АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11грудня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 13 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Українська
страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, а саме страхового
відшкодування у сумі 12 358,36 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на ті обставини, що 8 березня
2014 року з вини водія автомобіля Volkswagen
LT-28 д.н.p. НОМЕР_1 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої було пошкоджено
належний йому автомобіль AUDI 80 д.н.p.
НОМЕР_2, для ремонту якого позивач буде
змушений витратити грощові кошти в
сумі 12 358,36 грн.

Також позивач зазначав, що у
встановленому законом порядку
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування, на
яку останній листом від 26 червня 2014
року повідомив про прийняття
документів, однак станом на 8 вересня 2014
року ОСОБА_2 не було перераховано суми
страхового відшкодування.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 жовтня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

____________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/14482/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Волкова С.Я.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Апелянт посилається на ті обставини, що
судом першої інстанції неналежним
чином не досліджено наявні у
матеріалах справи докази та не
встановлено дійсних обставин справи, а
тому висновки суду щодо необхідності
відмови в позові є незаконними та
належним чином не мотивовані.

Сторони, належним чином повідомлені
про дату, час та місце розгляду справи в
судове засідання не прибули, про
причини неявки суд не повідомили, явку
представників не забезпечили, у зв'язку
із чим колегія суддів вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутність на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК
України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія дійшла висновку що
остання підлягає задоволенню виходячи
із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
при розгляді справи не встановлено
факту порушення прав позивача ОСОБА_2 з
боку ПАТ «Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО», оскільки відповідач
листом №4538/в від 26 червня 2014 року
повідомив позивачу про розмір
страхового відшкодування, яке буде
перераховано на відповідний
розрахунковий рахунок.

Також суд виходив із того, що позивач не
є власником пошкодженого
транспортного засобу, а керував ним на
підставі доручення з правом керування
та розпорядження виданим на його ім'я
ОСОБА_5

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна виходячи із
наступного.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Згідно зі статтями 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову суд апеляційної інстанції
виходить із наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 8 березня 2014 року з вини водія
автомобіля Volkswagen LT-28 д.н.p. НОМЕР_1
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в результаті якої було пошкоджено
належний позивачу автомобіль AUDI 80 д.н.p.
НОМЕР_2.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АС/8672644 від 25
січня 2014 року на момент ДТП
відповідальність водія автомобіля
Volkswagen LT-28 д.н.p. НОМЕР_1 була застрахована
у ПАТ «Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО». /а.с. 10/

На заяву позивача про виплату
страхового відшкодування ПАТ
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» повідомило листом від 26
червня 2014 року, що розмір страхового
відшкодування розраховано згідно ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», складає 12 358,36 грн. (франшиза
становить 0,00 грн.) та буде перераховано
на вказаний ОСОБА_2 розрахуноквий
рахунок. /а.с. 11/

Також судом встановлено, що на час
розгляду справи зазначена сума
страхового відшкодування позивачу
перерахована не була.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України
вбачається, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

З викладеного вбачається, що особа,
якій завдано шкоди джерелом підвищеної
небезпеки має право на її
відшкодування.

Статті 979, 980 ЦК України визначають, що
за договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК
України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Відповідно до приписів статей 386, 395, 396
ЦК України положеннящодо захисту права
власності поширюютьсятакож на осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на підставі, передбаченій
законом чи договором, такіособи також
мають право вимагативідшкодування
шкоди, завданої цьому майну.

Зокрема частиною другою статті 396 ЦК
України передбачено, що особа, яка має
речове право на чуже майно, має право на
захист цього права.

Враховуючи, що позивач є особою яка на
відповідній правовій основі володіла
та керувала транспортним засобом на
момент дорожньо-транспортної пригоди,
тобто на момент заподіяння шкоди,
ОСОБА_2 є належним позивачем у справі.

Безпідставними є посилання суду в
мотивувальній частині рішення про
відмову в позові на перелік
повноважень позивача, наданих йому
згідно доручення щодо керування та
розпорядження транспортним засобом.

Аналізуючи викладені положення закону
та оцінивши належні докази у справі у
їх сукупності та взаємозв'язку, беручи
до уваги невиконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
достатніх правових підстав для
задоволення позову з заявлених у ньому
підстав та задоволення апеляційної
скарги, доводи та посилання якої
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи.

Розподіляючи судові витрати у справі
колегія суддів керується статтею 88 ЦПК
України.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 жовтня 2014 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь
ОСОБА_2 12 358,36 грн. страхового
відшкодування та 243,60 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко