У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання
Ковальчук Л.В.,

за участю

позивачки ОСОБА_1 її представника
ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Рівненського міського суду
від 15 жовтня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення пені за
несвоєчасну сплату аліментів.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 15 жовтня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1
пеню за прострочення сплати аліментів
в розмірі 69 958 грн. та судовий збір в
розмірі 699,58 грн.

Не погодившись із рішенням, відповідач
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права. Доводить, що судом першої
інстанції порушено вимоги п.3 ст.197 СК
України та не взято до уваги той факт,
що постанова про відкриття виконавчого
провадження винесена лише 11.06.2012 року.
Вказує, що суд не врахував відсутність
його вини у несвоєчасній сплаті
аліментів, що є порушенням вимог ч.1
ст.196 СК України. Рахує, що суд не
врахував ту обставину, що позивачкою
була написана заява, яка посвідчена
нотаріально, згідно з якою вона
відмовилася від належних їй аліментів
на період з 15.01.2009 року по 15.01.2013 року.
Стверджує, що позивачкою не доведено
його вину у несвоєчасній сплаті
аліментів. Звертає увагу, що до позову
не долучено належного розрахунку пені,
а тому сума стягнута судом в розмірі 69
958 грн. є не що іншим як припущенням.
Зазначає, що 21.10.2014 року була погашена
заборгованість по аліментах в розмірі
13400 грн. Просить рішення скасувати і
ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 27 березня
2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 були
стягнуті аліменти на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі по 450 гривень на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 01.03.2012 року і до
повноліття дітей.

Відповідач не виконував належним чином
свої аліментні зобов'язання, внаслідок
чого у нього станом на 01.05.2014 року
утворилась заборгованість по сплаті
аліментів у розмірі 15 300 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості наданим відділом
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
заборгованість по аліментах виникла з
вини відповідача, доказів протилежного
ним не надано та в ході розгляду справи
не встановлено.

Відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Приписами п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В своєму рішенні суд першої
інстанції зазначає, що розрахунок
заборгованості проведений позивачем
відповідно до ст.196 СК України, розмір
неустойки становить 69 958 грн., а тому
прийнятий судом до уваги.

Під час апеляційного розгляду
позивачкою надано розрахунок
неустойки з 1 квітня 2012 року по 1 травня
2014 року, який становить 69958 грн. та
складається із розміру пені, а саме за
березень 2012 року - 7353 гривні (900 грн. х 1% х
817 днів), за квітень 2012 року - 7074 грн. (900
грн. х 1% х 786 днів), за травень 2012 року - 6804
грн. (900 грн. х 1% х 756 днів), за липень 2012
року - 5560 грн. (800 грн. х 1% х 695 днів), за
серпень 2012 року - 5976 грн. (900 грн. х 1% х 664
дні), за вересень 2012 року - 5697 грн. (900 грн.
х 1% х 633 дні), за листопада 2012 року - 2860
грн. (500 грн. х 1% х 572 дні), за грудень 2012
року - 3252 грн. (600 грн. х 1% х 542 дні), за
січень 2013 року - 3066 грн. (600 грн. х 1% х 511
днів), за лютий 2013 року - 2880 грн. (600 грн. х
1% х 480 днів), за березень 2013 року - 2712 грн.
(600 грн. х 1% х 452 дні), за квітень 2013 року -
2526 грн. (600 грн. х 1% х 421 день), за травень
2013 року - 2346 грн. (600 грн. х1% х 391 день), за
червень 2013 року - 2160 грн. (600 грн. х 1% х 360
днів), за липень 2013 року - 1980 грн. (600 грн.
х 1% х 330 днів), за серпень 2013 року - 1794 грн.
(600 грн. х 1% х 299 днів), за жовтень 2013 року -
1190 грн. (500 грн. х 1% х 238 грн.), за листопад
2013 року - 1242 грн. (600 грн. х 1% х 207 днів), за
грудень 2013 року - 1062 грн. (600 грн. х 1% х 177
днів), за січень 2014 року - 876 грн. (600 грн. х
1% х 146 днів), за лютий 2014 року - 690 грн. (600
грн. х 1% х 115 днів)., за березень 2014 року -
522 грн. (600 грн. х 1% х 87 днів), за квітень 2014
року - 336 грн. (600 грн. х 1% х 56 днів).
Розрахунком враховано повну сплату
аліментів за жовтень 2012 року та
вересень 2013 року, часткову сплату
аліментів в липні, листопаді та грудні
2012 року та часткову сплату аліментів з
січня по грудень 2013 року та з січня по
квітень 2014 року.

Колегія суддів погоджується із
таким розміром неустойки, який
відповідає вимогам ст.196 СК України та
узгоджується із правовою позицією
Верховного Суду України викладену в
постанові від 1 жовтня 2014 року, за
наслідками розгляду справи №6-149цс14 про
стягнення пені за прострочку сплати
аліментів, яка є обов'язковою у
застосуванні.

Зокрема, зазначено, що оскільки
зобов'язання зі сплати аліментів
носить періодичний характер і повинно
виконуватися щомісяця, суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному із цих періодичних платежів,
встановивши строк до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення,
підсумувавши розмір нарахованої пені
за кожен із прострочених платежів та
визначивши її загальну суму.

Заперечуючи розмір неустойки, під
час апеляційного розгляду, представник
відповідача не надала іншого
розрахунку та не довела в чому саме
неправильність розрахунку поданого
позивачкою.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 15 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

М.П. Григоренко