Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» про
визнання недійсним наказу про
звільнення та поновлення на роботі, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
недійсним наказ від 15 серпня 2012 року №
983/л про її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП
України та поновити на попередньому
місці роботи.

В обґрунтування вимог посилалась на
те, що 15 серпня 2012 року вона була
звільнена з медико-санітарної частини
Гірничного департаменту публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» ( далі - ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг») на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України за
скороченням штату на підставі наказу
№983/л.

Вважає, що при її звільненні було
допущено ряд порушень, зокрема,
адміністрація підприємства повідомила
профспілкову організацію підприємства
про наступне скорочення працівника
менше ніж за 3 місяці до планового
скорочення працівника, а серед
запропонованих їй посад відсутні ті,
які б відповідали її фаху та
кваліфікації.

Крім того, зазначала, що вона не була
ознайомлена з новими умовами роботи у
новоствореному структурному
підрозділі відповідача, останній не
надав їй достатнього часу для пошуку
вакантних посад та не врахував, що вона
є єдиним працюючим членом сім'ї.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 28
березня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді фельдшера
вищої категорії здоровпункту
«Центральний» металургійного
виробництва (здоровпункти) МСЧ ГЗКа
Гірничого департаменту ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» з 16
серпня 2012 року.

Стягнуто з ПАТ «Арселор Міттал Кривий
Ріг» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 16 серпня 2012
року по 24 жовтня 2013 року в сумі 44 159 грн
без урахування податків та
обов'язкових платежів та на користь
держави судовий збір в сумі 441 грн 59 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, залишити в
силі рішення місцевого суду від 28
березня 2013 року, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що з 20 листопада
1987 року до 15 серпня 2012 року ОСОБА_3
працювала в ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» фельдшером.

Наказом від 15 серпня 2012 року № 983/л
ОСОБА_3 була звільнена з посади у
зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст.40
КЗпП України.

Згідно з актом від 09 серпня 2012 року № 2
позивачу було запропоновано 12
вакансій, її зацікавило 5, з яких жодної
вона собі не обрала.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем при звільненні
позивача не було допущено порушень
законодавства про працю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що на звільнення
ОСОБА_3 профспілковий орган згоди не
дав.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації
(банкрутства) або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Пунктом 19 Постанови Пленуму
Верховоного Суду України від
6 листопада 1992 року № 9 із
послідуючими змінами «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
передбачено, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п. 1
ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати,
чи дійсно у відповідача мали місце
зміни в організації виробництва і
праці, зокрема скорочення чисельності
або штату працівників, чи додержано
власником або уповноваженим органом
норм законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, чи не користувався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пп. 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пп. 2 і 3 ст. 41
цього Кодексу, може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч. 7 зазначеної статті рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації про відмову
в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим.

У разі, якщо у рішенні немає
обґрунтування відмови в наданні згоди
на розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган
має право звільнити працівника без
згоди виборчого органу первинної
профспілкової організації.

Даючи оцінку рішенню профспілкового
комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг», суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відмова в
наданні згоди на звільнення позивача є
необґрунтованою та що в рішенні немає
посилань на порушення адміністрацією
норм трудового законодавства щодо
підстав і порядку звільнення позивача.
Крім того, від переведення на вакантні
посади ОСОБА_3 відмовилась, оскільки
жодної із 12
запропонованих їй вакансій за
спеціальності не обрала.

Суд дав належну оцінку обставинам
справи, правильно застосував закон, що
регулює спірні відносини та ухвалив
правильне рішення з дотриманням норм
процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд виходив із доведеності
вимог ОСОБА_3, однак зазначений
висновок зроблено із порушенням вимог
ст. ст. 212, 213 ЦПК України.

Наведене свідчить, що апеляційний суд
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв`язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
24 жовтня 2013 року скасувати.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 28
березня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко