АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 листопада 2013 року

в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 р. ОСОБА_1 звернулася у суд зі
скаргою на дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві, щодо складання акту
опису й арешту майна боржника від 16
липня 2013 р.

Скаргу обґрунтовувала тим, що в акті
опису та арешту майна не вказана дата
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене, у вступній частині не
зазначено кількості аркушів, на яких
складено акт; у кінці акта не зазначено
кількість примірників акта та кому
вони видаються (надсилаються), що є
порушенням положень Інструкції з
організації примусового виконання
рішень , затвердженої Наказом
міністерства юстиції України від 02.04.2012
р. № 512/5.

Зазначала, що в акті опису і арешту
майна описано Ѕ частину квартири, хоча
відповідно до свідоцтва про право
власності їй належить лише 1/3 частина
квартири, що вказує на те, що до акту
включено майно третіх осіб. Також до
участі у виконавчих діях - опису і
арешту майна залучено в якості
понятого особу, яка одночасно є її
представником за дорученням.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 листопада 2013
року в задоволенні скарги ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
скаржниці, посилаючись на порушення
норм процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та постановити нову ухвалу, якою
задовольнити скаргу в повному обсязі.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи, в порядку ст.74 ЦПК
України, повідомлені належним чином.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Відмовляючи в задоволенні скарги
районний суд виходив з того, що ОСОБА_1
та її представником не надано належних
та допустимих доказів, які свідчили б
що недоліки акту опису й арешту майна
порушують права скаржниці, як сторони
виконавчого провадження.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги про
опис державним виконавцем і арешт
майна - Ѕ квартири АДРЕСА_1, в той час як
заявниці належить лише 1/3 частина -
необґрунтовані.

Відповідно до положень ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, законодавець визначив
право звернення у суд особи, яка вважає,
що державним виконавцем накладено
арешт на належне їй майно, а не майно
боржника, з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Колегія суддів враховує й долучений до
матеріалів справи лист КМ БТІ №53102
(И-2010) від 15 грудня 2010 р. на запит
державного виконавця, відповідно до
якого станом на 17 листопада 2010 р. по
даним книг реєстрації бюро за ОСОБА_1 на
праві власності зареєстровано Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1. /а.с.92/

Безпідставними є посилання
апеляційної скарги про порушення прав
скаржниці зазначенням в акті опису й
арешту майна в якості понятого її
представника - ОСОБА_2, остільки ця
обставина не свідчить про незаконність
складеного державним виконавцем
документу, до того, ж, відповідно до
справи, представником скаржниці не
зазначено, що в період вчинення дій він
діяв саме в якості представника особи,
на майно якої накладався арешт.

Не виявила будь-яких порушень під час
вчинення держаним виконавцем дій і
ОСОБА_1, не висловила та не вказала про
наявність будь-яких зауважень і під
час складання оскаржуваного акту.

З урахуванням викладеного та
матеріалів справи у їх сукупності,
колегія суддів вважає ухвалу районного
суду такою, що постановлена з
дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки
відповідають обставинам справи, й
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/19771/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/700/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.