справа № 2-42/2011
провадження №4-с/165/13/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м.
Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі
Харук Ю.І.,

з участю заявника
ОСОБА_1,

представника ВДВС
Мазурка П.В.,

боржника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Нововолинську скаргу ОСОБА_1 на
неправомірні дії головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
Мазурка Петра Володимировича та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №42834841
від 02 липня 2014 року,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
скаргою на дії головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
Мазурка П.В., мотивуючи тим, що в його
провадженні знаходився на примусовому
виконанні виконавчий лист №2-42/2011 від
30.04.2013 року, виданий Нововолинським
міським судом 05.02.2014 року, яким
зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні горищем будинку АДРЕСА_1,
забезпечити власнику квартири №2 цього
будинку вільний доступ до нього шляхом
демонтажу металевої огорожі прилеглої
до будинку, знімання замків з вхідних
дверей, які є входом до сходових маршів
в допоміжні приміщення будинку №36.
Після ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження 22.10.2014 року
заявнику ОСОБА_1 стало відомо, що 02
липня 2014 року головний державний
виконавець Мазурок П.В. в зв'язку із
неможливістю виконання рішення суду
без участі боржника, виніс постанову
про закінчення виконавчого
провадження. Вважає постанову від
02.07.2014 року незаконною, вказує, що
державний виконавець належним чином не
виконав своїх обовязків, які
покладені на нього ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження».

В судовому засіданні заявник
ОСОБА_1 підтримала вимоги скарги з
наведених мотивів, просить її
задовольнити.

Головний державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції у Волинській області Мазурок
П.В. в судовому засіданні вимоги скарги
не визнав. Також зазначив, що у нього
відсутні будь-які дані про вручення
ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови
раніше ніж 22.10.2014 року.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_3
заперечила скаргу ОСОБА_1 вказавши що
остання пропустила строк звернення до
суду. Просить скаргу залишити без
розгляду, оскільки ОСОБА_1 не ставить
питання про поновлення пропущеного
строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від
30.04.2013 року (а.с.10-14), ОСОБА_3 зобов'язано
не чинити ОСОБА_1 перешкод в
користуванні горищем в
багатоквартирному будинку АДРЕСА_1,
забезпечивши власниці квартири №2
цього будинку ОСОБА_1 вільний вхід
через двері металевої огорожі, що
ведуть до сходової клітини для
спільного користування горищем. Дане
рішення суду в цій частині рішенням
апеляційного суду Волинської області
від 09.01.2014 року (а.с.7-9) змінено,
зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 горищем будинку
АДРЕСА_1, забезпечивши власниці
квартири №2 цього будинку вільний
доступ до нього шляхом демонтажу
металевої огорожі прилеглої до
будинку, знімання замків з вхідних
дверей , які є входом до сходових маршів
в допоміжні приміщення будинку №36.
Судом 05.02.2014 року видано виконавчий
лист. (а.с.4)

На підставі виданого судом виконавчого
листа, головним державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського МУЮ у Волинській
області Мазурком П.В. 02 квітня 2014 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (а.с.6).

02.07.2014 року головним державним
виконавцем Мазурком П.В. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з тих мотивів, що державним
виконавцем вжито всіх заходів
передбачених ст.ст. 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження». Зокрема
направлено подання про порушення
кримінального провадження відносно
боржника, а виконавче провадження з
примусового виконання рішення суду,
закінчено (а.с.5).

Проте погодитися з таким рішенням
державного виконавця неможливо з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України. У пункті 9 частини третьої
статті 129 Конституції України до
основних засад судочинства віднесено
обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Згідно ч.3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження, що
затверджується начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, і повертає
виконавчий документ до суду чи іншого
органу (посадової особи), що його видав.

Судом встановлено, що державним
виконавцем не у повній мірі вжито
заходів примусового виконання рішення.
Зокрема, державним виконавцем взагалі
не перевірено підстави неможливості
виконання боржником рішення суду,
наявності доказів в їх обґрунтування.

Державним виконавцем у постанові та в
даному судовому засіданні взагалі не
було аргументовано висновок про
неможливість примусового виконання
рішення суду та не надано обґрунтувань
на заперечення скарги ОСОБА_1

Відповідно до п. 19 ч.2 статті 11
Закону «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача;

Так, Закон України «Про виконавче
провадження» надає державному
виконавцю право вживати заходів та
вчиняти дії, які направлені на
виконання рішення суду і без участі
боржника.

На переконання суду, в даному випадку
рішення суду може бути виконано і без
участі боржника із залученням на
платній основі, у тому числі за рахунок
авансового внеску стягувача, певних
суб'єктів господарювання.

Державним виконавцем не було
запропоновано стягувачу, відповідно до
ст. 48 Закону України «Про виконавче
провадження», авансування витрат на
проведення виконавчих дій та взагалі
дане питання не було обговорено зі
стягувачем, що підтвердила в суді
ОСОБА_1 і не заперечив головний
державний виконавець Мазурок П.В.

Таким чином в суді встановлено, що
неправомірними діями державного
виконавця по винесенню 02.07.2014 року
постанови про закінчення примусового
виконання рішення суду, фактично
допущено безпідставне невиконання
боржником рішення суду, що є прямим
порушенням вимог ст. 124 Конституції
України.

Невиконання рішення суду допущене
органом державної влади підриває
авторитет держави як у суспільстві так
і в міжнародній спільноті, що є
неприпустимим та підлягає негайному
припиненню в порядку судового контролю
регламентованого розділом VІІ ЦПК
України, а тому постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 02.07.2014 року підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що доказів
повідомлення стягувача про закінчення
виконавчого провадження та про
отримання нею копії оскаржуваної
постанови раніше аніж 22.10.2014 року суду
не надано, тому доводи боржника ОСОБА_3
в частині пропуску стягувачем строку
звернення зі скаргою, суд до уваги не
приймає.

На підставі викладеного,керуючись ст.124
Конституції України, ст.ст. 11,75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 14, 385-387 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати оскаржувані дії головного
державного виконавця ВДВС
Нововолинського МУЮ Мазурка Петра
Володимировича, неправомірними.

Скасувати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Нововолинського МУЮ Мазурка П.В. від 02
липня 2014 року серії ВП №42834841.

Зобов'язати головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
Мазурка П.В. здійснити виконання
рішення Нововолинського міського суду
від 30 квітня 2013 року по справі № 2-42/2011,
згідно виконавчого листа № 2-42/2011,
виданого Нововолинським міським судом
05 лютого 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги. У разі
подання апеляційної скарги, ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук