АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3331/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/643/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д.
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М.; Корнієнка В.І.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 27 грудня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач у листопаді 2013 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості. Позовні
вимоги обґрунтував тим, що відповідно
до укладеного договору №PLC0RX09520060 від
10.08.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у
розмірі 1054,90 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до умов
договору боржник зобов'язувався
щомісячно здійснювати погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається з заборгованості за
кредитом, відсотками, комісії та інших
витрат. Відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, а тому станом на 30 жовтня 2013
року має заборгованість - 21557,16 грн.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27 грудня 2013 року відмовлено
в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.
Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом дана неправильна оцінка
встановленим обставинам справи,
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Судове засідання проводилось за участі
представника апелянта, за відсутності
відповідача, яка будучи належним чином
та завчасно повідомленою про час та
місце слухання справи, в судове
засідання не з'явилася з невідомих
причин.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку що скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши межі апеляційного
оскарження, колегія суддів приходить
до необхідності задоволення
апеляційної скарги та ухвалення нового
рішення з підстав, визначених п.3, 4 ч.1
ст.309 ЦПК України - невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
10 серпня 2006 року між банком - позивачем
та відповідачкою укладено кредитний
договір №PLC0RX09520060, за умовами якого цей
банк надав відповідачці споживчий
строковий кредит у сумі 1054,90 гривень зі
сплатою останньою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 10 серпня 2007 року. Договір, за
домовленістю сторін, складається з
Заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту, які викладені в
письмовій формі, погоджені та
підписані сторонами.

Відповідно до розділів 4 та 5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
визначено порядок розрахунків та
відповідальність сторін. Термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (п.5.5. Умов).

Внаслідок невиконання умов договору
ОСОБА_1, утворилась заборгованість в
сумі 21 557,16 грн., яка складається з: 5371,99
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 156,64 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 14 525,81 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг; 500
грн. - штраф (фіксована частина); 1002,72
грн. - штраф (процентна складова).
Відповідні розрахунки проведені
Банком та містяться в матеріалах
справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що за змістом
роз'яснень, що містяться у п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зокрема враховуючи положення п.7 ч.13 ст.
11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Однак, з таким висновком суду колегія
суддів погодитись не може, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи та грубо порушують
норми матеріального та процесуального
права.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Згідно з частиною
першою статті 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (частина п'ята статті 267 ЦК
України).

Як вбачається зі змісту договору
спірний кредитний договір за своєю
природою є договором про надання
споживчого кредиту, а тому дані
правовідносини регулюються ЦК України
та Законом України «Про захист прав
споживачів». ЦК України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Згідно пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», відповідно до якого
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною одинадцятою
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з
правових висновків висловлених у
постанову Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6 - 126цс 13, які в
силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України, та положень ч.3
ст. 267 ЦК України, вважає що суд першої
інстанції не вправі був застосовувати
позовну давність до позовних вимог,
оскільки у справі з цього приводу немає
відповідної заяви відповідача.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до принципу
диспозитивності розгляду цивільної
справи суд має вирішувати справу в
межах заявлених вимог та наданих
сторонами доказів. Рішення суду
повинно ґрунтуватись на нормах закону
та доказах, досліджених при розгляді
справи. А тому, колегія суддів вважає,
що висновки суду першої інстанції
суперечать встановленим обставинам
справи, не ґрунтуються на нормах закону
та порушують норми матеріального та
процесуального права.

Викладені в апеляційних скаргах доводи
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. За таких
обставин, рішення місцевого суду
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про задоволення
заявлених позовних вимог.

Судові витрати понесені позивачем по
оплаті судового збору при подачі
позову до суду в сумі 229,40 грн. (а.с.1) та
судового збору при подачі апеляційної
скарги в сумі 121,80 грн. (а.с.30)
документально підтвердженні та
складають загальну суму 351,20 грн.
Зазначена сума судових витрат,
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 27 грудня
2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги публічного акціонерного
товариства комерційний Банк
"Приватбанк" - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, рахунок № 3111, , МФО 305299) заборгованість за
договором №PLC0RX09520060 від 10.08.2006 року: 21
557,16 грн. - заборгованість за кредитом;
5371,99 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 156,64 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 14 525,81 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг; 500
грн. - штраф (фіксована частина); 1002,72
грн. - штраф (процентна складова), а
всього 21 557,16 (двадцять одну тисячу
п'ятсот п'ятдесят сім гривень
шістнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, рахунок № 3111, , МФО 305299) в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат 351,20 грн. (триста п'ятдесят одна
гривня двадцять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин