Суддя Зяброва О. Г.
Справа
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Орджонікідзевський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зябрової О.Г.,

за участю секретаря -
Селивоненко Б.В.,

представника позивача -
ОСОБА_1 ,

представника відповідача -
Пересічанського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Відкритого
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та кредит» в особі філії «Слобожанське
регіональне управління», 3-я особа -
ОСОБА_6 про визнання несправедливими та
недійсними кредитного договору та
договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів
звернулась до суду з позовом до
відповідача, в якому просила визнати
несправедливим та недійсним п.6, п.6.1 та
п.6.2. кредитного договору № 111/06-Ф від 2
червня 2006 року, укладений між Банком та
ОСОБА_7, та договори поруки і додаткові
угоди, укладені між Банком та
позивачами. В обгрунтування своїх
позовних вимог вона посилалась на те,
що умови укладання кредитного договору
містять істотний дисбаланс договірних
прав та обов»язків на шкоду споживача,
під час укладання додаткових угод до
кредитного договору було збільшено
відсоткову ставку за кредитом,
позивачам не було надано нового
графіку зниження розміру
заборгованості, тобто не було надано
повної інформацї щодо умов отримання
кредиту. Крім того вимога про
нарахування та сплату неустойки є
завищеною і не відповідає засадам
спаведливості, добросовістності та
розумності, а вимога про нарахування
пені є нечіткою та некоректною,
оскільки не зрозуміло що мається на
увазі під поняттям «простроченою
сумою».

В судовому засіданні
представник позивача та третьої особи
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що договора були
укладені відповідно до вимог чинного
законодавства України, на умовах
вільного волевиявлення сторін,
позивачі мали можливість не укладати
відповідні угоди, але погодились і
протягом певного часу сплачували
відповідні виплати по даним угодам, тим
самим визнаючи умови цих угод. Крім
того, представник відповідача просив
застосувати до даних позовних вимог
строк позовної давності, оскільки
кредитний договір та договора поруки, а
також угоди до них були укладені в
період з 2006 року по 2007 рік, а з позовними
вимогами позивачі звернулися тільки у
2013 році, тобто після слину строку
позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу, перевирівши та
дослідивши матеріали справи, вважає що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторні та іших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Як установлено судом, 23 червня
2006 року ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_6 уклали кредитний договір №
111/06-Ф, відповідно до якого позичальник
отримав в тимчасове користування на
умовах забезпеченності, поворотності,
строковості, платності кредитні
ресурси в сумі 152000 грн. Також, 23 червня
2006 року було укладено договора поруки
№ П 111/06-Ф та № П/2 111/06-Ф між Банком та
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, відповідно до
яких поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зобов»язались перед кредитором
відповідати в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов»язань за кредитним договором №
111/06-Ф від 23.06.2006р. Крім того, 21 серпня 2007
року та 01 серпня 2008 року між Банком та
ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду
№ 1 і № 2 згідно яких Банк відкрив
ОСОБА_6 невідновлювальну кредитну
лінію на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності в
розмірі 262600 грн. Відповідно 21.08.2007р. та
01.08.2008р. було укладено додаткові угоди
№ 1 та № 2 до договорів поруки, за якими
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знову виступили
поручителями пред кредитором за
виконання ОСОБА_6 своїх обов»язків
перед Банком.

Ці обставини визнані сторонами
по справі і доказування не потребують.

Статтею 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Також, дана стаття містить
перелік несправедливих умов договору,
який не є вичерпним. Якщо положення
договору визнано несправедливим,
включаючи ціну договору, таке
положення може бути змінено або
визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно до ст.203 ЦК України частин
1-3 зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особа, що вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з позовної заяви,
представник позивачів вважає, що умови
договорів, укладених між Банком та
позивачами і третьою особою є
несправедливими, оскільки під час
укладання додаткових угод до
кредитного договору від 23.06.2006р.
відбулось збільшення відсоткової
ставки, однак відповідачем не було
надано нового графіку зниження розміру
заборгованості. Крім того, графік
зниження розміру заборгованості до
кредитного договору містить графу
«проценти», у якій зазначено «в повному
обсязі», проте не має кількості
платежів, що будуть призведені після
вступу в силу нової відсоткової ставки
за кредитом, а також кількість та
частота зміни платежів та інші
відомості. Крім того, несправедливою
представник позивача також вважає
вимогу Банку про нарахування та сплату
неустойки за договором споживчого
кредиту.

Проте, суд не може погодитись з
даними доводами представника позивача,
оскільки ним не доведено підчас
судового розгляду справи той факт, що
під час укладання вищезазначений угод
було допущено істотний дисбаланс
договірних прав та обов»язків на шкоду
споживача. Наведені ним обставини не
підтверджують даного порушення.

Крім того, позивачі та ОСОБА_6
добровільно погодились на укладання
спірних договорів та угод, сплачували
по ним відповідні виплати, не оскаржили
та не розірвали дані угоди за увесь
період цього часу, отже не вважали їх
несправедливими.

Що стосується застосування по
даній справі строку позовної давності,
то оскільки в задоволенні позовних
вимог суд відмовляє по суті справи, то
строк позовної давності не
застосовується.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 214-215 ЦПК
України, ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Відкритого
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та кредит» в особі філії «Слобожанське
регіональне управління», 3-я особа -
ОСОБА_6 про визнання несправедливими та
недійсними кредитного договору та
договору поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя -

04.03.2014