Справа №473/3212/14-ц 10.12.2014 20.11.2014 10.12.2014
Провадження №22-ц/784/3308/14
Провадження номер 22ц/784/3308/14
Суддя суду першої інстанції -
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю:

представника боржника - ОСОБА_3,

державного виконавця ВДВС
Вознесенського РУЮ - Кирилова Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Відділу державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції в Миколаївській
області

на ухвалу Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області

від 11 листопада 2014 року

за скаргою

ОСОБА_5 на постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції в
Миколаївській області (далі -
Вознесенський ВДВС) про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із вищезазначеною скаргою, яку
обґрунтовував наступним.

31 липня 2014 року рішенням
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області з нього на
користь ОСОБА_6 були стягненні аліменти
на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі ? частини усіх видів його
доходів щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 08 липня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Після ухвалення рішення він у
добровільному порядку сплачував
аліменти шляхом поштових переказів.

Про наявність відкритого виконавчого
провадження та винесення постанов про
арешт його майна та оголошення
заборони на його відчуження він
дізнався з інформації органу
реєстрації права власності 16 жовтня
2014 року.

20 жовтня 2014 року він отримав постанову
про відкриття виконавчого провадження
та постанови про арешт майна від 14
серпня 2014 року та від 03 жовтня
2014 року.

Скаржником зазначено, що вказані
постанови про арешт майна були
прийняті з порушення положень п.п.7.3,
7.3.2. Інструкції з організації
примусового виконання рішень та ст.57
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки ним добровільно
сплачувались аліменти на користь
ОСОБА_6 і на час винесення оскаржуваних
постанов в нього була відсутня
заборгованість зі сплати аліментів.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_5 просив визнати постанови про
арешт його майна неправомірними та
скасувати їх.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 11
листопада 2014 року скарга ОСОБА_5
задоволена. Визнано неправомірними дії
державного виконавця Вознесенського
ВДВС Кирилова Ю.С. щодо
накладення арешту на майно ОСОБА_5 і
оголошення заборони на його
відчуження. Скасовано постанови
вказаного державного виконавця від 14
серпня 2014 року та від 03 жовтня 2014 року
про накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_5 та оголошення заборони
та його відчуження.

Вознесенський ВДВС подав на зазначену
ухвалу апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просив її
скасувати та постановити нову.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у Законі України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
що спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з ст.19 вищенаведеного Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача про примусове виконання
рішення. У заяві про відкриття
виконавчого провадження щодо
виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Відповідно до ст.ст.11, 25, 31 Закону
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно та
кошти боржника.

Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. За
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Відповідно до ст.74 Закону порядок
стягнення аліментів визначається
законом. У разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника. Звернення
стягнення на заробітну плату не
перешкоджає зверненню стягнення на
майно боржника.

Розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України.

З аналізу зазначених норм випливає, що
державний виконавець самостійно
вирішує, проводити арешт майна
боржника при відкритті виконавчого
провадження чи ні.

При винесенні зазначеної постанови по
справах про стягнення аліментів
державний виконавець повинен
об'єктивно з'ясувати бажання чи
небажання боржника добровільно
виконувати рішення суду.

Аліменти на утримання малолітніх дітей
стягуються до досягнення ними
повноліття, а отже виконання рішення
здійснюється протягом багатьох років.

Державний виконавець повинен
враховувати співвідношення інтересів
всіх учасників виконавчого
провадження.

Безсумнівно права дитини повинні бути
захищені шляхом своєчасної сплати на
її утримання аліментів.

Але і накладення арешту на майно та
кошти боржника повинно здійснюватися
тільки у виняткових випадках, оскільки
це порушує права боржника протягом
тривалого часу, так як арешт
застосовується до повного виконання
рішення суду.

У випадках добровільної сплати
боржником аліментів накладення арешту
на його майно та кошти буде порушенням
його прав на володіння, користування та
розпорядження майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 31 липня 2014 року з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 були стягненні аліменти
на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі ? частини усіх видів його
доходів щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 08 липня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття (а.с.17).

14 серпня 2014 року стягувачка звернулася
до державного виконавця з заявою про
примусове виконання даного рішення та
накладення арешту на майно боржника
(а.с.77).

14 серпня 2014 року державний виконавець
виніс постанови про відкриття
виконавчого провадження та арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження (а.с.78, 80).

Постанову про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом з
повідомленням про вручення боржнику
надіслано не було (а.с.74-107).

03 жовтня 2014 року державний виконавець
виніс ще одну постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Разом з тим, 26 серпня 2014 року та 02 жовтня
2014 року боржником у добровільному
порядку шляхом поштових переказів було
перераховано стягувачу по 500 грн.
аліментів (а.с.38).

Про відкриття виконавчого провадження
і початок примусового виконання
рішення він дізнався 20 жовтня 2014 року,
звернувшись до Вознесенського ВДВС.

Після цього він продовжив здійснювати
перерахування аліментів (а.с.46, 106).

Зазначене свідчить, що навіть не знаючи
про відкриття виконавчого провадження,
ОСОБА_5 добровільно здійснював
виконання рішення суду про стягнення з
нього аліментів на утримання сина.

А отже, винесення державним виконавцем
постанов про арешт майна ОСОБА_5 та
оголошення заборони на його відчуження
при таких обставинах не є виправданим,
оскільки матеріали виконавчого
провадження не містять беззаперечних
доказів того, що боржник ухиляється від
виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок районного суду про
наявність підстав для задоволення
скарги ОСОБА_5 відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для зміни або скасування
ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції в
Миколаївській області відхилити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 11
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді