РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2014 року
Волноваський районний суд Донецької
області у складі: головуючого - судді

Овчиннікової О.С.,

при секретарі -
Гуровій Л.Л.,

за участю позивача -
ОСОБА_1,

за участю відповідачки -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Волноваха
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
тратила право користування жилим
будинком,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому зазначив, що йому на
підставі договору купівлі-продажу від
04 березня 2005 року належить на праві
власності квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1. 08 серпня 2008 року він
зареєстрував шлюб з відповідачкою
ОСОБА_2, вона зареєструвалася та стала
мешкати в його квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася донька - ОСОБА_3. 16
вересня 2012 року вони з відповідачкою
посварилися, вона зібрала свої та
дитячі речі, , меблі та побутові прилади
та добровільно виселилася з дитиною з
його квартири. Рішенням суду від 24.12.2012
року шлюб було розірвано. Окрім того,
відповідачка звернулася до суду з
позовом до нього, рішенням суду від
26.11.2012 року з нього стягнуто аліменти на
утримання дитини та ОСОБА_2 до
досягнення донькою трирічного віку.
Відповідачка мешкає разом з донькою за
адресою: АДРЕСА_2. Окрім того, в грудні
2012 року він отримав постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання рішення суду про стягнення з
нього аліментів, де зазначено адресу
стягувача - відповідачки ОСОБА_2 :
АДРЕСА_3. Перешкод щодо її проживання в
квартирі позивача ніхто не чинив.
Позивачем як власником квартири було
запропоновано відповідачці знятися з
реєстрації, але вона відмовилася. На
сьогоднішній день позивач перебуває в
іншому зареєстрованому шлюбі, має
малолітнього сина. Відповідачка
перебуває в фактичних шлюбних
відносинах з іншим чоловіком, від якого
вагітна. Мешкає в квартирі свого
родича. В зв»язку з цим позивач просив
суд визнати відповідачку та її доньку
такими, що втратили право користування
квартирою, оскільки відповідачка не
проживає за даною адресою добровільно
без поважних причин більше року, чим
порушує його право власності.

В судовому засіданні позивач на
заявлених позовних вимогах наполягав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідачка в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в задоволенні, свої
заперечення мотивувала тим, що зараз
мешкає з їхньою донькою ОСОБА_3 в
квартирі, яку орендує, іншого житла не
має. Але за оренду не сплачує.
Перебуває у фактичних шлюбних
відносинах з іншим чоловіком, від якого
вагітна. Просила суд відмовити в
позові, оскільки зараз не може
зареєструватися за іншою адресою.
Виїхала з квартири позивача в жовтні 2012
року не за власним бажанням.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що власником квартири АДРЕСА_1, є
позивач - ОСОБА_1 , про що свідчить
договір купівлі-продажу квартири від 04
березня 2005 року, посвідчений державним
нотаріусом Волноваської державної
нотаріальної контори за реєстровим
номером 1-507 ( а.с. 4).

З довідки ПП «Володимирівське
будинкоуправління» вбачається, що
відповідачка за вказаною адресою
зареєстрована разом з донькою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, але не мешкає за даною
адресою.

Згідно ст. 316 ЦК України право
власності є право особи на річ ( майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

За змістом ст. 156 ЖК України , право
членів сім»ї власника будинку щодо
користування будинком, є похідним від
права власника будинку на користування
зазначеною жилою площею.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом при
відсутності члена сім»ї без поважних
причин більше одного року, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

З матеріалів справи встановлено,
що відповідачка ОСОБА_2 ніколи не була
власницею квартири АДРЕСА_1,
зареєстрована за даною адресою за
згодою як дружина власника квартири,
тобто як член сім»ї власника. На даний
момент вона є колишнім членом сім»ї
власника, оскільки шлюб між ними
рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 24.12.2012 року
розірвано . Позивач перебуває зараз в
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою,
де народився син. І жінка, і син
зареєстровані в квартирі позивача.
Крім того, відповідачка ОСОБА_2, яка в
судовому засіданні не заперечувала
цей факт, більше року з 20.10.2012 року не
проживає в даній квартирі, що
підтверджується актом обстеження ( а.с.
14) від 02.10.2013 року. Надана судові
відповідачкою книжка про оплату послуг
за утримання будинку та прибудинкової
території з квитанціями про оплату не є
належним доказом на підтвердження її
права проживання в квартирі позивача.
Доказів щодо залишення помешкання
позивача не з власної волі
відповідачка суду не надала.

Таким чином, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню в повному обсязі, оскільки
відповідачка ОСОБА_2 є колишнім членом
сім»ї власника, тривалий час не
проживає в даній квартирі , перешкод
щодо проживання за даною адресою на
протязі останнього року їй ніхто не
чинив, вона мешкає за іншою адресою -
АДРЕСА_2, з малолітньою донькою,
створила нову сім»ю з іншим чоловіком,
отже відповідачка без поважної причини
не проживає тривалий час за даною
адресою в АДРЕСА_1, а значить, не має
права проживати та бути зареєстрованою
в квартирі без дозволу власника, а
власник не бажає, щоб відповідачка там
проживала та була зареєстрована.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків (
усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, то підлягає задоволенню
вимога позивача щодо визнання
малолітньої доньки відповідачки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, такою,
що втратила право користування
квартирою, разом з матір»ю -
відповідачкою ОСОБА_2

На підставі ст.ст. 316, 391, 405
Цивільного Кодексу України, керуючись
ст.ст.15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та
її доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В повному обсязі рішення складене 30
січня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Донецької області
через Волноваський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення рішення або
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення особою, яка брала участь
у справі, але не була присутньою в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення.

Суддя:

30.01.2014