РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності, зобов'язання не чинити
перешкод у користуванні квартирою,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності, зобов'язання не чинити
перешкод у користуванні квартирою,
відшкодування моральної шкоди.

Просив суд ухвалити рішення, яким у
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ним право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1; визначити порядок
користування цією квартирою;
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
в користуванні ним квартирою та
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
грошові кошти в сумі 1000 гривень у
якості відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2013 року позивач збільшив
розмір заявлених вимог та просив суд
також зобов'язати ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користуванні позивачем
квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення
спільних кімнат від особистих речей
ОСОБА_2

У січні 2014 року позивач подав до суду
заяву про зменшення розміру позовних
вимог та в кінцевому варіанті просив
суд ухвалити рішення яким: в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя визнати за ним право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоди в користуванні ним цією
квартирою шляхом звільнення приміщень
спірної квартири - житлової кімнати
площею 15,4 кв. метри, житлової кімнати
площею 13,8 кв. метри, кухні, ванної
кімнати, туалету, коридору від
особистих речей ОСОБА_2; стягнути з
ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у
сумі 1000 гривень на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 25 лютого 2014 року залишено
без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в
частині вимоги про визначення порядку
користування квартирою.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05
липня 1966 року між ним та ОСОБА_3
зареєстровано шлюб. 29 лютого 1968 року
ОСОБА_3 видано ордер № 83065 на житлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Спірна кооперативна квартира
придбана в період шлюбу за спільні
кошти, є спільною сумісною власністю,
тому підлягає поділу в рівних частках.

Відповідач ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_3,
перешкоджає йому користуватися
квартирою та не дає можливості
піклуватися про хвору ОСОБА_3 Крім того,
квартира захаращена речами ОСОБА_2, що
унеможливлює вільний прохід кімнатами,
належне користування та проживання в
квартирі, проте останній відмовляється
прибрати особисті речі.

З огляду на те, що ОСОБА_2 в
добровільному порядку відмовляється
усунути перешкоди, на підставі ст. 391 ЦК
України просив суд зобов'язати ОСОБА_2
не чинити перешкоди в користуванні
квартирою шляхом звільнення приміщень
спірної квартири від особистих речей
ОСОБА_2

Вимогу про стягнення з ОСОБА_2
моральної шкоди позивач мотивував
постійними переживаннями з приводу
образ та негідного ставлення його до
матері, яка потребує догляду та
допомоги, а також у нехтуванні
відповідачем його правом власності на
спірну квартиру.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлений
позов та просили його задовольнити з
наведених в ньому підстав. Пояснили
суду, що позивач бажає мати доступ до
квартири, оскільки інколи в нього бути
такі перешкоди. З березня 2013 року по
червень 2013 року позивач проживав у
спірній квартирі та доглядав за
дружиною, проте після червня 2013 року
ОСОБА_2 перестав пускати його до
квартири. Зараз він має доступ до
квартири, але перешкоди з боку ОСОБА_2
можуть поновитись.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
не заперечував проти задоволення
позовної вимоги про визнання за
позивачем права власності на 1/2 частину
спірної квартири. Стосовно вимоги про
усунення перешкод шляхом звільнення
приміщень спірної квартири від його
особистих речей пояснив, що в квартирі
дійсно є його речі, зокрема, книжки, які
знаходяться в тому числі на підлозі,
оскільки їх немає де складати. Позивач
почав ламати його речі та переміщувати,
тому між ними виникали конфлікти.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялась, направила до
суду заяву про розгляд справи в її
відсутність (а.с. 34).

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 05 липня 1966 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано
шлюб, що підтверджується Свідоцтвом
про шлюб Серії НОМЕР_1, виданим 05 липня
1966 року та зареєстрованим за № 4928 (а.с.
12).

29 лютого 1968 року, на підставі рішення
виконкому Жовтневої районної Ради від
25 вересня 1967 року за № 2763, ОСОБА_3 видано
Ордер № Б 83065 на сім'ю з 3 чоловік
(ОСОБА_3, ОСОБА_2 - відповідачі у справі,
ОСОБА_1 - позивач у справі) на право
зайняття 2 кімнат площею 31,19 кв. метри, в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З відповіді Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна вбачається, що
зазначена квартира зареєстрована за
ОСОБА_3 на підставі довідки ЖБК
«Домостроитель» № 319 від 30 жовтня 1992
року (а.с. 69).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка
діяла на час придбання квартири, майно
нажите подружжям за час шлюбу є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Таким чином, на час придбання спірної
квартири, законодавством було
закріплено презумпцію права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
придбане в період шлюбу.

За таких обставин спірна квартира є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, оскільки нажита в період шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що в
разі поділу майна, яке є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення. За
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена.

За таких обставин, суд вважає, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
сторін та їх частки в майні є рівними,
тому вимога позивача про поділ
квартири підлягає задоволенню.

Заявляючи вимогу про зобов'язання
ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у
користуванні квартирою, позивач
посилався на наступне. Відповідач
ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_3,
перешкоджає йому проживати в спірній
квартирі та не дає можливості
піклуватися про хвору ОСОБА_3 Також
зазначав, що квартира захаращена
речами ОСОБА_2, що унеможливлює вільний
прохід кімнатами, належне користування
та проживання у квартирі, і що останній
відмовляється прибрати особисті речі.

У судовому засіданні позивач також
пояснив, що з березня 2013 року по червень
2013 року проживав у спірній квартирі та
доглядав за дружиною, проте після
червня 2013 року ОСОБА_2 перестав пускати
його до квартири. Разом з тим, зауважив,
що на даний час він має вільний доступ
до квартири, і ОСОБА_2 не чинить йому
перешкод в цьому.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що між
ним та позивачем виник конфлікт, коли
позивач прийшов в спірну квартиру та
почав ламати його речі.

З матеріалів справи, зокрема Акту
обстеження від 02 серпня 2013 року,
складеного головою правління ЖБК
«Домобудівник» С. Костенко, членами
правління ЖБК Чередник В., Гончаренко С.
вбачається, що в помешканні сторін в
хаотичному порядку знаходяться речі
ОСОБА_2, книги, папери і таке інше (а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт
існування його речей в квартирі, в тому
числі на підлозі, пояснивши це тим, що в
квартирі немає місця для їх складання.

Також судом встановлено, що в червні 2013
року позивач звертався до
правоохоронних органів, з приводу
негативного ставлення відповідача до
нього та ОСОБА_3, а також через
захаращення квартири (а.с. 4).

Згідно листа Солом'янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 21 серпня 2013 року
за № 50/24562 з гр-м ОСОБА_2 проведено
профілактичну бесіду щодо дотримання
правил поведінки в побуті, та у
відношенні нього складено
адміністративний протокол за ст. 173-2
КпАП України (а.с.56).

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 22.07.2013 року
адміністративний матеріал відносно
ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КпАП України
направлено до Солом'янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві для проведення
додаткової перевірки (а.с. 55).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

У ст. 150 ЖК Української РСР міститься
положення, що громадяни, які мають у
приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

За таких обставин суд вважає, що
позивачем доведено, що ОСОБА_2 чиняться
йому перешкоди в здійсненні ним права
власності на спірну квартиру.

Разом з тим, зазначена вимога підлягає
частковому задоволенню, оскільки
встановлено, що ОСОБА_1 є власником лише
1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Власником
іншої 1/2 частини спірної квартири є
відповідач ОСОБА_3 Остання вимог про
усунення ОСОБА_2 перешкод у здійсненні
нею права власності не заявляла, тому в
силу ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений
можливості зобов'язати відповідача не
чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні
ним права користування та
розпорядження всією квартирою АДРЕСА_1.

Також позивач просить суд стягнути на
його користь завдану моральну шкоду,
яку обґрунтовує постійними
переживаннями на ґрунті конфліктів з
відповідачем.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна
шкода полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Позивач не надав суду будь-яких
належних доказів на підтвердження
того, що діями відповідача йому завдана
моральна шкода, тому в задоволенні цієї
вимоги слід відмовити.

З урахуванням часткового задоволення
позову, на підставі ст. 88 ЦПК України,
стягненню з відповідачів на користь
позивача підлягають понесені судові
витрати.

Керуючись статтями 22, 24 КпШС України,
статтями 60, 61, 63, 69, 70 СК України,
статтями 23, 321, 391, 1167 ЦК України,
статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 174, 209, 212-215, 218,
223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності, зобов'язання
не чинити перешкод у користуванні
квартирою, відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 в здійсненні ним права
користування та розпорядження
належною йому 1/2 частиною квартири
АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 229
гривень 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 114
гривень 70 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: