Справа № 368/42/14-ц
Рішення

іменем України

"07" лютого 2014 р.
Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого
судді Кириченка В.І.

при
секретарі Мозговій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кагарлику справу за
позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства « ОТП Банк» про захист прав
споживачів, визнання кредитного
договору та договорів страхування
недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

В позові позивач ОСОБА_1 просила суд :

- визнати порушеними її права
споживача;

-визнати недійсним договір про надання
споживчого кредиту № від 13.08.2013
року, укладений між нею і відповідачем
Публічним акціонерним товариством «
ОТП Банк»;

- визнати недійсним договір
добровільного страхування держателя
кредитної картки № 06/08/ від 13.08.2013
року, укладений між нею і відповідачем;

- визнати недійсним договір
добровільного страхування життя №
04/05/ від 13.08.2013 року, укладений між
нею і відповідачем.

Вказала, що вказані договори підписані
відповідачем з використанням
факсимільного відтворення підпису без
згоди позивача, що суперечить ч.3 ст.207
ЦПК України та з використанням
факсимільного відтворення печатки
юридичної особи , що не передбачено
вказаною нормою. Вказаним не було
дотримано вимог ст..203 ч.1 ЦК України , а
також вимог ст..203 ч.3 ЦК України, так як
було відсутнє волевиявлення позивача
на укладення вказаних договорів у
зв»язку з відсутністю згоди позивача
на використання факсимільного
відтворення підпису та печатки. Тому
на підставі ст..215 ч.1 ЦК України вказані
договори слід визнати недійсними.
Також були порушені права позивача як
споживача на свободу вибору продукції ,
свободу волевиявлення та принцип
рівності сторін, що передбачені ст..21 ЗУ
« Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позов підтримала.

В письмових запереченнях відповідач
просив розглянути справу у відсутності
представника відповідача і відмовити в
задоволенні позову, так як договір
підписаний відповідачем згідно умов
договору і права споживача не порушені.

Судом встановлено слідуюче.

Між позивачем і відповідачем укладено
договір про надання споживчого кредиту

№ від 13.08.2013 року по якому
відповідач відповідно до умов
договору, передбачених п.п. 1.2.3,1.2.2, 1.1 на
підставі оригіналу договору
перерахував суми кредиту на користь
фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 8729,13
грн. в рамках програми споживчого
кредитування та 1047,5 грн. за послуги
страхування в рамках програми
споживчого кредитування на користь ПАТ
« Стахова компанія « СК УНІКА Життя»
від якого по договору доручення діє
відповідач.

Між позивачем та Приватним
акціонерним товариством « Стахова
компанія» Кардіф», від якого діяв
відповідач на підставі договору
доручення , укладено договір
добровільного страхування держателя
кредитної картки № 06/08/ від 13.08.2013
року, що підтверджується п.1 вказаного
договору. А тому відповідач по справі
не є стороною вказаного договору.
Клопотань про заміну відповідача не
заявлялось позивачем. Тому вимоги до
відповідача що до недійсності
вказаного договору є безпідставними.

Між позивачем та ПАТ « Стахова компанія
« СК УНІКА Життя», від якого діяв
відповідач на підставі договору
доручення, укладено договір
добровільного страхування життя №
04/05/ від 13.08.2013 року, що
підтверджується текстом вказаного
договору. А тому відповідач по справі
не є стороною вказаного договору .
Клопотань про заміну відповідача не
заявлялось позивачем. Тому вимоги до
відповідача що до недійсності
вказаного договору є безпідставними.

Згідно ч.І ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено,
що волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Визнання договору недійсними можливе
лише з підстав визначених законом, а
саме відповідно до вимог ст.215 ч.1 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог які встановлені
частинами першою- третьою, п»ятою та
шостою статті 203 ЦК України і не
зазначено ч.4 ст.203 ЦК України яка
вимагає вчинення правочину у формі,
встановленій законом. Але підписання
договору та скріплення печаткою
стосується форми правочину, а не його
змісту згідно ст..207 ЦК України.

Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Використання
при вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронного підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Пунктом 3.19 договору про надання
споживчого кредиту визначено, що
сторони договору надають свою письмову
згоду на укладення договору з
підписанням його зі сторони банку
шляхом нанесення на нього
типографськими засобами відбитків
печаток та уповноважених осіб
відповідача. Позивач при підписанні
спірного договору погодився з його
умовами, не заперечував проти надання
кредиту про що свідчить підпис
позивача на вказаному договору.

Відповідно до ст..60 ЦПК України
позивач не довела, що були порушені
права позивача як споживача на свободу
вибору продукції , свободу
волевиявлення та принцип рівності
сторін, так як копією договору вказані
обставини не підтверджуються.

Крім того , ч.1 ст..15 ЦК України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Позивачем не доведено
порушення, невизнання або оспорювання
його прав відповідачем.

Тому в задоволенні позову
відмовити повністю.

Керуючись ст..ст.15 ч.1, 207 ч.2,3; 215 ЦК
України, ст..21 ЗУ « Про захист прав
споживачів»,ст..224 ч.1 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга сторонами подається
протягом 10 днів з дня оголошення
рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В. І. Кириченко