Справа №2-175/3878/13-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі :

Головуючого судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту сумісного
проживання та визнання права власності
в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили встановити
факт прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_2, з якою ОСОБА_1 проживав однією
родиною на момент відкриття спадщини
та визнати за ним право власності на
спадкове майно.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надавши письмову
заяву у якій просили справу розглядини
без їхньої участі та ухвалити рішення
на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, її
представника, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_2, (свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1). Після її смерті залишилося
спадкове майно: одноквартирний
(садибний) житловий будинок із
загальною площею приміщень 30,2 кв.м., яка
складається із загальної площі
житлових квартир - 24,9 кв.м, житлової
площі житлових квартир - 15,0 кв.м,
допоміжна - 9,9 кв.м, площа літніх
приміщень - 5,3 кв.м, розташованого по
АДРЕСА_1.

Так, позивач вважає, що починаючи з
січня 2011 року вони зі спадкодавцем
ОСОБА_2 жили однією сім'єю, він
піклувався та підтримував її як
морально, так і фізично, тому має
повноправне право на отримання
спадщини після її смерті, як
спадкоємець за заповітом складеного на
його ім'я 04 травня 2011 року, не дивлячись
на те, що пропустив визначений законом
строк для звернення з відповідною
заявою до нотаріальної контори.

Проте суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
зазначених обставин.

Так, згідно ст. 1268 Цивільного кодексу
України Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що 21 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
державного нотаріуса
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. На
підставі чого, державним нотаріусом, 21
лютого 2013 року винесено Постанову про
відмову у вчиненні нотаріальних дій,
оскільки відповідно до п.п. 4.9, 4.11, 4.14,
глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
видати свідоцтво про право на спадщину
неможливо, так як відсутній факт
прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1
після смерті ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1: спадкодавець не подав
заяву про прийняття спадщини протягом
шести місяців з дня смерті спадкодавця,
а також фактично не прийняв спадщину,
так як не був зареєстрований та не
проживав разом з померлою за однією
адресою на день її смерті.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що ОСОБА_1 у встановлений
законом строк взагалі не звертався до
нотаріальної контори для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_2, причини
пропуску не обґрунтовує, та не надає
письмової відмови у можливості
оформлення його спадкових прав у
законному порядку.

Також, позивачем не надано суду
безспірних доказів того, що він зі
спадкодавцем дійсно проживали однією
сім'єю, оскільки вони зареєстровані за
різними адресами, що підтверджується
відповідними матеріалами справи, тому
суд не вбачає підстав для задоволення
вимог у частині встановлення факту
постійного проживання разом зі
спадкодавцем за однією адресою на
момент відкриття спадщини, а також не
надав докази на підтвердження
наявності чи відсутності інших
спадкоємців за законом або за
заповітом.

Крім того, як встановлено у судовому
засіданні, та вбачається з матеріалів
справи, 10 червня 2009 року, ОСОБА_2 склала
заповіт на ім'я ОСОБА_3, якій заповідала
все своє майно, що буде належати їй на
день її смерті. На підставі зазначеного
заповіту, ОСОБА_3, у встановлений
законом строк звернулася до державного
нотаріуса з відповідною заявою про
прийняття спадщини та отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. Проте, позивач ОСОБА_1 не
залучає до участі у справі
співвідповідачем ОСОБА_3, оскільки
позовні вимоги можуть стосуватись і її
прав, як спадкоємця за заповітом. Також,
з матеріалів справи вбачається, що в
особливих відмітках технічного
паспорту, виданого на спірний житловий
будинок АДРЕСА_1 зазначено про
наявність Державного акту (№005784
від 21 грудня 2012 року) на право власності
на земельну ділянку, на якій
розташовано будинок. Однак позивач
ОСОБА_1 не зазначає особу, на ім'я якої
видано вказаний акт та не надає його
копію, що позбавляє суд можливості
визначити коло осіб, які мають право на
спадкове майно як за законом, так і за
заповітом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав на підтвердження доводів
позивача, в результаті чого відмовляє у
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, 256 ЦПК
України, ст.ст. 11, 16, 1216, 1218, 1261, 1264-1268, 1296
ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту сумісного
проживання та визнання права власності
в порядку спадкування - відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О.М. Бойко