Єдиний унікальний номер 247/4932/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1177/2014
Головуючий в 1 інстанції Чапланова О.М.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Донецька залізниця»,
третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої смертю фізичної особи,

за апеляційною скаргою державного
підприємства «Донецька залізниця» на
рішення Торезького міського суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року,-

В С Т А
Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася з
зазначеним позовом до суду, мотивуючи
свої вимоги тим, що внаслідок нещасного
випадку, який стався ІНФОРМАЦІЯ_3 року
на пішохідному переході ст. Розсипне
Дебальцевського відділення Донецької
залізниці, а саме в результаті наїзду
дрезини, загинув її чоловік ОСОБА_3
Просила стягнути з ДП «Донецька
залізниця» щомісячні платежі у зв'язку
з втратою годувальника у розмірі 3 000
грн. та відшкодувати моральну шкоду,
стягнувши грошову компенсацію у сумі 150
000 грн.

Ухвалою від 18 грудня 2013 року до участі у
справі в якості третьої особи залучено
машиніста дрезини - ОСОБА_2

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні
частково. Стягнуто з ДП «Донецька
залізниця» на її користь щомісячні
платежі на відшкодування шкоди,
завданої смертю годувальника, у
розмірі 3 000 грн. з ІНФОРМАЦІЯ_3 року, -
довічно та на відшкодування моральної
шкоди 30 000 грн.

На вказане рішення суду відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що позивачка не має права на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з відсутністю неправомірних
дій відповідача та права на
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 3 000 грн. з причини того, що
потерпілий сам свідомо допустив
настання шкідливого результату, що
відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», слід вважати
умислом потерпілого.

Вважає, що матеріальний стан позивачки
покращився, оскільки вона має
можливість замість своєї пенсії у
розмірі 1 093,02 грн. отримувати пенсію у
зв'язку з втратою годувальника - 4 279,21
грн.

Представник ДП «Донецька залізниця»
Михайличенко М.П. підтримала доводи
апеляційної скарги.

Позивачка та третя особа, повідомлені
про час та місце розгляду справи
судовими повістками з рекомендованим
поштовим повідомленням, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне її відхилити.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
22.05.2013 року о 10 год. 50 хв. дрезиною ДГКУ №
2911 приписки ПЧ-17 станції Торез ДП
«Донецька залізниця», під керуванням
машиніста ОСОБА_2 під час виконання ним
своїх трудових обов'язків на
підприємстві відповідача, на
технологічному переході першої колії
станції Розсипне ДП «Донецька
залізниця» смертельно травмовано
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із свідоцтвом про шлюб
позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 12
січня 1957 року. (а. с. 10)

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 та довідки про причину смерті за
№ 118 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у
віці 83 роки. Причина смерті: множинні
переломи ребер праворуч. (а. с. 6, 7)

У листі ревізора з безпеки руху
ревізорської дільниці з безпеки руху
Дебальцевського регіону апарату
головного ревізора з безпеки руху
поїздів і автотранспорту від 04.06.2013
року зазначено, що розглянувши
матеріали кримінального провадження,
внесеного до ЄРДР за № 0000269 від
22.05.2013 року встановлено, що машиніст
дрезини ДГКУ № 2911 приписки ПЧ-17 м. Торез
ДП «Донецька залізниця», яка рухалася
по першої колії ст. Розсипна ДП
«Донецька залізниця», ОСОБА_2 при
приближенні до службового переходу
подав звуковий сигнал. Побачивши
людину, яка з велосипедом рухалась по
службовому переходу та не реагувала на
звукові сигнали дрезини, ОСОБА_2
застосував екстрене гальмування і
продовжував подавати звуковий сигнал.
В зв'язку з малою відстанню до місця
події, на службовому переході задньою
лівою частиною дрезини було штовхнуто
велосипед, який потерпілий не випустив
з рук, внаслідок чого ОСОБА_3 відкинуло
на міжколійю.

Виходячи з викладеного, ревізор зробив
висновок, що порушень вимог безпеки та
експлуатації залізничного транспорту
з боку машиніста дрезини ОСОБА_2 на ст.
Розсипна 22.05.2013 року допущено не було.
Машиніст дрезини діяв відповідно до
вимог п.6.1.1 Інструкції з технічного
обслуговування та експлуатації
спеціального самохідного рухомого
складу на залізницях України. Причиною
травмування ОСОБА_3 стали фактори, не
пов'язані з діями машиніста дрезини, а
саме власна необережність потерпілого,
його знаходження на коліях ст. Розсипна
у безпосередньої близькості з дрезиною
ДГКУ, що рухалась, та ігнорування
звукових сигналів, які подавав
машиніст дрезини при наближенні до
нього. (а. с. 117)

Згідно із повідомленням лінійного
відділу на станції Дебальцеве УМВС
України на Донецькій залізниці від
24.10.2013 року в провадженні слідчого
відділення ЛВ на станції Дебальцеве
УМВС України на Донецькій залізниці
знаходиться кримінальне провадження,
внесене 22.05.2013 року до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за ч. 3 ст. 276 КК
України. На даний час зазначене
кримінальне провадження направлено до
Львівського НДІСЕ для проведення
судової інженерно-технічної
експертизи для з'ясування обставин
скоєного кримінального
правопорушення.

Задовольняючи позов суд обґрунтовано
виходив з того, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, що завдала таку шкоду, якщо шкоду
заподіяно смертю фізичної особи, а
володілець джерела підвищеної
небезпеки, відповідає за шкоду, якщо не
доведе, що шкоду було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що в результаті смерті чоловіка,
яка сталася у зв'язку з його
травмуванням джерелом підвищеної
небезпеки, що належить відповідачу,
позивачці завдано душевне потрясіння,
що потягло за собою моральні
страждання, пов'язані з безповоротною
втратою її близької людини - чоловіка.

Суд зазначив, що смерть чоловіка, з яким
позивачка постійно проживала разом з
12.01.1957 року та до його смерті, який був
її опорою в житті, піклувався про неї та
їхніх дітей призвела до душевних
страждань та нервових переживань.
Страждання, які вона відчуває
внаслідок смерті чоловіка, викликали у
неї значні зміни в житті. Тобто вона
втратила матеріальну допомогу з його
боку та той матеріальний рівень, на
якому раніше знаходилася їх сім'я, все
це вплинуло на її бюджет, образ життя,
душевний стан та сімейно-побутові
відносини. Гибель чоловіка спонукає
позивачку вирішувати матеріальні та
інші проблеми самостійно, що їй досить
складно, оскільки вона позбавлена
елементарної допомоги при вирішенні
побутових та господарських потреб, що
примушує її докладати додаткових
зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди
судом враховані характер та обсяг
душевних страждань позивачки та інші
обставини справи, що мають суттєве
значення.

Вирішуючи питання про стягнення
щомісячних платежів у зв'язку з втратою
годувальника, суд виходив з того, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, досягла
пенсійного віку, встановленого
законом. На момент смерті чоловіка вона
та її чоловік перебували на обліку в
УПФУ та отримували пенсію за віком.
Розмір пенсії позивачки був значно
нижчим ніж пенсія її чоловіка. Так, за
квітень 2013 року розмір пенсії ОСОБА_1
склав 1 093,02 грн., а розмір пенсії її
чоловіка за квітень 2013 року - 4 279,21 грн.
Крім пенсії чоловік отримував
щомісячні страхові виплати у зв'язку з
професійним захворюванням, розмір яких
за квітень 2013 року дорівнює 1 956,58 грн. (а.
с. 27, 37, 39)

Середньомісячний дохід ОСОБА_3 згідно
із довідками про розмір страхових
виплат, які він отримував у зв'язку з
професійним захворюванням, та розмір
його пенсії, обчислений за дванадцять
останніх календарних місяців перед
його смертю, а саме: за період з травня
2012 року по квітень 2013 року включно,
складає 5 892,37 грн. (19 618,88 грн. + 51 089,52 грн. =
70 708,40 грн. : 12 = 5 892,37 грн.);
середньомісячний дохід, обчислений за
три останніх календарних місяців перед
його смертю, а саме: за період з лютого
2012 року по квітень 2013 року включно,
складає 6 151,22 грн. (5 616,02 грн. + 12 837,63 грн. =
18 453,65 грн. : 3 = 6 151,22 грн.)

Враховуючи ту обставину, що середній
дохід загиблого за три останніх місяці
більше ніж за дванадцять місяців, суд
визначаючи частку, що припадала на його
дружину, виходив з наступного
розрахунку - 6 151, 22 грн. : 2 = 3 075,61 грн.
Оскільки позивачка просила стягнути в
рахунок щомісячних платежів у зв'язку з
втратою годувальника 3 000 грн., суд
стягнув з відповідача саме вказану
суму.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитися з даними висновками,
оскільки суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Як передбачено частинами 1-3 статті 10
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та не спростовано
відповідачем, чоловік позивачки
загинув в результаті нещасного
випадку, а саме внаслідок наїзду
дрезини ДГКУ № 2911 приписки ПЧ-17 станції
Торез ДП «Донецька залізниця», під
керуванням машиніста ОСОБА_2 та під час
виконання ним своїх трудових
обов'язків на підприємстві
відповідача, на технологічному
переході першої колії станції Розсипне
ДП «Донецька залізниця». Тобто у даному
випадку мало місце завдання шкоди
джерелом підвищеної небезпеки
працівником відповідача під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як встановлено ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що викладені в абзаці 1 пункту 4
та абзаці 3 пункту 6 постанови від 1
березня 2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини. Не вважається особою, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Враховуючи викладене, ДП «Донецька
залізниця» незалежно від наявності
вини повинно відшкодувати шкоду,
завдану його працівником, що керував
джерелом підвищеної небезпеки.

Довід відповідача, щодо наявності
умислу загиблого у події, що сталася, з
посиланням на частину п'яту статті 1187
ЦК України та на роз'яснення, що
викладені у пункті 7 постанови від 1
березня 2013 року № 4, не можна прийняти
до уваги, оскільки під умислом
потерпілого слід розуміти, зокрема,
таку його протиправну поведінку, коли
потерпілий не лише передбачає, але і
бажає або свідомо допускає настання
шкідливого результату (наприклад,
суїцид).

Як встановлено ст. 61 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи фактичні обставини справи
(характер дії, обставини завдання
шкоди, вік потерпілого та інші),
твердження відповідача про умисел
потерпілого ґрунтується на
припущеннях та не може бути прийняте до
уваги.

Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167
ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, я якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Тому доводи відповідача щодо
відсутності правових підстав для
відшкодування моральної шкоди та
недоведеності вини підприємства у
завданні такої шкоди не ґрунтуються на
законі.

Як передбачено ст. 1200 ЦК України, у разі
смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті. Шкода
відшкодовується, зокрема, чоловікові,
дружині, батькам (усиновлювачам), які
досягли пенсійного віку, встановленого
законом, - довічно. Шкода
відшкодовується у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого з вирахуванням частки, яка
припадала на нього самого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника,
шкода відшкодовується в повному обсязі
без урахування пенсії, призначеної їм
внаслідок втрати годувальника, та
інших доходів.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. п.
20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6.

Позивачка є дружиною загиблого, що
досягла пенсійного віку та знаходилася
на його утриманні, тому суд
обґрунтовано стягнув з підприємства
щомісячні платежі у вказаній вище сумі.

Довід скарги відповідача щодо
покращення матеріального стану
позивачки після смерті її чоловіка у
зв'язку з можливістю отримання пенсії
по втраті годувальника суперечить
вказаним положенням закону.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п. 1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Донецька залізниця»
відхилити.

Рішення Торезького міського суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: