Справа № 713/291/14-ц
Провадження №2/713/162/14
Вижницький районний суд
Чернівецької області в складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вижниця цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, до відповідача ОСОБА_2
В позові посилається на те, що є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями та
господарськими спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1, а також
власником земельної ділянки площею 0,1175
га на якій розташований будинок. ОСОБА_2
її колишній чоловік, з яким проживала у
зареєстрованому шлюбі, рішенням
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 24.12.2010 року
шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу
в січні 2011 року ОСОБА_2 забравши свої
речі, виселився з будинку і більше
трьох років там не проживає, хоча
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням, а саме, житловим будинком,
що розташований в АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
об'ємі, посилалась на обставини
викладені в позові, просила їх
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що є відомості в матеріалах
справи, про причини неявки суд не
повідомив, а тому суд вважає за можливе
розглянути справу за його відсутності.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
показала, що проживає по сусідству з
ОСОБА_1, останній раз ОСОБА_2 останній
раз приїжджав у 2011 році.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
показала, що проживає по сусідству з
ОСОБА_1, її колишній чоловік ОСОБА_2
третій рік перебуває на заробітках в
Російській Федерації, з 2011 року в
будинку не проживає.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
показала, що протягом трьох років
ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку,
що належить ОСОБА_1, та знаходиться в
АДРЕСА_1, його речей в будинку немає.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
Суд, заслухавши пояснення позивачки,
свідків, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
з відповідачем ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 24.12.2010 року -
розірвано, що підтверджується копією
рішення.

Позивачка ОСОБА_1 є власником
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 Чернівецької області, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
серія САК №331313 та копією витягу з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності серія СЕІ №656737 від 11.10.2013
року.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки, на якій
розташований житловий будинок, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
серія САК №331154 від 07.09.2013 року та
копією витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності серія СЕІ
№652385 від 07.09.2013 року

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_1 №164 від 27.05.2013 року
вбачається, що при обстеженні умов
проживання ОСОБА_1 встановлено, що
остання проживає у власному житловому
будинку в АДРЕСА_1 з сином ОСОБА_6,
дочкою ОСОБА_7 та зятем ОСОБА_8 З
колишнім чоловіком ОСОБА_2 - ОСОБА_1
розлучена. ОСОБА_2 в даний час не
проживає у житловому будинку ОСОБА_1, зі
слів останньої з 2011 року ОСОБА_2 не
з'являється та не проживає в житловому
будинку в АДРЕСА_1

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_1 №31 від 31.01.2014 року
вбачається, що при обстеженні умов
проживання ОСОБА_1 встановлено, що
ОСОБА_2 в даний час не проживає у
житловому будинку ОСОБА_1, зі слів
останньої з 2011 року ОСОБА_2 не
з'являється та не проживає в житловому
будинку в АДРЕСА_1 Не допомагає своїй
колишній дружині ні матеріально, ні по
господарству.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції
України передбачено, що ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 ЖК Української
РСР. Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень Житлового
кодексу до членів сім'ї власника
житлового приміщення віднесено
дружину (чоловіка) власника житла (якщо
стосовно цього житла в подружжя не
виникло право спільної власності),
їхніх дітей та батьків, а також інших
осіб, якщо вони постійно проживають
спільно з власником житла та ведуть з
ним спільне господарство (частина
друга статті 64 і частина перша статті 156
Житлового кодексу УРСР).

Враховуючи викладене та вимоги закону,
Суд вважає, що позивачкою доведено, що
відповідач ОСОБА_2 без поважних причин,
понад один рік не проживає в житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1, а тому суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2
необхідно визнати таким, що втратив
право на користування цим житлом.

На підставі викладеного позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право на користування цим
житлом підлягають до задоволення в
повному об'ємі.

Крім того з відповідача ОСОБА_2
необхідно стягнути на користь позивача
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.383, 405 ч.2 ЦК України,
ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88,
212-215, 218, 224-227 ЦПК України, Суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням, а саме, житловим будинком,
що розташований в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1,
судовий збір в сумі 243 (Двісті сорок
три) гривні 60 (Шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а в разі проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення - з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
Чернівецької області.

Дане заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
І. А. Кибич