Справа № 463/1855/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/822/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф

секретаря Гацій
І.І.

з участю представника позивача Гриніва
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівського
комунального підприємства №504 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 08 листопада 2013 року у
справі за позовом Львівського
комунального підприємства № 504 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за комунальні послуги, -

встановила:

31 липня 2013 року ЛКП №504 звернулося в
суду з позовом до відповідачів, в якому
просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 заборгованість в сумі 4390,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ЛКП
№504 є виконавцем та надає
житлово-комунальні послуги у житлових
будинках, на його балансі зокрема,
перебуває квартира АДРЕСА_1 в якій
зареєстровані відповідачі. В період з
січня 2010р. по березень 2013р. відповідачі
частково не сплачували витрати за
теплопостачання, внаслідок чого станом
на 01.07.2013р. перед позивачем утворилась
заборгованість в розмірі 4390,61 грн. На
підставі різних договорів, які позивач
уклав з комунальними службами м.
Львова, ним надавались та надаються
житлово-комунальні послуги, які
затверджені рішенням виконавчого
комітету ЛМР, зокрема послуги
прибирання прибудинкової території та
сходової клітки, підготовка будинку до
експлуатації в осінньо-зимовий період,
обслуговування внутрішньо будинкових
систем тепло-, водопостачання та
водовідведення і зливної каналізації,
поточний ремонт будинку та ін.
Відповідачі не вносять плату за такі
послуги, чим створили підприємству
важке фінансове становище, позбавили
можливості належним чином виконувати
умови договору по наданню
житлово-комунальних послуг населенню.
Звертає увагу на те, що позивач раніше
був позбавлений можливості пред'явити
позов у зв'язку з відсутністю
необхідних коштів для сплати судових
витрат, відтак вважає таку обставину
поважною причиною пропуску загального
строку позовної давності.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову Львівського комунального
підприємства №504 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ЛКП №504.

Не погоджується з оскаржуваним
рішенням вважає, що таке ухвалене за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи і з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до розпорядження
Личаківської райадміністрації будинок
АДРЕСА_1 перебуває на балансі та
утриманні ЛКП № 504. Відповідачі по
справі за період з січня 2010 року по
березень 2013 року частково не сплачують
витрат на теплопостачання, внаслідок
чого станом на 01.07.2013 року виникла
заборгованість в сумі 4390,61 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що ЛКП «
504» створене з метою підтримання
переданої йому частини майна міської
комунальної власності у належному
технічному, санітарному та
протипожежному стані, відтак,
відсутність фінансування, неналежне
виконання своїх договірних зобов'язань
із сторони окремих споживачів,
призводить до зниження якості
зазначених послуг, як наслідок до
порушення конституційних прав певних
членів територіальної громади м.
Львова.

Позивач раніше був позбавлений
можливості пред"явити позов у зв"язку
із відсутність необхідних коштів для
сплати судових витрат через
несвоєчасну оплату мешканцями
спожитих житлово-комунальних послуг,
що вважає поважною причиною пропуску
загального строку позовної давності,
тому порушене право підлягає захисту
згідно із п. 5 ст. 267 ЦК України.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Представник позивача Гринів Т.В. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав, в обґрунтування навів
доводи, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4 в судове
засідання не прибули, подали письмове
заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
скаргу слід відхилити виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи з в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позовна вимога пред"явлена до
суду 31.07.2013 року і за правилами ч. 1 ст. 264
ЦК України перебіг позовної давності
не переривався, тому вимога про
стягнення заборгованості за період з
січня 2007 року по липень 2010 року включно
до задоволення не підлягає, оскільки
заявлена поза межами встановленого
законом трирічного строку позовної
давності.

В свою чергу, за період з серпня 2010 року
по березень 2013 року відповідачі
вносили відповідну плату, за
виключенням встановленої законом
субсидії, тому за вказаний період
заборгованість відсутня.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата
за користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні
послуги визначаються угодою сторін.
Наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги. До комунальних послуг
відносяться, зокрема, централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо (ст. 13 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги").

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є співвласниками
квартири АДРЕСА_1, де зареєстровані та
проживають, що підтверджується
довідкою з місця проживання про склад
сім»ї і прописку, виданою ЛКП № 504 від
20.03.2013 року (а.с. 9).

Балансоутримувачем та виконавцем
житлово-комунальних послуг у цьому
будинку є позивач ЛКП № 504.

З розрахунку заборгованості за надання
послуги з центрального опалення від
07.11.2013р. встановлено, що борг
відповідачів за період з січня 2007 р. по
жовтень 2013 р. становить 4367,37 грн. (а.с.
28-29).

Згідно вказаного розрахунку станом на
липень 2010 року заборгованість складала
4545,07 грн.

В свою чергу, за період з серпня 2010 р. по
липень 2013 р., який є в межах
встановленого законом трирічного
строку позовної давності, відповідачі
проводили оплату вартості наданої
послуги з центрального опалення в
повному обсязі (враховуючи субсидію) і
станом на липень 2013 року
заборгованість складала 4367,11 грн.

Вказані обставини свідчать про
фактичну оплату відповідачами послуги
з центрального теплопостачання за
період з липня 2010 року по липень 2013
року.

В свою чергу, згідно із ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З позовною заявою ЛКП « 504» звернулось
31.07.2013 р (а.с. 1).

Місцевим судом обґрунтовано,
враховуючи заперечення на позовні
вимоги відповідачів та позицію
останніх щодо неможливості стягнення
більш як п'ятирічної заборгованості,
застосовано наслідки спливу строку
позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК
України, оскільки зазначене є
підтвердженням того, що відповідач
зробив заяву про застосування позовної
давності, з чим погоджується і колегія
суддів (а.с. 18).

Разом з тим, у ст. 264 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Крім цього, позовна давність
переривається у разі пред"явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача встановлено, що
попередньо з позовними заявами до
одного із відповідачів ЛКП № 405 не
зверталося.

Доводи представника позивача про те, що
ЛКП № 405 у 2012 році зверталося із заявою
про видачу судового наказу, який
ухвалою суду від 09.10.2012 року скасований,
не дає підстави для висновку про
переривання строку позовної давності в
силу приписів ст. 264 ЦК України.

Окрім цього, з розрахунку
заборгованості, наданого позивачем
вбачається, що перебіг позовної
давності не переривався і з підстав
вчинення відповідачами дій, які б
свідчили про визнання ними боргу. На
противагу, відповідач ОСОБА_3 надала
суд декілька заяв на адресу директора
ЛКП № 405 з покликанням на неналежне
надання послуг з центрального опалення
у її квартирі.

Відтак, вимога про стягнення
заборгованості за період з січня 2007
року по липень 2010 року включно, до
задоволення не підлягає, оскільки
заявлена поза межами встановленого
законом трирічного строку позовної
давності.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно
не визнав поважною причину пропуску
строку позовної давності звернення
позивача з позовом до суду відсутність
коштів на оплату судового збору,
оскільки в такому випадку, в силу
приписів ст. 82 ЦПК України, позивач мав
право звернутися з клопотанням
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору до ухвалення судового
рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення є
законним та обґрунтованим, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті рішення,
дійшовши його на основі повно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні
доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Львівського
комунального підприємства №504 -
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 08 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин