ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне)

"10" лютого 2014 р. Дарницький районний
суд міста Києва

в складі: головуючого судді :
ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря
СНІГУР Н.В.

сторін:

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 треті особи: Комунальне
підприємство "Дирекція з Управління
Житловим Господарством Дарницького
району м. Києва", Житлово-
Експлуатаційна дільниця - 207 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом
вселення, встановлення порядку
користування нерухомим майном та
відшкодування шкоди , - суд

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 в особі
свого представника ОСОБА_3,
звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, залучивши в якості третіх
осіб: Комунальне підприємство
"Дирекція з Управління Житловим
Господарством Дарницького району м.
Києва", Житлово- Експлуатаційна
дільниця - 207 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення, встановлення
порядку користування нерухомим
майном та відшкодування шкоди.

В судовому засіданні
позивачка та її представник ОСОБА_3,
яка діє на підставі договору № 04-09/13
від 26.09. 2013 року ( а.с. 28-31) позовні
вимоги уточнили та просили усунути
першкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2 судові витрати, а саме:
судовий збір в розмірі 458 гривень 80
коп. та витрати на правову допомогу
в сумі 3 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_5, який діє на
підставі довіреності від 22.01. 2014 року (
а.с.63) в судове засідання не з'явилися,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлялись у відповідності до
вимог чинного законодавства під
особистий підпис ( а.с.82) про причини
неявки суду не повідомили, будь-яких
заяв про перенесення чи відкладення
розгляду справи від останніх через
загальну канцелярію не надійшло.

На підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК
України, суд вважає за можливим
провести заочний розгляд справи за
відсутності відповідача та його
представника , ухвалити заочне рішення
по справі, на підставі наявних в ній
доказів, оскільки позивач та
представник позивача не заперечують
проти такого вирішення справи.

Вислухавши пояснення
позивача та його представника
,допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
вивчивши матеріали справи у їх
сукупності, судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності
є непорушним. Кожен громадянин має
право на житло та ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням.

Згідно з вимогами ст. ст. 316, 317
ЦК України правом власності є право
особи на річ(майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК
України власник володіє, корист
ується, розпоряджається своїм майном
на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.355 та ч.1 ст. 356
ЦК України, майно, що є у власності
двох або більше осіб (
співвласників), належить їм на праві
спільної власності . Власність двох
або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві
власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 379 та ч.1
ст. 383 ЦК України житлом фізичної особи
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні
для постійного проживання в них.
Власник житлового будинку, квартири
має право використувавати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім"ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислого виробництва.

Як встановлено в судовому
засіданні та вбачається з матеріалів
справи відповідач ОСОБА_4 з 15.07. 1994
року ( а.с.17) по 13.03. 2001 року перебував
у шлюбі з ОСОБА_6.( а.с.22), матір"ю
позивачки.

Від шлюбу народилася ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.18), батьком якої є
відповідач.

24.01.2000 року відповідачем,
який діяв від свого імені та від
імені неповнолітньої позивачки , було
підписано договір купівлі-продажу
нерухомого майна в рівних частках по
1/2 частині квартири АДРЕСА_1 ,
посвідченого державним нотаріусом
Двадцять другої Київської державної
нотаріальної контори Ковток А.І. та
зареєстровано в реєстрі за № 1-184 (
а.с.19). Отже, як позивачка так і
відповідач набули права власності на
спірну квартиру в рівних частках, що
зареєстровано в КП "КМБТІ за № 172-165 та
внесено відповідний запис № 8227 та
здійснили реєстрацію у спірну
квартиру.

Після розірвання шлюбу
батьків позивачки, остання будучи
неповнолітньою з 2001 року по 2013 рік
проживала разом з матір"ю, незважаючи
на наявність власного житла.

Відповідно до довідки
форми № 3 за вих. № 1077 від 20.09. 2013 року
, виданою ЖЕК- 207 ( а.с. 23), позивачка та
відповідач з 2000 року зареєстровані у
спірній квартирі АДРЕСА_1.

06.07. 2011 року позивачка ,
будучи зареєстрованою в спірній
квартирі отримала паспорт
громадянки України ( а.с.14).

15.06. 2013 року позивачка є
повнолітньою і має право
користуватися належним їй на праві
приватної власності майном, а також
розпоряджатися ним на свій розсуд,
однак відповідач безпідставно чинить
їй перешкоди.

Вказані обставини щодо
протиправних дій відповідача по
відношенню до позивачки
підтверджуються свідченнями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які в судовому
засіданні підтвердили той факт, що
відповідач безпідставно чинить
перешкоди позивачці щодо вільного
здійснення її права на
користування частиною власної
квартири, добровільно не пускає у
помешкання, спірну квартиру здає в
найм та отримує прибуток. Відповідач
ігнорує будь-які звернення,
відмовляється впускати позивачку до
квартири та надати їй ключі від
квартири. Позивачка намагалася
владнати спірне питання мирним
шляхом, неодноразово телефонувала,
але відповідач не визнає її прав на
спірну квартиру, не допускає до
квартири, не дає можливості
вселитися.

Неодноразові звернення за
захистом своїх прав до дільничого
інспектора міліції Дарницького РУ ГУ
МВС України в м. Києві,
правоохоронних органів, житлових
органів, тощо не надали позитивних
результатів ( а.с.24- 25; 26; 27).

Згідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.Усім
власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Статтею 150 ЖК УРСР
встановленно, що громадяни, які
мають у приватній власності будинок
( частину будинку) , квартиру,
користуються ним ( нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом дії.

Згідно ст. 155 ЖК УРСР жиля
будинки ( квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в
них вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком ( квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до статті 1
Першого протоколу Європейської
Конвенції "Про захист прав людини і
основоположних свобод" кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше
як в інтересах суспільства на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

За приписами статті 1
Першого протоколу Європейської
Конвенції "Про захист прав людини і
основоположних свобод" встановлено
принцип мирного володіння майном,
який в контексті прецедентної
практики Європейського суду з прав
людини закріплює засади поваги до
права власності та забороняє
безпідставне позбавлення або
обмеження володіння особою своїм
майном, інакше як в інтересах
суспільства та на умовах,
передбачених нормами міжнародного
права.

Разом з тим, жоден із
співвласників не має переваг у
користуванні майном і ненадання
згоди у його використанні не може
тягти за собою обмеження права
іншого співвласника, а небажання
співвласників надати у користування
іншому співвласнику належне цим
особам майно, є порушенням прав
такого співвласника, що підлягають
судовому захисту.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України, кожна особа має
право в порядку, встановленому
законом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Отже, спірна квартира є
єдиним об"єктом нерухомого майна, що
належить позивачці на праві
власності, іншого житла вона не має.
Позивачка та відповідач є
співвласниками спірної квартири
АДРЕСА_1, але відповідач безпідставно
чинить перешкоди щодо вільного
здійснення права позивача на
користування та розпорядження своїм
майном, а

тому у суду є всі правові підстави
для задоволення позовних вимог щодо
усунення перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, в здійсненні права
володіння, розпорядження власністю
шляхом примусового вселення
позивачки у спірну квартиру і це не
призведе до порушення прав
відповідача.

Разом з тим, оскільки
позивачка не є фахівцем в галузі
права та юридично не обізнана, то
для захисту своїх порушених прав і
законних інтересів звернулася за
правовою допомогою до адвоката, який
має досвід роботи та може надавати
юридичну допомогу.

Статтею 59 Конституції
України передбачено, що кожен має
право на правову допомогу, кожен є
вільним у виборі захисника своїх
прав.

У відповідності до ст. 12
ЦПК України особа, яка бере участь у
справі, має право на правову
допомогу, яка надається адвокатами
або іншими фахівцями у галузі права
в порядку, встановленому законом.
Правова допомога в цивільному
судочинстві включає в себе: юридичні
консультації, участь у позасудовому
врегулюванні спору

( переговорах), підготовку проектів
юридичних документів ( позовних заяв,
пояснень, клопотань, довідок з
юридичних питань, тощо),
представництво інтересів в суді,
інших державних органах,
підприємствах, установах,
організаціях, а також перед
фізичними особами, інші фактичні та
юридичні дії, які вчиняє особа, котра
надає правову допомогу.

Отже, 26 вересня 2013 року
між позивачкою та адвокатом ОСОБА_3,
яка діє на підставі свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_3, виданого
Київською міською
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури 28.02. 2012 року

( а.с.31), укладений договір про надання
правової допомоги № 04-09/13 (а.с.28-30).

Згідно квитанції № 686564 від
26 вересня 2013 року позивачем за
надання правової допомоги було
сплачено кошти в сумі 3 000 ( три
тисячі) гривень ( а.с.32).

Закон України від 20.12. 2011
року за № 4191-VI " Про граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах" встановлює
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу під час розгляду
судами цивільних та адміністративних
справ.

Стаття 79 ЦПК України
визначає, що судові витрати
складаються з судового сбору та
витрат, пов"язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору,
порядок його сплати і звільнення
від сплати встановлюється законом.
До витрат, пов"язаних з розглядом
судової справи, належить, зокрема,
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов"язані з оплатою
правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права,
несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової
допомоги.

Стаття 15 ЦК України
передбачає, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

В статті 55 Конституції
України зазначено, що права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом.

А тому підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача понесені нею витрати на
правову допомогу у розмірі 3000
гривень.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

У положеннях статті 1 ЦПК
України зазначено, що завданням
цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Виходячи з
вищевикладеного та керуючись ст. ст. 41,
47, 55, 59 Конституції України; статті 1
Першого протоколу Європейської
Конвенції "Про захист прав людини і
основоположних свобод"; ст. ст. 15, 16, 316,
317, 319, 321, 355 ч.1, 356 ч.1, 379 ч.1, 383 ч.1, 391 ЦК
України; ст.ст. 150,155 ЖК УРСР; ст.ст.1, 3, 4,
10, 12, 57, 60, 79, 84, 88 , 209, 213, 215, 218, 294 ЦПК
України; Закону України від 20.12. 2011
року за № 4191-VI " Про граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 треті особи: Комунальне
підприємство "Дирекція з Управління
Житловим Господарством Дарницького
району м. Києва", Житлово-
Експлуатаційна дільниця - 207 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення ,
задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за
адресою у АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою у
АДРЕСА_1 судові витрати, а саме:
судовий збір в розмірі 458 грн. 80 коп.
та витрати на правову допомогу в
сумі 3 000 гривень, а всього 3 458 ( три
тисячі чотириста п"ятьдесят вісім)
гривень 80 коп.

З повним текстом заочного рішення
сторони можуть ознайомитися 15.02.2014
року.

Копію вступної та резолютивної
частини заочного рішення вручити
сторонам в залі судового засідання.

Заочне рішення може бути
переглянуто Дарницьким районним судом
м. Києва за письмовою заявою
відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення . Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
розгляду справи.

Повний текст заочного рішення
виготовлено 12 лютого 2014 року.

СУДДЯ
ЛЕОНТЮК Л.К.