АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1917/2014
Головуючий у 1 ін. - Козлов
10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
головуючого судді: Слободянюк
суддів: Українець Л.Д., Оніщука
при секретарі - Мурга М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Києві цивільну справу
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання договору дарування удаваною
в с т а н о в и л а :
В липні 2013 року ОСОБА_3, через свого
представника ОСОБА_2, звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві і
просив визнати удаваним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, як такий,
що укладений з метою приховати іншу
угоду - договір довічного утримання.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначав, що йому на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1. 16
січня 1998 року він вчинив правочин
відчуження зазначеного житлового
приміщення на користь відповідачки,
яка є його рідною сестрою. Правочин
було оформлено договором дарування.
Укладаючи договір, сторони виходили з
того, що відповідачка надаватиме
позивачеві регулярну матеріальну
допомогу і фактично дії сторін були
направлені на виникнення
правовідносин довічного утримання.
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_2, який діє в інтересах
ОСОБА_3 ( довіреність від 23 липня 2012 року
а.с.7), подав апеляційну скаргу, в якій з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування оскаржуваного рішення,
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Апелянт зазначає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та
її представник ОСОБА_4, скаргу не
визнали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що 16 січня 1998 року державним
нотаріусом Двадцятої Київської
державної нотаріальної контори Сердюк
Н.А. посвідчено договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_3 подарував
ОСОБА_4 належну йому квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 3) .

ОСОБА_3 зазначав, що оформлюючи угоду,
сторони мали на меті виникнення інших
правовідносин, а саме договір
довічного утримання позивача.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР 1963 року,
який діяв на момент укладення
оспорюваного правочину, якщо угода
укладена з метою приховати іншу угоду
(удавана угода), то застосовуються
правила, що регулюють ту угоду, яку
сторони дійсно мали на увазі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не надано достатніх та
переконливих доказів, які б свідчили
про те, що оформлюючи договір дарування
сторони спору, діючи умисно, мали на
меті встановити між собою
правовідносини довічного утримання. Не
вбачається такого наміру сторін і з
показань допитаних судом свідків.

Доводи апелянта про те, що оспорюваний
правочин було вчинено позивачем під
впливом обману з боку відповідачки, а
також на те, що внаслідок
незадовільного стану здоров*я
позивача, нерозуміння ним української
мови та зловживання алкогольними
напоями позивач не міг в повній мірі
усвідомлювати значення вчинюваних ним
дій, не заслуговують уваги, оскільки
вищевикладені обставини тягнуть за
собою інші правові наслідки, аніж
визнання угоди удаваною. Питання щодо
недійсності спірного договору
дарування у позовній заяві не
ставилось. Позивач просив визнати
спірний договір дарування, як
укладений договір довічного
утримання.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що не було встановлено обставин, які б
свідчили про порушення майнових прав
ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцять
днів.

Головуючий:

Судді: