Справа № 2-175/5433/13-ц
З а о ч н е Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
16 січня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
головуючого - судді Бойка О.М.
при секретарі Карпенко І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє
в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
територіальна громада в особі
Волоської селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визначення ідеальних часток
співвласників квартири, усунення
перешкод в користуванні особистим
майном шляхом вселення в кватиру іі
Позивачка у судове засідання не
з'явилася, надавши письмову заяву у
якій підтримала позовні вимоги,
просила їх задовольнити у повному
обсязі, а справу розглянути без її
участі та проти ухвалення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та дату розгляду
справи був повідомлений належним
чином. За таких обставин, зі згоди
позивача, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи на підставі
наявних у справі доказів, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, причини свої
відсутності суду не повідомив, тому
вважає з можливе розглянути справу без
їх участі за доказами наявними в
матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 знаходилася у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4.
Від даних відносин у них народилися
діти: син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які в
даний час проживають з позивачкою за
адресою: АДРЕСА_3.

Як встановлено у судовому засіданні, до
припинення шлюбних стосунків, сторони
проживали однією родиною в квартирі
АДРЕСА_1, Дніпропетровської області.

20.03.2007 року на вищевказану квартиру
Волоською сільською радою
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області на підставі
розпорядження №2 від 13.03.2007 року було
видане «Свідоцтво про право власності
на житло» серії ААБ №1063, в якому
вказано, що дана квартира належить на
праві приватної, спільної (сумісної або
часткової) власності ОСОБА_4 та членам
його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
Квартира приватизована згідно із ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду» і зареєстрована в
Дніпропетровському районному
Комунальному підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації» на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право
власності.

Проте, на даний час, сімейні відносини
між позивачкою та відповідачам
припинені, в результаті чого останній
право ОСОБА_1 та права їх малолітніх
дітей на спірне житло не визнає,
висиливши їх з квартири, тим самим
перешкоджаючи їм у вільному
користуванні та розпорядженні
спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 Цивільного Кодексу
України майно, що є спільною сумісною
власністю, може-бути поділено між
співвласниками за домовленістю між
ними, але відповідач право позивачів
оспорює, а тому договір про поділ
нерухомого майна не може бути
складений.

Згідно до ч.1 ст. 357 ЦК України долі в
праві спільної сумісної власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено угодою сторін
співвласників чи законом.

Відповідно до ст. 372 Цивільного Кодексу
України в разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності, його
частки є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним, або
законом.

Права власника житла визначені ст. 382,
ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають права власника
використовувати житло для свого
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливо лише на підставах,
передбачених законом.

Таким чином, відповідно до ст. 372 ЦК
України, ч.5 ст.89 ЗК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Таким чином, позовні вимоги позивачки
про виділення ідеальних часток майна
відповідають вимогам закону, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі, виходячи із рівності часток
співвласників.

Що стосується заявлених вимог ОСОБА_1
щодо усунення перешкод в користуванні
квартирою, шляхом їх вселення у спірне
майно, суд також вважає їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволення з наступних
підстав.

Так, відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в порядку
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України та в
статті 321 Цивільного кодексу України
зазначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійснені. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена в його здійсненні лише у
випадках, встановлених законом.

Закріплений в нормативно-правових
актах принцип непорушності права
приватної власності означає право
особи на безперешкодне користування
своїм майном, володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти будь-які
угоди, відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 8 ЗУ «Про охорону дитинства»
передбачає, що кожна дитина має право
на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Стаття 18 ЗУ «Про охорону дитинства»
передбачає, що Держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Стаття 16 Конвенції ООН «Про права
дитини», визначає, що жодна дитина не
може бути об'єктом свавільного або
незаконного втручання в її право на
особисте і сімейне життя,
недоторканість житла, таємницю
кореспонденції або посягання на її
честь та гідність.

Таким чином виходячи з вище
викладеного, суд приходить до висновку
про те, що окрім прав позивачки також
порушується право і малолітніх дітей -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування
приміщенням нарівні з іншими
власниками даного приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено,
що усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 33, 47, 48 Конституції
України кожному гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання. Кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду. Кожен
має право на достатній життєвий рівень
для себе і своєї сім'ї що включає
достатнє харчування, одяг, житло.
Позивачі вважають, що мають право на це
житло, а Відповідач не вправі їх
позбавити цього житла інакше, як на
підставі закону та за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, а також
п.16 Правових позиції щодо розгляду
судами окремих категорій судових справ
від 26.05.2001 р. зазначено, що ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно до приписів статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Право власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Як встановлено у судовому засіданні,
іншого житла позивачі не мають і спірне
домоволодіння є їх єдиним місцем
проживання. У відповідності з ч. 1 ст. 321
Цивільного кодексу України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності або обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник,
який має тільки підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Таким чином, позивачі, будучи власником
майна (житлової квартири), фактично
позбавлені права користуватись цим
майном з вини ОСОБА_4

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа який засвідчує право
власності.

Враховуючи зазначені обставини та той
факт, що дії Відповідача, які
виразились фактично у самоправному
виселенні Позивачів з належного їм на
праві спільної сумісної власності
частини житлової квартири,
встановленого свідоцтвом на право
власності на житло, заподіяли значної
шкоди позивачці та їх дітям та
перешкоджають вільно користуватись
належним майном, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню сума судового збору в
розмірі 458,80 грн. сплачені позивачкою
при подачі позову

Керуючись 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, 224 ЦПК
України, 16, 15, 316-319, 328, 368, 372, 383, 387, 391,
1268-1270, 1296 ЦК України, КУ, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1, яка також діє в
інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
територіальна громада в особі
Волоської селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визначення ідеальних часток
співвласників квартири, усунення
перешкод в користуванні особистим
майном шляхом вселення в кватиру іі
співвласників - задовольнити у повному
обсязі.

Визначити ідеальні частки
співвласників квартири АДРЕСА_1, а

саме:

- Визначити, що ОСОБА_1 на праві
власності належить ? частина квартири
АДРЕСА_1;

- Визначити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
на праві власності належить ? частина
квартири АДРЕСА_1;

- Визначити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
на праві власності належить ? частина
квартири АДРЕСА_1;

Усунути з боку ОСОБА_4 перешкоди в
користуванні визначених частин
квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в зазначене житло.

Зобов'язати ОСОБА_4 не вчиняти перешкод
в користуванні майном ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, судовий
збір у розмірі 458 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М.
Бойко