У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 листопада 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
до ОСОБА_3, приватного акціонерного
товариства «Великолепетиський
маслозавод» про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ПАТ «Марфін Банк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 2 березня 2005 року
між акціонерним банком «Приватінвест»
(правонаступником якого є ВАТ
Морський транспортний банк», а в
подальшому ПАТ «Марфін Банк») та ПрАТ
«Великолепетиський маслозавод»
укладено кредитний договір відповідно
до якого останньому надано кредит у
сумі 500 тис. грн. під 23 % річних з
кінцевим строком повернення кредиту - 1
березня 2006 року. У забезпечення
виконання зазначеного кредитного
договору 2 березня 2005 року між банком та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки та
договір застави відповідно до якого
останній передав у заставу банку
належне йому рухоме майно.

Рішенням Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 29 травня
2006 року з ОСОБА_3 та ПрАТ
«Великолепетиський маслозавод» на
користь ВАТ «Морський транспортний
банк», правонаступником якого є
позивач стягнуто 573 900 грн. 68 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Відповідачі указане рішення суду не
виконують у зв'язку із чим позивач
просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3
та ПрАТ «Великолепетиський
маслозавод» заборгованість за
кредитним договором від 2 березня 2005
року в сумі 499 279 грн. 32 коп., стягнути з
ПрАТ «Великолепетиський маслозавод»
заборгованість за кредитним договором
від 2 березня 2005 року в сумі 1 584 825 грн. 15
коп., стягнути з ПрАТ
«Великолепетиський маслозавод» штраф:
за порушення умов договору іпотеки від
11 березня 2005 року у сумі 275 524 грн. 67 коп.;
за порушення умов щодо страхування
іпотеки та штраф в сумі 229
603 грн. 88 коп. за порушення умов
забезпечення схоронності предмета
іпотеки, стягнути з ОСОБА_3 штраф: за
порушення умов договору застави від 5
березня 2005 року в сумі 321 954 грн.; за
порушення умов щодо страхування
предмета застави та штраф у сумі 268 295
грн. за порушення умов щодо
забезпечення схоронності предмета
застави.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 лютого 2013 року у
задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк»»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 28 травня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк»
до ПрАТ «Великолепетиський
маслозавод», ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та пені,
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто солідарно з ПрАТ
«Великолепетиський маслозавод» і
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк»
заборгованість із відсотків у сумі 499 279
грн. 32 коп. Стягнуто з ПрАТ
«Великолепетиський маслозавод» на
користь ПАТ «Марфін Банк» 920 651 грн. 87
коп. заборгованості із відсотків за
користування кредитом та 1 тис. грн.
пені. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 листопада 2013
року рішення апеляційного суду
Херсонської області від 28 травня 2013
року скасовано та залишено в силі
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 лютого 2013 року.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ПАТ «Марфін Банк»
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 листопада 2013
року з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме ст. 625, ч. 1
ст. 1048, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії:
постанови Вищого господарського суду
України від 7 лютого 2012 року у справі
про стягнення коштів, постанови Вищого
господарського суду України від
27 листопада 2013 року у справі про
припинення нарахування відсотків та
пені за кредитним договором.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах із підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті
355 ЦПК, може бути подана за сукупності
таких умов: судом (судами) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ неоднаково застосовано одні й ті
самі норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Одночасно із змісту заяви та долучених
до неї копій постанови Вищого
господарського суду України від 7
лютого 2012 року та постанови Вищого
господарського суду України від 27
листопада 2013 року, на які здійснюється
посилання як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції, не
вбачається неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.
Зокрема, судові рішення судів
касаційної інстанції ухвалені у
справах, в яких предмет спору, підстави
позову та зміст позовних вимог не є
тотожним, та в справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» до ОСОБА_3, приватного
акціонерного товариства
«Великолепетиський маслозавод» про
стягнення заборгованості, за заявою
публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 листопада 2013 року,
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська