Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2681/14
Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 06 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи:
Бердянська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус ОСОБА_7, про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу та витребування майна,
-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3
про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу та витребування майна.

У позові зазначалось, що брату
позивачки ОСОБА_8 на праві власності
належала квартира. ІНФОРМАЦІЯ_1 він
помер. Позивачці стало відомо, що 10
лютого 2006 року від імені її брата була
оформлена нотаріальна довіреність на
ім'я ОСОБА_9 на право продажу квартири, а
потім квартира була тричі перепродана
між відповідачами. Прокурором м.
Бердянська за фактом шахрайства,
підробки та використання підроблених
документів було порушено кримінальну
справу, проте винну особу не знайдено.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд визнати
недійсними договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 10 березня
2006 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 23 березня 2006 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_10, реєстровий №3-666,
посвідчений нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори
Дмитренко М.Р.; витребувати квартиру
АДРЕСА_1 від ОСОБА_3

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 грудня
2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 були
задоволені повністю: визнано недійсною
довіреність від імені ОСОБА_8, якою
ОСОБА_9 був уповноважений продати
квартиру АДРЕСА_1, що посвідчена
приватним нотаріусом Бердянського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за р. № 277 від 10 лютого 2006 року; визнано
недійсними договори купівлі-продажу
квартири, укладені 17 лютого 2006 року між
ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_8, та
ОСОБА_5 і посвідчений нотаріусом
Бердянської державної нотаріальної
контори Дмитренко М.Р за реєстровим №
3-360; від 10 березня 2006 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. і посвідчений приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за
реєстровим № 285; від 23 березня 2006 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і посвідчений
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Дмитренко М.Р. за
реєстровим № 3-666.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 20 квітня 2011
року вищезазначене рішення суду
скасовано, позовні вимоги ОСОБА_4
залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 серпня 2011 року
було скасоване рішення апеляційного
суду Запорізької області від 20 квітня
2011 року, а рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 грудня 2010 року залишено
без змін.

У червні 2013 року ОСОБА_13 звернулася із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2013 року скасована і
справа передана на новий касаційний
розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області віл 20 грудня
2010 року, ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 14 березня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 серпня 2011 року скасовано в
частині визнання недійсними договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 10 березня 2006 року між ОСОБА_5
і ОСОБА_6, та договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 23 березня
2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, і справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 грудня 2010 року в частині
визнання недійсною довіреності від
імені ОСОБА_8 від 10.06. 2006 року за
реєстраційним №277 та визнання
недійсним договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 укладеного 17 лютого
2006 року між ОСОБА_9, який діяв від імені
ОСОБА_8, та ОСОБА_5 і посвідчений
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Дмитренко М.Р за
реєстровим № 3-360 залишено без змін.

У зв'язку з цим позивачка ОСОБА_4 через
свого представника у лютому 2014 року
подала до суду позовну заяву (з
уточненням) до ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_3.
треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_7,
Бердянська державна нотаріальна
контора, в якому просила визнати
недійсними договір купівлі-продажу

квартири АДРЕСА_1, укладеного 10 березня
2006 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 23 березня 2006 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_10. реєстровий №3-666,
посвідчений нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори
Дмитренко М.Р., а також витребувати
квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 В позовній заяві позивач,
посилаючись на ті ж самі обставини щодо
оформлення довіреності від імені її
брата ОСОБА_8 вже після його смерті та
укладення на підставі неї першого
договору купівлі-продажу квартири та
двох наступних між відповідачами,
додатково зазначала про прийняті за її
позовом рішення судів апеляційної та
касаційної інстанцій, а також з
посиланням на ст.ст. 330, 388 ЦК України на
її право витребувати майно від
добросовісного набувача, яке вибуло з
власника не з його волі.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 06 травня
2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та
витребування майна задоволено
частково.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
братові позивачки ОСОБА_8 на праві
приватної власності належала квартира
АДРЕСА_1.

Згідно із довідкою відділу РАЦС по м.
Бердянську Бердянського
міськрайонного управління юстиції від
26 вересня 2006 року ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що вчинений актовий
запис за № 1877.

Після його смерті 10 лютого 2006 року
приватним нотаріусом Бердянського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
була посвідчена довіреність від імені
ОСОБА_8, якою останній уповноважив
ОСОБА_9 продати належну йому квартиру
та придбати на його ім'я будинок або
частину будинку в с. Трояни
Бердянського району. 17 лютого 2006 року
між ОСОБА_9, який діяв на підставі
довіреності від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу
цієї квартири, посвідчений нотаріусом
Бердянської державної нотаріальної
контори Дмитренко М.Р. та
зареєстрований у реєстрі за №3-360. 10
березня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
укладено договір купівлі-продажу
спірної квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Бердянського
міського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_12 та
зареєстрований у реєстрі за №285. Далі 23
березня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10
укладено договір купівлі-продажу цієї
ж квартири, посвідчений нотаріусом
Бердянської державної нотаріальної
контори Дмитренко М.Р. та
зареєстрований у реєстрі за №3-666, що
підтверджується копіями довіреності
та договорів купівлі-продажу.

28 вересня 2006 року прокурором м.
Бердянська за фактом шахрайства,
підроблення та використання
підроблених документів порушено
кримінальну справу, що підтверджується
копією постанови.

12 травня 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про визначення їй
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини після смерті
свого брата ОСОБА_8 Рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 серпня 2009
року позов задоволено та їй визначено
додатковий строк у три місяці для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті брата ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
зазначеного рішення.

Із матеріалів спадкової справи
вбачається, що 25.09.2009 року ОСОБА_4
звернулася до Бердянської державної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщини за законом після
смерті свого брата ОСОБА_8, зазначивши в
своїй заяві про прийняття спадщини на
підставі рішення суду про визначення
їй додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини (а.с. 86).

Постановою нотаріуса від 02.10.2012 року
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на спадкову
квартиру після померлого брата їй
було відмовлено за відсутності у неї
правовстановлюючого документу -
дублікату свідоцтва про право
власності на квартиру від 22.07.1994 року,
виданого управлінням житлового
господарства виконкому Бердянської
міської ради 14.02.2006 року, тобто також
вже після смерті спадкодавця.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування в разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім
випадків,встановлених ст..1259 Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи за заповітом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч.1-3 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якого є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено та
підтверджено судовими рішеннями, що
позивачка є рідною сестрою померлого
ОСОБА_8 та за законом має право на другу
чергу спадкування за відсутності
спадкоємців першої черги чи
неприйняття ними спадщини та, що
позивачка прийняла спадщину після
смерті свого брата, звернувшись до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення
або оспорювання.

У відповідності до цивільного
законодавства особа, яка вважає, що її
речові права порушено, має право
звернутися до суду як з позовом про
визнання відповідної угоди недійсною
(ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст. ст. 330, 338
ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

У ст. 330 ЦК України зазначено, що якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати, власник
має право витребувати це майно від
добросовісного набувача лише у
випадку, якщо майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Суд повно і всебічно
дослідив фактичні обставини справи,
врахував позицію викладену в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року та дійшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10
березня 2006 року, посвідченого
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Дмитренко М.Р. та
зареєстрований у реєстрі за №3-360 та
договору купівлі-продажу цієї ж
квартири, укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 23 березня 2006 року та
посвідченого нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори
Дмитренко М.Р. та зареєстрований у
реєстрі за №3-666.

Також суд відповідно до вимог
ст. 1262, ч.5 ст.1268, 388 ЦК України дійшов
обґрунтованого висновку, що між ОСОБА_4
та нинішнім володільцем квартири
ОСОБА_10 не виникли зобов'язальні
відносини, а існують речово-правові
відносини щодо права на спірну
квартиру, а тому спосіб захисту
порушеного права є відповідний цим
правовідносинам речово-правовий -
витребування майна, тобто спадкової
квартири, тому задовольнив позов
позивачки в частині вимог про
витребування від відповідача на її
користь квартири АДРЕСА_1.

Доводи апелянта та його
представника, що квартира не може бути
витребувана від відповідача, бо він є
дійсним, добросовісним набувачем, про
те, що позивачкою пропущений строк
позовної давності до всіх вимог є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію відповідача і
його представника, неодноразово
висловлену ними при розгляді справи в
суді першої інстанції та полягають
лише в переоцінці доказів, які належним
чином перевірені і оцінені судом
першої інстанції і не доводять
порушення судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права.

Посилання апелянта та його
представника на те, що позивачкою не
подавалася до нотаріальної контори
заява про прийняття спадщини після
продовження їй строку для подання
заяви про прийняття спадщини
спростовуються копією спадкової
справи, в якій знаходиться заява ОСОБА_4
від 25.09.2009 року про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_8 на підставі
рішення суду про визначення їй
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, яка прийнята
нотаріусом та заведена спадкова
справа. Заява подана позивачкою в
строк, визначений рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 серпня 2009
року про визначення ОСОБА_4 додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті брата ОСОБА_8, яке
є чинним.

Та обставина, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 червня 2014 року рішення
Бердянського міськрайонного суду від 31
липня 2013 року про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на спадкову квартиру за ОСОБА_4
та справа направлена на новий розгляд
не спростовує висновки суду про те, що
між ОСОБА_4 та нинішнім володільцем
квартири ОСОБА_10 не виникли
зобов'язальні відносини, а існують
речово-правові відносини щодо права на
спірну квартиру, а тому спосіб захисту
порушеного права є відповідний цим
правовідносинам речово-правовий -
витребування майна, тобто спадкової
квартири. На час укладення договору
купівлі-продажу квартири, право на
спадщину належало позивачу ОСОБА_4 з
моменту відкриття спадщини, а тому вона
має право на витребування спадкової
квартири в порядку ст. 388 ЦК України
від відповідача ОСОБА_10, оскільки
нерухоме майно вибуло з володіння
власника квартири - спадкодавця ОСОБА_8
поза його волею внаслідок вчинення
шахрайських дій, підробки та
використання підроблених документів,
як вбачається з копії постанови про
порушення кримінальної справи від
28.09.2006 року та наступних судових
рішень, якими визнано недійсною
довіреність від імені померлого брата
ОСОБА_8 на продаж квартири від 10.02.2006
року та перший договір
купівлі-продажу від 17.02.2006 року,
вчинений на підставі цієї
довіреності.

З огляду на викладене, рішення
суду відповідає обставинам справи та
закону. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 06 травня
2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: