АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/441/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
10 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів
Гончар Н. І. , Вишня Н. В. при
секретарі Посипайко А.І. адвоката
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_9 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 03 червня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_9, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_7,
ОСОБА_12, треті особи: Черкаське ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Черкаської міської ради про
визнання недійсним договору та
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_10
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_12, треті особи: Черкаське ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Черкаської міської ради про
визнання недійсним договору та
повернення майна. В обґрунтуванні
своїх вимог вказує, що 22.08.2009 р. з
дозволу органу опіки та піклування нею
зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN
T4, 2001 р. випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.
НОМЕР_1, який належав в рівних частках
їй та її малолітній доньці ОСОБА_10
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом.
19.11.2009 р. нею видано довіреність на
ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на право
експлуатації та розпорядження від її
імені належним на праві спільної
часткової власності транспортним
засобом. При цьому згоди органу опіки
та піклування на видачу довіреності
26.04.2011 р. ОСОБА_7 на підставі
вказаної довіреності зняв
транспортний засіб з обліку та
відчужив його за договором
купівлі-продажу ОСОБА_12 При цьому своєї
згоди на зняття з обліку та відчуження
транспортного засобу від імені
неповнолітньої доньки позивачка не
давала. В обліковій картці приватного
ТЗ в графі «особливі відмітки»
зазначено про те, що ОСОБА_10 є
співвласником транспортного засобу.
Позивач просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4 2001
р. випуску, кузов НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_12
Визнати право власності в рівних
частках на транспортний засіб за
ОСОБА_10 Зобов'язати ОСОБА_12 та ОСОБА_7
повернути належний позивачу та ОСОБА_10
транспортний засіб. Зобов'язати
Черкаське ВРЕР при УДІ УМВС України в
Черкаській області провести
перереєстрацію права власності на
транспортний засіб марки VOLKSWAGEN T4 2001 р.
випуску, кузов НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 на
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, видавши свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
Рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 03 червня
2013 року в задоволені позову ОСОБА_9 яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_9 подала апеляційну
скаргу, вважаючи, що рішення суду
першої інстанції прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 03 червня 2013 року і ухвалити нове
рішення, яким заявлені позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю не повністю відповідає
зазначеним вимогам, оскільки не
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволені
позовних вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7,
ОСОБА_12, треті особи: Черкаське ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Черкаської міської ради про
визнання недійсним договору та
повернення майна, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що права ОСОБА_9
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10, при відчуженні
автомобіля не порушені, у зв'язку з чим
відсутні і правові підстави у
витребуванні автомобіля у
відповідачів та визнання права
власності в рівних частинах за
позивачкою та її неповнолітньою
дитиною.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду першої інстанції не є
можливим.

Встановлено, що з дозволу органу
опіки та піклування - рішенням
виконавчого комітету Соснівської
районної ради м. Черкаси від 14.08.2009 р.
ОСОБА_9 зареєстровано автомобіль марки
VOLKSWAGEN T4 2001 р. випуску, який належав їй
та її малолітній доньці ОСОБА_10
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом. 19.11.2009 р. ОСОБА_9
видано довіреність на ім'я ОСОБА_7 та
ОСОБА_12 на право експлуатації та
розпорядження транспортним засобом.

26 квітня 2011 року ОСОБА_7 на підставі
отриманої довіреності від ОСОБА_9 зняв
транспортний засіб з обліку та
відчужив його за договором
купівлі-продажу ОСОБА_12

Так як при вчиненні правочину по
відчуженню автомобіля були порушені
права неповнолітньої дочки, то
позивачка просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу транспортного
засобу марки VOLKSWAGEN Т4, 2001 року випуску,
кузов НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1, укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_12, визнати право
власності на вказаний автомобіль за
позивачем та її донькою ОСОБА_10,
зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 повернути
вказаний автомобіль, а також
зобов'язати Черкаське ВРЕР при УДАІ
УМВС України в Черкаській області
провести перереєстрацію права
власності на вказаний транспортний
засіб.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК
України довіреність - це письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами, ґрунтується на
договорі та визначає правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто; він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами,
що були в експлуатації, здійснюється
відповідно до Порядку здійснення
оптової та роздрібної торгівлі
транспортними засобами та їх
складовими частинами, що мають
ідентифікаційні номери, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.11.2009 N 1200.

Так як право власності на
автомобіль було зареєстровано за
позивачкою та її неповнолітньою
дочкою, то видаючи доручення на право
розпорядження автомобілем, зняття його
з реєстрації та продажі, позивачка
вправі була розпорядитись своєю
часткою у спільному майні. На час
зняття автомобіля з реєстрації та
здійснення договору купівлі-продажу 19
липня 2011 року, видане ОСОБА_9 доручення
було чинним і скасоване позивачкою
лише 27 січня 2014 року, вже після вчинення
правочину.

За таких обставин договір купівлі
продажу частки в спільному майні
(автомобілі), що належала ОСОБА_9 було
проведено без порушення чинного
законодавства і підстав визнавати
договір купівлі продажу в цій частині
недійсним не має правових підстав.
Позивачка надала письмове клопотання,
в якому зазначила, що коштів від
продажу автомобіля вона від ОСОБА_7 не
отримувала. Даний факт підтвердив і
відповідач ОСОБА_7 При таких обставинах
позивачка ОСОБА_9 вправі ставити
питання перед судом про стягнення з
ОСОБА_7 половину вартості автомобіля
(74590 : 2 = 37295 гривень), а не вимогу про
визнання правочину не дійсним. Проте
такої позовної вимоги ОСОБА_9 не
ставилось.

Укладення договорів стосовно
майна неповнолітніх дітей(від 14 до 18
років) визначається цивільним, а не
сімейним законом. Вважається, що
неповнолітні самостійно укладають
правочини щодо належного їм майна, а
батьки лише надають на це згоду. У свою
чергу у ч. 3 ст. 177 СК України
закріплюється порядок надання
батьками згоди на укладення
неповнолітніми правочинів щодо їх
майна: батьки мають право дати згоду на
вчинення неповнолітньою дитиною
правочинів, передбачених частиною 2
цієї статті, лише з дозволу органу
опіки та піклування. Такі правила
повністю співпадають з тими, що
встановлені Цивільним кодексом для
піклувальників (ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЦК
України).

Крім того, в ч. 2 ст. 32 ЦК України вказано,
що на вчинення неповнолітньою особою
правочину щодо транспортних засобів
або нерухомого майна повинна бути
письмова нотаріально посвідчена згода
батьків (усиновлювачів) або
піклувальника і дозвіл органу опіки та
піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, судом
першої інстанції не було враховано, що
вчинення неповнолітньою ОСОБА_10
правочину щодо транспортних засобів
або нерухомого майна була відсутня як
письмова нотаріально посвідчена згода
позивачки (матері неповнолітньої), так
і дозвіл органу опіки та піклування, що
і підтвердив представник третьої особи
в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин договір купівлі
продажу частки в спільному майні
(автомобілі), що належала неповнолітній
ОСОБА_10 було проведено з грубим
порушення чинного законодавства і
договір купівлі продажу в цій частині
повинен бути визнаний недійсним.

Але судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи в цій частині
позовних вимог, внаслідок чого було
неправильно застосовано норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення в цій частині
позовних вимог. При таких обставинах
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_9, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_7,
ОСОБА_12 про визнання недійсним
договору купівлі продажу частки
неповнолітньої в спільному майні
підлягає до скасування та ухвалення в
цій частині нового рішення, яким
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним
із способів захисту порушеного права є
визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
встановлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі
правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Предметом спору по даній справі є
автомобіль, який є неподільною річчю та
за результатами розгляду спору
являється спільною власністю ОСОБА_12
та неповнолітньої ОСОБА_10, які мають
рівні права на користування та
розпорядження ним. В разі недосягнення
договору між співвласниками про
порядок користування та розпорядження
спільною власністю, яка є неподільною
річчю, один із співвласників може
поставити питання про відшкодування
вартості своєї частки в спільному
майні.

Так як другий співвласник, ОСОБА_12, на
законний підставах користується
автомобілем, то в суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про витребування автомобіля,
ключів від нього та свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу до
іншого співвласника.

Черкаське ВРЕР при УДАІ УМВС України в
Черкаській області до участі по справі
позивачем притягнуто в якості третьої
особи, а не співвідповідача, тому
позовні вимоги до третьої особи
відносно зобов'язання перереєстрації
права власності на транспортний засіб
та видачі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу безплатно не
підлягають до задоволення.

Так як позовні вимоги підлягають
до задоволення частково (наполовину),
лише в частині визнання недійсним
договору купівлі продажу частки
неповнолітньої в спільному майні, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають до стягнення з відповідачів
і судові витрати (51 гривна державне
мито, 120 гривень ІТЗ, 313 гривень 29 коп.
судового збору за подання апеляційної
скарги) а всього 484 гривни 29 коп.,
половина від якої становить 242 гривни 15
коп.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 03 червня 2013 року задоволити
частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 03 листопада 2013 року
змінити, скасувавши його в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання правочину недійсним при
відчуженні частки майна
неповнолітньої ОСОБА_10.

Позовні вимоги ОСОБА_9 в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_10
задоволити частково.

Визнати частково недійсним договір
купівлі продажу транспортного засобу
VOLKSWAGEN T4 2001 р. випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.
НОМЕР_1, укладеного 26 квітня 2011 року між
ОСОБА_9 (від її імені за дорученням
виступав ОСОБА_7) та ОСОБА_12, відносно
продажі ? частини автомобіля, що
належить неповнолітній ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_10 право власності на ?
частину транспортного засобу VOLKSWAGEN T4
2001 р. випуску, кузов НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1.

В іншій частині рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 03 червня
2013 року залишити без змін..

Стягнути порівну з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на
користь ОСОБА_9 судові витрати в сумі 242
гривни 15 коп., по 121 гривні 08 коп. з
кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення та може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів, починаючи з дня його
проголошення.

Головуючий :

Судді :