Справа № 438/2018/13-ц
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

14 січня 2014 року суддя
Бориславського міського суду
Львівської області Слиш А.Т. вивчивши
матеріали цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
заподіяної матеріальної та моральної
шкоди,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача про
відшкодування заподіяної матеріальної
та моральної шкоди.

Ухвалою судді від 14 січня 2014
року відкрито провадження по даній
цивільній справі.

Крім цього, позивач у позовній заяві
просить вжити заходи забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
майно, що належить відповідачу на праві
приватної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: 1)
причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов; 2) вид забезпечення
позову, який належить застосувати, з
обґрунтуванням його необхідності; 3)
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має право з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає,
що вимога про забезпечення позову не
підлягає задоволенню. Позивач у
позовній заяві не зазначив перелік
майна, його кількість, вартість, місце
знаходження. В тому числі доказів того,
що невжиття заходів по забезпеченню
позову, може призвести до ускладнення
виконання рішення суду, не надав
підтвердження наміру відповідача
навмисно ухилитися від виконання
рішення суду, у зв'язку з чим не навів
достатніх підстав для необхідності
застосування забезпечення позову.

Згідно з абзацом 3 п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» за змістом ст. 293
ЦПК України окремо від рішення суду в
апеляційному порядку можуть бути
оскаржені ухвали суду першої інстанції
про задоволення заяви про забезпечення
позову, а також про його скасування,
проте ухвали про відмову у
забезпеченні позову оскарженню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК
України, суддя -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
заподіяної матеріальної та моральної
шкоди - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Слиш А.Т.