Справа № 373/3340/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд Київської області в
складі :

головуючого судді
Овдієнко К.М.

при секретарі
Домантович О.П.

з участю представника заявника
ОСОБА_1, представника ВДВС Дудки С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.
Переяславі-Хмельницькому скаргу
ОСОБА_3 на дії начальника Відділу
Державної виконавчої служби
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області Соколова Г.О. ,-

встановив:

Заявник звернувся до суду 04.12.2014 р. із
вказаною скаргою і просить: визнати
протиправними дії начальника ВДВС
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області Соколова Г.О. щодо
відмови у знятті арешту з належного
йому рухомого майна та зобов'язати його
зняти арешт з усього належного йому
рухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на те, що Відділом
державної виконавчої служби
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
28.04.2011 року було накладено арешт на
рухоме майно : легковий автомобіль TOYOTA
AVALON, синього кольору, 2006 року випуску,
номер двигуна НОМЕР_1, номер державної
реєстрації НОМЕР_2 21.07.2011 року та 07.03.2014
року накладено арешт на рухоме майно.
Станом на 01.12.2014 року виконавчі
провадження, де він був боржником,
завершені, а виконавчі документи
повернуті стягувачам згідно з п.7 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження». 04.11.2014 року його
представник звернувся до Відділу
державної виконавчої служби
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції з
клопотанням про зняття арешту з
рухомого майна, але 01.12.2014 року отримав
відмову, з тих підстав, що виконавчі
провадження завершені не у зв'язку з
фактичним виконанням, а згідно з п.7 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження».

З пояснень сторін, доданих до скарги
доказів та матеріалів виконавчого
провадження № 183/4 встановлені такі
обставини.

За постановами державного виконавця
ВДВС Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції від
28.04.2011 року, 21.07.2011 року та від
07.03.2014 року зареєстровані обтяження у
виді заборони відчуження на майно
боржника ОСОБА_3, а саме, згідно з
постановою від 28.04.2011 - на легковий
автомобіль TOYOTA AVALON, синього кольору, 2006
року випуску, номер двигуна НОМЕР_1,
номер державної реєстрації НОМЕР_3, а
згідно з постановами від 21.07.2011 року та
від 07.03.2014 року - на все рухоме та
нерухоме майно. Розмір боргу згідно з
виконавчим документом (виконавчий лист
виданий Переяслав-Хмельницьким
міськрайонним судом 17.06.2011 року на
виконання рішення суду у справі 2-502/2011)
становить 344723,76 грн.

Вказані обтяження зареєстровані в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відповідно 06.05.2011 (термін дії до
06.05.2016), 26.08.2011 (термін дії до 26.08.2016) та
07.03.2014 (термін дії до 07.03.2019), про що
свідчить надана заявником копія
витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна № 45396568 від 17.10.2014.

Зазначений вище виконавчий
документ повертався стягувачеві 30.04.2013
та 22.08.2014 на підставі п.7 ст.47 «Про
виконавче провадження», стягнення за
ним не проведене.

Він може бути повторно
пред»явлений до примусового виконання
стягувачем протягом одного року з часу
його повернення, тобто до 22.08.2015 року.

04.11.2014 року представник заявника
ОСОБА_1 подав начальнику
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
клопотання про зняття арешту з майна
боржника ОСОБА_3, посилаючись на те, що
виконавчі провадження закінчені у
зв»язку із закінченням строку їх
здійснення.

01.12.2014 р. начальник ВДВС
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області Соколова Г.О.
повідомив його, що виконавчі
провадження, де боржником є ОСОБА_3
завершені, а саме, виконавчі документи
повернуті стягувачам згідно п.7 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто вони завершені не в
зв'язку з фактичним виконанням. За
таких обставин відділ ДВС не має
законних підстав для зняття арештів з
майна боржника.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.384, ст.385 ЦПК України
скарга подається до суду, який видав
виконавчий лист у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її права
чи свободи.

Ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»
передбачені випадки повернення
виконавчого документа стягувачу.
Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 ст.47
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо боржник -
фізична особа (крім випадків, коли
виконанню підлягають виконавчі
документи про стягнення аліментів,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я, у зв'язку з втратою
годувальника, а також виконавчі
документи про відібрання дитини) чи
майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлене протягом року з дня
оголошення розшуку.

Про наявність обставин, зазначених у
частині першій цієї статті, державний
виконавець складає акт. Про
повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом. Повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 Закону виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Відповідно до положень ст.50 ЗУ
«Про виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовується
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом. У разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника. За
заявою боржника державний виконавець
видає йому додаткові копії постанови,
зазначеної в частині другій цієї
статті, для їх пред'явлення до органів,
що здійснюють реєстрацію майна або
ведуть реєстр заборони на його
відчуження, для зняття арешту,
накладеного на майно.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права та свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Проаналізувавши норми ЗУ «Про
виконавче провадження» суд дійшов до
переконання, що скарга ОСОБА_3 є
необґрунтованою, оскільки закон не
передбачає обов»язку державного
виконавця зняти накладений на майно
боржника арешт, у випадку завершення
виконавчого провадження у зв»язку з не
виявленням майна боржника, розшук
якого здійснювався органами
внутрішніх справ, протягом року з дня
оголошення розшуку. Повернення
виконавчого документа стягувачу з цих
підстав не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених законом.

Отже, оскаржувані заявником дії
начальника ВДВС
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області Соколова Г.О. щодо
відмови у знятті арешту з належного
йому рухомого майна вчинені відповідно
до закону, в межах його повноважень і
права чи свободи заявника при цьому не
було порушено

Керуючись ст.ст.383- 389
Цивільного процесуального кодексу
України , суд

ухвалив :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3
на дії начальника ВДВС
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області Соколова Г.О. щодо
відмови у знятті арешту з належного
йому рухомого майна та зобов'язанні
його зняти арешт з усього рухомого
майна.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд протягом п'яти днів з
дня її проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні -
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий судя