Справа № 462/1889/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5960/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю відповідача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5, третьої особи
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 15 липня 2014 року у справі за
позовом Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2, з участю третіх осіб ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, про демонтаж самочинно
влаштованої господарської споруди,-

встановила:

В березні 2014 року позивач Залізнична
районна адміністрація ЛМР звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_2, з участю
третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
просила суд зобов"язати ОСОБА_2
демонтувати господарську споруду з
металево-дерев'яних конструкцій,
самочинно влаштовану по периметру над
існуючим сараєм під літ. „Е" розміром
3,25 х 6,55 м, яка обшита металопрофілем та
накрита тентовим покриттям, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог покликалась на
те, що працівниками ЛКП «Скнилівок» за
вказаною адресою проведено перевірку
та встановлено, що відповідач у
подвір'ї вказаного будинку встановив
господарську споруду з
металево-дерев'яних конструкцій,
самочинно влаштовану по периметру над
існуючим сараєм під літ. „Е" розміром
3,25 х 6,55 м, яка обшита металопрофілем та
накрита тентовим покриттям.
Розпорядженням Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
від 23.12.2013р. № 801, відповідача, як
співвласника будинку, зобов'язано в
термін до 10.02.2014 р. демонтувати вказану
господарську споруду з
металево-дерев'яних конструкцій.
Попередженнями ЛКП „Скнилівок" від
06.02.2014 р. та 17.02.2014 р. відповідач
повідомлений про добровільний
демонтаж самочинно встановленої
господарської споруди, проте, згідно
акту ЛКП «Скнилівок» від 24.02.2014 р.
останній вимоги не виконав.

Оскаржуваним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 15 липня 2014
року позов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2 демонтувати за
власні кошти, протягом місяця після
вступу рішення у законну силу,
господарську споруду з
металево-деревяних конструкцій,
самочинно влаштовану по периметру над
існуючим сараєм під літ. «Е» розміром
3,25 х 6,55 м, яка обшита металопрофілем та
накрита тентовим покриттям, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
вірно встановив, що відповідач на
підставі рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 17 жовтня 2003
року в порядку спадкування отримав в
користування приміщення в житловому
будинку по АДРЕСА_1, при цьому з
господарських споруд він отримав сарай
під літ. "Е", розміром 3,25х6,55м. Вказаний
сарай збудував спадкодавець ОСОБА_9 у
теперішніх розмірах та узаконив
розпорядженням Залізничної
адміністрації Львівської міської ради
26 червня 1996 року №11.

Звертає увагу на те, що у розпорядженні
вказані лише довжина та ширина сараю, а
розмір висоти відсутній, при цьому на
час узаконення його висота до найвищої
точки становила 6,1 м.

Оскільки дошки прогнили, по тій же
висоті перил він обшив дошки
металопрофілем, висота якого була
стандартною 2 м.

Ухвалюючи рішення суд не вказав, який
саме розмір по висоті сараю апелянт
повинен привести до попереднього
стану, відповідно у цьому вважає
порушення його прав на господарську
споруду.

Просить рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 15 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_6 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення третьої особи
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на
заперечення таких, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги
виходячи із наступного.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
законом, звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав у визначений
законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній мірі
відповідає зазначеним вище вимогам
закону.

Задовольняючи позов районний суд
виходив з того, що відповідач без
встановленого дозволу, з порушенням
будівельних норм, влаштував
господарську споруду з
металево-дерев'яних конструкцій по
периметру над існуючим сараєм під літ.
„Е" розміром 3,25 х 6,55 м, яка обшита
металопрофілем та накрита тентовим
покриттям, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а тому прийшов висновку про
зобов"язання відповідача за власні
кошти демонтувати самочинно
встановлену спірну господарську
споруду.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 та треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 є співвласниками
будинковолодіння по АДРЕСА_1, із
частками: ОСОБА_2 - 5/18, ОСОБА_4 - 5/18, ОСОБА_6
- 5/18, ОСОБА_8 - 1/6 (а.с. 43, 46, 73).

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 17.10.2003 р., яке набрало
законної сили в зазначеному
будинковолодінні відповідачу ОСОБА_2
виділено в користування жиле
приміщення під 1-8 площею 12,1 кв.м, 1-9
площею 14,2 кв.м., підвальне приміщення
під VІ і сарай „Е" (а.с. 74).

З довідки з місця проживання про склад
сім»ї і прописку № 233 від 19.02.2014 року
вбачається, що за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6,
ОСОБА_12 (а.с. 7).

Земельна ділянка за вказаною адресою
співвласниками будинку не
приватизована, в силу приписів ст. 83 ЗК
України є комунальною власністю
Львівської міської ради.

В свою чергу, відповідно до п. 3.6 розділу
VІ Положення про розмежування
повноважень між виконавчими рганами
Львівської міської ради, затвердженого
ухвалою Львівської міської ради № 3704
від 08 липня 2010 року, до повноважень
районної адміністрації у галузі
будівництва належить зокрема,
розгляд та вжиття заходів у
встановленому виконавчим комітетом,
департаментом містобудування порядку
щодо фактів самовільного будівництва.

З пояснень відповідача, третіх осіб та
матеріалів інвентаризаційної справи
на будинковолодіння по АДРЕСА_1
встановлено, що цегляний сарай під
літерою „Е" був побудований батьком
відповідача і третіх осіб - ОСОБА_9 на
відстані близько 5м від будинку. Цей
сарай до 2013р. складався з двох поверхів
загальною висотою 4,3 м, мав бетонне
перекриття і накритий толю. Над другим
поверхом сараю було влаштовано
металеві перила висотою до 1,50 м, які
обшито дошками.

Розпорядженням виконавчого комітету
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради народних
депутатів від 26.06.1996 р. власнику будинку
ОСОБА_9 дозволено експлуатувати серед
іншого, сарай розміром 6.66х3,25м (а.с. 14-17,
32-33, 58, 69, 72).

Відповідач у 2013 році самочинно, без
встановленого дозволу, з порушенням
будівельних норм влаштував
господарську споруду висотою близько
2-х м з металево-дерев'яних конструкцій
по периметру над існуючим сараєм під
літ. „Е" розміром 3,25х 6,55м, яка обшита
металопрофілем та накрита тентовим
покриттям, за що постановою
адміністративної комісії при
Залізничній районній адміністрації
ЛМР № 203 від 28.11.2013 року був притягнутий
до адміністративної відповідальності
за ст. 152 КУпАП (а.с. 18).

Розпорядженням голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 23.12.2013 р. № 801 «Про
самочинне будівництво, здійснене гр.
ОСОБА_2.» затверджено висновок
міжвідомчої комісії, зобов'язано
ОСОБА_2 співвласника буд АДРЕСА_1 у
термін до 01.02.2014 р. демонтувати
господарську споруду з
метало-дерев»яних конструкцій,
самовільно влаштовану по периметру над
існуючим сараєм під літ. «Е» розм. 3,25 м.
х 6,55 м. яка обшита метало профілем та
накрита тентовим покриттям (а.с. 5, 6, 8).

Попередженнями ЛКП «Скнилівок» від
06.02.2014 р. та від 17.02.2014 р. відповідачу
звернуто увагу про необхідність
виконання розпорядження Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради.

Відповідач жодним чином не відреагував
на зазначене розпорядження, про що
складений акт ЛКП "Скнилівок" від 24.02.2014
року. (а.с. 13).

Зазначене стверджується також
поясненнями представника позивача,
третіх осіб та їх представників,
фотографіями спірної господарської
споруди та матеріалами
інвентаризаційної справи на дане
будинковолодіння.

Разом з цим, згідно із ст. 144 Конституції
України та ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України
"Про планування і забудову територій"
рішення органів виконавчої влади та
самоврядування з питань забудови й
іншого використання територій,
прийняті в межах повноважень,
визначених законом, є обов'язковими для
суб'єктів містобудування.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Під самочинним будівництвом необхідно
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону
України «Про архітектурну
діяльність»).

Виходячи з наведеного, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, а відтак про
безпідставність доводів апелянта та
його представника про те, що зняття з
існуючих перил над сараєм прогнилих
дошок та обшиття їх металопрофілем не
може вважатись самочинним
будівництвом, оскільки такі
спростовуються показаннями третіх
осіб, а також іншими доказами по справі.

Враховуючи зазначене, місцевий суд
обгрунтовано задовольнив позов та
зобов'язав відповідача за власні кошти
демонтувати самочинно встановлену
спірну господарську споруду, як така,
що зведена без дотримання належного
порядку та суперечить правам,
інтересам інших осіб з чим
погоджується і судова колегія.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 15 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин