА_1 на момент
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 належав йому
на праві приватної власності, а після
його смерті належав в порядку
спадкування за законом ОСОБА_3, в даний
час належить в порядку спадкування за
заповітом ОСОБА_1

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача не стягувати в
зв»язку з відмовою позивачки від їх
стягнення.

На підставі ст.ст.529,549 ЦК Української
РСР (в редакції 1963 року), ст.ст.328, 376,
1223,1268 ЦК України (в редакції 2004 року),
керуючись ст.ст.10, 59-61, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Звенигородської міської ради, третя
особа:Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області про визнання
належності майна померлому та визнання
права власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати, що будинковолодіння за
адресою: АДРЕСА_1 належало на праві
власності ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати право власності на будинок з
надвірними спорудами, розташованих в
м.Звенигородка по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом за ОСОБА_3,
померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка ОСОБА_2, а саме
на житловий будинок "А-1", житлову
прибудову "А-1", погріб під частиною
будівлі "В", прибудову "а", тамбур "а1",
сарай "Б", убиральню "Г", сарай "Д",
огорожу №1, ворота №2, колодязь питний
№3, огорожу №4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
в порядку спадкування за заповітом на
спадкове майно ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме на
будинковолодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 та складається з
житлового будинку "А-1", житлової
прибудови "А-1", погребу під частиною
будівлі "В", прибудови "а", тамбуру "а1",
сараю "Б", убиральні "Г", сараю "Д",
огорожі №1, воріт №2, колодязю питного
№3, огорожі №4.

Судові витрати по оплаті судового
збору залишити за позивачем.

Повний текст рішення виготовлений
03.03.2013 року.

Копію рішення протягом двох днів з дня
його проголошення направити сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано апеляційному суду
Черкаської області через
Звенигородський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя