Справа № 297/2788/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Гецко Ю. Ю., при секретарі
Ердевдій І. С. та представника позивача
Гриниха Т. Ю., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Берегово
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

встановив:

Представник Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» Гриниха Тетяна Юріївна
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
відповідно до умов кредитного договору
№ MKA0SE00000052 від 11.05.2006 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 15 000 гривень
із сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком до 11.05.2009 року. Позивач
зобов'язання за договором виконав у
повному обсязі, а відповідачка не
надала своєчасно Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору.
В результаті ухилення відповідачки від
виконання зобов'язань, в останньої
станом на 29.01.2013 року наявна
заборгованість в розмірі 223 416, 66
гривень.

В зв'язку з наведеним, позивач
звернувся до суду і просить стягнути з
боржника дану заборгованість.

В судовому засіданні представник
позивача Гриниха Т. Ю. підтримала
вимоги позивача з підстав, викладених в
позовній заяві та просила позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, однак подала заяву, в якій
просить розглядати справу без її
участі та застосувати строки позовної
давності до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, та давши
їм належну оцінку в нарадчій кімнаті,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується
сторонами, що 11.05.2006 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 15 000 гривень
із сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком і даний кредитний договір діяв
до 11.05.2009 року.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов, згідно до вимог ч. 2
ст. 1047 ЦК України, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначення кількості речей.

На підтвердження укладання договору
позики позивачем було надано належно
завірену копію кредитного договору №
MKA0SE00000052 від 11.05.2006 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Представник позивача в позові
стверджує, що грошові кошти, отримані
за договором позики, не були повернуті.

Положеннями ст. 60 ЦПК України
встановлено обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. При цьому доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на встановлені обставини,
зважаючи на те, що сторонами не
заперечується факт укладання
договорів позики, суд приходить до
висновку, що відповідачка не виконала
взяті на себе зобов'язання за договором
позики.

З іншого боку, відповідно до приписів
ст. 256 ЦК України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
відповідно до ст. 257 ЦК України.

Відповідачка в своїй заяві, поданій до
суду, просила застосувати наслідки
пропуску строку позовної давності і
відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу позивач не просив суд
продовжити строк позовної давності.

Перебіг позовної давності за приписами
ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від
дня, коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідачка мала повернути грошові
кошти в травні 2009 року.

До суду представник ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулася у серпні 2013, як
свідчать матеріали даної цивільної
справи і не заперечується позивачем.

Виходячи з наведеного, суд
погоджується з думкою відповідачки
щодо порушення з боку позивача
встановленого законом 3 річного строку
для звернення до суду за захистом своїх
прав.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено,
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позовна давність, як вбачається з
положень ст. 267 ЦПК України,
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
рішення. При цьому, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Аналогічної думки дотримується і
Верховний суд України у своєму рішенні
№ 6-101цс12 від 21 листопада 2012 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується приписами ст. 88
ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.
3, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 256, 257,
261, 265, 267, 1046, 1047 ЦК України, суд

рішив:

У задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Гецко Ю. Ю.