Справа № 646/111471/13-ц
Провадження № 2/646/2600/2013
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Червонозаводський районний суд м.
головуючого у справі судді- Нікуліної
при секретарі- Жорнік Н.Г.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_3, Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсними
правочинів укладених внаслідок
застосування обману,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
в якому просив визнати недійсним
договір дарування від 17.01.2007 року,
укладений між ним та відповідачкою
частини у розмірі 3/5 у парві власності
на квартиру АДРЕСА_2; повернути сторони
у попередній стан, визнавши за ним
право власності на вищезазначену
частку квартири; визнати недійсним
договір про поділ спільного майна,
укладений між ним та відповідачем
15.03.2007 року; повернути сторони у
попередній стан, визнавши за позивачем
право власності на ? частку у праві
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами та будівлями по
АДРЕСА_3 та право власності на частку у
розмірі ? у праві власності на квартиру
Позовні вимоги позивач ОСОБА_1
обґрунтував тим, що 28.12.2006 року сталася
дорожньо - транспортна пригода за
участю його автомобіля ЗІЛ 138А,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який він
передав в оренду ТОВ «Компанія НС ЛТД»,
в результаті якої автовоз та
транспортовані ним автомобілі
отримали механічні ушкодження, що
спричинило потерпілим значну
матеріальну шкоду. Після вищевказаної
дорожньо - транспортної пригоди
відповідачка повідомила йому
неправдиву інформацію про суть
правовідносин, які виникли в
результаті спричинення шкоди особам,
потерпілим від ДТП та їх цивільно -
правові наслідки, умовивши його, з
метою уникнення таких наслідків,
укласти з нею фіктивні угоди на предмет
передачі їй права власності на все
нерухоме майно, що йому належало. Так,
посилаючись на думку авторитетних
юристів відповідачка його запевнила,
що саме він, як власник автомобіля має
нести цивільно - правову
відповідальність за спричинену
внаслідок ДТП шкоду, буде накладено
стягнення та що єдиним способом
уникнення цих негативних наслідків є
укладення з нею фіктивного договору
дарування своєї частки у праві
власності на квартиру, яку він придбав
в результаті приватизації та
спадкування, укладання фіктивного
договору про розподіл спільного майна
на предмет її права власності своїх
часток у праві власності на будинок та
квартиру, придбаних в період шлюбу та
формального розірвання шлюбу. У зв'язку
з зазначеним у нього виникло невірне
уявлення суті правовідносин, які
запропонувала встановити відповідачка
шляхом укладення оспорюваних
правочинів. Однак, після з'ясування ним
своєї помилки щодо мотивів укладення
угод з відповідачкою, коли стало
відомо, що всі претензії осіб,
потерпілих внаслідок ДТП були
спрямовані не до нього, як власника
автомобіля, а до організації - орендаря,
відповідачка відмовилась від визнання
за позивачем його законних прав на
У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
повторно не з'явилась, про день та час
слухання справи повідомлялась
своєчасно та належним чином, про що
свідчать зворотні поштові
Третя особа - Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилась, про день та час слухання
справи повідомлена своєчасно та
належним чином, залишила суду заяву про
слухання справи у її відсутності, проти
позову заперечувала.
Третя особа - Приватний Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилась, про день
та час слухання справи повідомлена
своєчасно та належним чином, залишила
суду заяву про слухання справи у її
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи повідомлений своєчасно та
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у
судове засідання відповідача, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 17.01.2007 року
позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачкою
ОСОБА_2 договір дарування 3/5 належних
йому частин квартири АДРЕСА_2 який був
посвідчений Приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, за реєстровий № 103. (а.с. 6)
Відповідно до п. 7 Договору дарування
від 17.01.2007 року сторони договору
підтвердили, що вони мають повну
цивільну дієздатність, їх
волевиявлення вільне і відповідає
внутрішній волі, договір не є фіктивним
чи удаваним, спрямованим на настання
правових наслідків, обумовлених ним, в
момент укладання цього договору
сторони усвідомлювали значення своїх
дій та могли керувати ними.
Згідно з вимогою ч 2 ст.328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч3 ст.334 ЦК України
право власності на майно за договором
,який підлягає нотаріальному
посвідченню , виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання такого
договору, не посвідченого нотаріально,
дійсним.

Згідно з ч 4 ст.334 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації , право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

На підставі ст.16 Цивільного Кодексу
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, одним з способів захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути визнання права, визнання
правочину недійсним, відновлення
становища, яке існувало до
правопорушення і інше.

Згідно з вимогами ч 1 ст.181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об»єкти , розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
є неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

У відповідності до ч 1 ст.182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення ,перехід та припинення
підлягають державній реєстрації.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
суд приходить до висновку, що
відповідач ОСОБА_2 набула права
власності на 3/5 частин квартири
АДРЕСА_2 на законних підставах, на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування, який у
відповідності до вимог законодавства
зареєстрований в державному реєстрі.

Крім того, суд вважає, що зазначений
договор дарування 3/5 частин квартири
АДРЕСА_2 від 17.01.2007 року посвідчений
належним чином Приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, та внесений в реєстр
нотаріальних дій відповідно вимогам
діючого цивільного законодавства і
укладений з дотриманням цих вимог.

Крім того, 15 березня 2007 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір про поділ
майна, що перебуває у спільній сумісній
власності, посвідчений Приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий № 252. (а.с. 10-11)

У п. 5 Договору про поділ майна, що
перебуває у спільній сумісній
власності від 15.03.2007 року також
зазначено, що сторони однаково
розуміють значення і умови цього
договору та його правові наслідки,
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, їх волевиявлення є
вільним і відповідає їх внутрішній
волі, а також те, що договір спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлен ним, не носить
характеру фіктивного та удаваного
правочину.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 при
укладенні договору дарування від 17.01.2007
року та договору поділу майна, що
перебуває у спільній сумісній
власності від 15.03.2007 року не
усвідомлював значення своїх дій, не міг
керувати ними, а саме щодо природи
договору, прав та обов»язків сторін
при його укладенні, в судовому розгляді
справи не виявлено.

Згідно вимог ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

На підставі ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою - третьою, п"ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Згідно ч 3 ст.215 ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає
наступне: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу ,іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; 2) Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) Волевиявлення учаснику
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5) Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків 6) Правочин, що
вчиняється батьками(усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

На підставі ст.229 ч 1 Цивільного Кодексу
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення , такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов»язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її чинність
або можливість використати її за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України).
Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Відповідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є недоведеними та
необґрунтованими, що є підставою для
відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 8, 60, 209, 212, 214, 215,
218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 181, 182, 202 , 203,
212, 215, 216, 219, 222, 229, 236 Цивільного Кодексу
України 2003 року, п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_3, Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсними
правочинів укладених внаслідок
застосування обману- залишити без
задоволення.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -
Нікуліна Л.П.