Справа № 740/4752/13-ц Провадження №
22-ц/795/126/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Діденко О.П. Доповідач - Ішутко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіІШУТКО
В.М.,суддів:КУЗЮРИ Л.В., ХАРЕЧКО Л.К.,при
секретарі:Шкарупі Ю.В.,за участю:ОСОБА_4,
ОСОБА_5, їх представника ОСОБА_6, ОСОБА_7,
її представника ОСОБА_8, прокурора
Бобруйко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 19
листопада 2013 року у справі за позовною
заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_5 та Ніжинська районна державна
адміністрація про відібрання і
повернення дитини, відшкодування
моральної шкоди та за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_7 про визначення місця
проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулась з
позовом до ОСОБА_4 про відібрання і
повернення дитини, відшкодування
моральної шкоди. Свої вимоги
мотивувала тим, що 01.08.2002 року вона
уклала з ОСОБА_5 шлюб та прожили разом
до 18 березня 2005 року, потім розлучились.
Від шлюбу є дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дитина весь час проживала з матір'ю, при
цьому постійно спілкувалась з
відповідачкою, яка є бабусею ОСОБА_9.
Зазначає, що дочка 04.01.2013 року пішла до
бабусі і повинна була повернутися
додому 06 січня 2013 року, проте додому не
прийшла. На даний час дочка проживає у
будинку відповідачки по АДРЕСА_1. За час
проживання з відповідачкою, ОСОБА_9
мала пропуски в школі без поважних
причин впродовж 8 навчальних днів.
Повернути ОСОБА_9 відповідачка ОСОБА_4
відмовляється. Незаконними діями
відповідачки їй була завдана моральна
шкода, яку вона оцінює в 3000 гривень, так
як вона понесла значні душевні
страждання та у зв'язку з протиправною
поведінкою відповідачки.

ОСОБА_5, залучений судом в якості
третьої особи, звернувся з позовною
заявою про визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком,
посилаючись на те, що починаючи від
народження і до досягнення ОСОБА_9 6
років, дочка проживала в домі ОСОБА_5 та
домі його матері, потім колишня
дружина в примусовому порядку забрала
дочку додому, яка пішла від неї та
повертатися не збирається. Ним було
подана заява до служби у справах дітей
щодо надання висновку про доцільність
проживання дитини з ОСОБА_5, проте 29
жовтня 2013 року йому була надана
відповідь, де зазначалось, що на
підставі заяви ОСОБА_7 матері дитини
щодо повернення їй доньки від бабусі
ОСОБА_4 дане питання було винесене на
засідання Комісії з питань захисту
прав дитини, в результаті розгляду
якого, головою районної державної
адміністрації 09.10.2013 року було прийнято
розпорядження № 266 «Про визначення
місця постійного проживання
малолітньої дитини». Згідно
розпорядження, місцем постійного
проживання визначено місце проживання
її матері - АДРЕСА_2.

Під час прийняття рішення Ніжинською
районною державною адміністрацією не
було враховано нехтування ОСОБА_7 своїх
батьківських обов'язків стосовно
виховання та належного утримання
дочки, оскільки ОСОБА_7 залишала ОСОБА_9
та свого сина з вітчимом, який вів себе
неадекватно, не враховано думку ОСОБА_9
стосовно її проживання, так як службою
у справах дітей не була вислухана думка
дитини з приводу її бажання проживати з
батьком.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 19
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_7 задоволені частково.

Відібрано у ОСОБА_4 малолітню ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернуто її матері
ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1000
грн. у відшкодування моральної шкоди, 458
грн. 80 коп. у повернення витрат по
сплаті судового збору, 1500 грн. у
повернення витрат на правову допомогу,
а всього стягнуто 2958 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дитини - ОСОБА_5
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися
з апеляційною скаргою, в якій просили
рішення суду скасувати та прийняти
нове рішення, повернути ОСОБА_9 ОСОБА_4
та ОСОБА_5 Визнати постійним місцем
проживання малолітньої ОСОБА_9 АДРЕСА_1.
В апеляційній скарзі апелянти
зазначають, що з рішенням вони не
погоджуються, так як воно ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права з неправильним
з"суванням обставин, які мають значення
для справи.

Зазначають, що судом першої інстанції
не взято до уваги, що дитина проживала з
ними до досягнення семирічного віку, що
згідно ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини береться до уваги
особиста прихильність дитини до
кожного члена сім'ї. Закріплене на
законодавчому рівні право дитини бути
заслуханою при розгляді питання, яке
стосується безпосередньо її інтересів,
означає, що думка дитини повинна бути
не тільки заслухана відповідними
суб'єктами правовідносин, в тому числі
і суду, але і належним чином почута та
прийнята до уваги при вирішенні спору.
Проте, при вирішенні спору суд виходив
з того, що місце проживання дитини з
матір'ю визначено органом опіки та
піклування - Ніжинською районною
адміністрацією Чернігівської області,
але не дослідив чи є в будинку окрема
кімната для проживання дитини, а лише
вказав окремі ліжка для дітей.
Зазначає, що судом також приймалось
рішення про часткове задоволення
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди в розмірі 1000 грн., але
дана вимога є безпідставною, оскільки
незаконні дії апелянтів відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та
заперечення сторін, їх представників,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд першої інстанції виходив з того, що
питання про відібрання дитини у
матері та передання її на виховання
бабусі жодним органом не
вирішувалось, а тому виходячи з норм
закону позивачка вправі вимагати
відібрання дитини у бабусі та
повернення дитини їй, як матері,
оскільки вона має права щодо дитини
більш вагомі ніж ті, що має бабуся.
Бабуся, відповідно до положень,
закріплених у ст.257 СК України, має
право на спілкування та участь у
вихованні внучки, тому батьки не вправі
позбавити бабусю зазначеного права,
чинити перешкоди такому спілкуванню.

Проте, з таким висновком суду не може
погодитись апеляційний суд з наступних
підстав.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка ОСОБА_4 є бабусею дитини
ОСОБА_9.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 18 березня 2005 року шлюб між
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано.

Під час розірвання шлюбу між батьками
місце проживання дитини не було
визначено відповідно до норм ч.1 ст.160
СК України. Після розірвання шлюбу
дочка залишилась проживати з матір'ю.
Відповідно до ст.160 ч.1 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Статтею 163 СК України визначено право
батьків на відібрання малолітньої
дитини від інших осіб. Батьки мають
переважне право перед іншими особами
на те, щоб малолітня дитина проживала з
ними. Батьки мають право вимагати
відібрання малолітньої дитини від
будь-якої особи, яка тримає її у себе не
на підставі закону або рішення суду.
Суд може відмовити у відібранні
малолітньої дитини і переданні її
батькам або одному з них, якщо буде
встановлено, що це суперечить її
інтересам.

Проте, апеляційним судом було
встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 не
тримає у себе неповнолітню дитину в
порушення вимог закону або рішення
суду. Навпаки дитині, якій в грудні 2013
року виповнилося 11 років, позивачка
сама дозволила на 2 дні, з 04.01 по 06.01. 2013
року пожити у бабусі, у якій вона
неодноразово перед цим була. Як
зазначила позивачка в позовній заяві,
дитина не повернулася до дому,
оскільки відповідачка відмовляється
її повернути. Однак, дитина в школу і зі
школи самостійно йшла до бабусі та
батька, ніхто їй не перешкоджав іти до
дому до матері, яка проживає на
відстані близько 200 метрів від
відповідачки.

Позивачка тільки в серпні 2013 року
звернулась з заявою до органів опіки
та піклування, а 28 жовтня 2013 року з
позовом до суду про відібрання дитини
від бабусі та повернення її матері,
посилаючись на те, що дитина
утримується відповідачкою незаконним
шляхом.

Розпорядженням голови Ніжинської
районної державної адміністрації
21.10.2013 року №273, затверджений висновок
органу опіки та піклування про
відібрання малолітньої ОСОБА_9 від
відповідачки та повернення її матері.

Проте, апеляційний суд відхиляє
зазначений висновок, враховуючи
обставини справи та вимоги закону.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про безпідставність
заявлених позовних вимог ОСОБА_7 про
відібрання дитини у ОСОБА_4 та
повернення її матері, оскільки
позивачкою не надано належних
доказів про те, що відповідачка
незаконним шляхом утримує у себе
неповнолітню дитину.

Вирішуючи питання про визначення місця
проживання неповнолітньої дитини,
апеляційний суд виходить з наступного.

Право батьків на визначення місця
проживання дитини передбачено ст. 160
СК України. Місце проживання дитини,
яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків. Місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Спір між матір'ю та батьком щодо місця
проживання малолітньої дитини
вирішується відповідно до ст. 161 СК
України. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання дитини сторонами під
час розірвання шлюбу визначено не було.
Батьком дитини - ОСОБА_5 була подана
заява до служби у справах дітей щодо
надання висновку про доцільність
проживання дитини з батьком, проте
листом за №313-14/174 від 29.10.2013 року
Ніжинської районної державної
адміністрації ОСОБА_5 було повідомлено
про те, що вирішення питанні про
доцільність проживання дитини з ним
можливе під час судового розгляду
позовної заяви ОСОБА_7 про відібрання
дитини.

По справі встановлено, що сторони
позитивно характеризується за місцем
проживання, як мати так і батько
проживають у житлових будинках, в
яких є всі необхідні умови для
проживання дитини, мати працює
позмінно молодшою медичною сестрою в
інституті нейрохірургії в м. Києві,
батько працює охоронником в м. Києві,
ТОВ „Київське детективно - охоронне
агентство „Безпека-ЛТД ", отримує
заробітну плату. Як убачається з
довідки Григоро - Іванівської
сільської ради(а.с.59) та з акту
обстеження(а.с.63) у будинку, де зараз
проживає дитина ОСОБА_9 є 3 житлові
кімнати, будинок загальною площею 77
кв.м., де зареєстровано 8 осіб, фактично
проживає 6 осіб, оскільки ОСОБА_11,
ОСОБА_5 та ОСОБА_13 зареєстровані в
будинку, але не проживають (а.с.136). Для
дитини ОСОБА_9 створені всі належні
умови для проживання. В будинку, який
належить на праві власності ОСОБА_4 в
окремій кімнаті проживає батько
дитини ОСОБА_5.

28 листопада 2013 року державним
виконавцем було виконане ухвалене
судом першої інстанції рішення в
частині негайного відібрання дитини
та повернення її до матері (а.с.130-134),
проте, як пояснили сторони,
неповнолітня дитина ОСОБА_9
наступного дня пішла до школи і додому
до матері не повернулась незважаючи на
прохання матері.

На час розгляду справи апеляційним
судом дитина проживала з батьком та
бабусею, з якими і приїхала до
апеляційного суду.

Апеляційним судом відповідно до
положень ст. 171 СК України з участю
педагога з була вислухана думка
дитини, якій виповнилося 11 років, її
ставлення до матері, категоричне
небажання проживати з нею,
прихильність до батька та бабусі, з
якими вона постійно проживає більше
року, а саме, з 04.01.2013 року і по час
розгляду справи апеляційним судом.

Дитина категорично заперечує проти
визначення місця проживання з матір'ю.

Крім того, апеляційний суд враховує
принцип 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1959 року, яким проголошено, що дитина
для повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння, вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою та
відповідальністю своїх батьків і у
всякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Жодних фактів, ознак чи наявність
інших випадків, які б давали підстави
вважати, що залишення дитини з батьком
є небезпечним для її життя, здоров"я і
морального виховання, судом не
встановлено. Навпаки, батько має
самостійний дохід, не зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю поведінкою не може
зашкодити розвиткові дитини.
Повернення дитини за її попереднім
місцем проживання може створити
реальну небезпеку для її життя і
здоров"я.

За таких підстав, апеляційна скарга
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає задоволенню,
рішення суду скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_7 про
відібрання, повернення дитини від
ОСОБА_4 та відшкодування моральної
шкоди, з ухваленням рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про
визначити місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1
з батьком дитини ОСОБА_5 по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст.160, 161 СК України, 303, 307,
309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 19
листопада 2013 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
треті особи ОСОБА_5 та Ніжинська
районна державна адміністрація про
відібрання та повернення дитини та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7
задовольнити.

Визначити місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.
Новодніпровка, Запорізького району,
Запорізької області за адресою
АДРЕСА_1.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: