АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1488/2014
1 інстанції - Цимбал І.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дарницького районного суду м. Києва від
22 листопада 2013 року про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики в
розмірі 481 849 грн. 92 коп.

Також подав заяву про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на все
рухоме і нерухоме майно відповідача
ОСОБА_2 в межах суми стягнення за
позовною заявою та судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 23.11.2013 року в задоволені заяви
ОСОБА_1 про забезпечення позову
відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, та постановити
нову ухвалу, якою задовольнити заяву
про забезпечення позову.

В скарзі посилався на те, що суд першої
інстанції не врахував того, що
відповідач ОСОБА_2, знаючи про те, що
повинен повернути кошти, отримані за
договором позики, ухиляється від,
виконання своїх зобов'язань. Тобто є
підстави стверджувати, що відповідач
розпорядиться своїм майном, яке
знаходиться у його у власності, з метою
уникнути відшкодування
заборгованості, що може зробити
неможливим виконання рішення суду.
Висновок суду про порушення прав
відповідача накладенням арешту на все
майно не ґрунтується на фактичних
обставинах справи та вимогах Закону.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи скарги
підтримала.

Відповідач до суду не з`явився, про день
і час розгляду справи повідомлений.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника позивача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,
в тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені
у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не
зобов'язує суд при розгляді питань про
забезпечення позову перевіряти
обставини, які мають значення для
справи, а лише запобігає ситуації, при
якій може бути утруднено чи стане
неможливим виконання рішення у разі
задоволення позову. Види забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду, а таке рішення може бути
постановлено тільки у відповідно до
заявлених позовних вимог. Заходи
забезпечення позову повинні
застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Відмовляючи в задоволені заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що заява про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно відповідача не
підлягає задоволенню, зважаючи на
характер позовних вимог, предмет
позову, співрозмірність вимог із
заходом забезпечення, який просить
вжити позивач відсутність достатніх
підстав, які дозволяють достовірно
припустити, що невжиття цих заходів
може утруднити виконання рішення суду
в разі задоволення позовних вимог. Крім
того, заява про забезпечення позову не
містить відомостей передбачених п. З ч.
2 ст. 151 ЦПК України, а саме: не зазначено
чіткого переліку майна на яке
необхідно накласти арешт, не наведено
відомостей про те, що майно належить
відповідачу на праві власності та
відсутні клопотання про витребування
відомостей про наявність рухомого та
нерухомого майна, для встановлення
його обсягу.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
обставини справи які суд вважав
встановленими спростовуються наявними
в справі доказами, відмовляючи в
задоволенні заяви суд не виконав
вимоги ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики в розмірі 481 849 грн. 92
коп.

До позовної заяви позивачем була
долучена письмова розписка про
отримання відповідачем в борг 50 000
доларів США. В розписці строк
повернення коштів зазначено 29 лютого
2012 року. Протягом тривалого часу
відповідач не повернув кошти позивачу,
у зв'язку з чим він звернувся до суду.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо повернення коштів, отриманих в
позику.

Суд безпідставно не взяв до уваги, що
невжиття заходів забезпечення позову,
може зробити неможливим виконання
рішення про стягнення суми боргу, яка в
гривневому еквіваленті складає суму 481
849 грн. 92 коп., так як відповідач може
провести відчуження майна, за рахунок
якого можливо виконання рішення. Суд не
врахував, що за своїм змістом
забезпечення позову, як заходи
цивільного процесуального припинення
дій, які можуть утруднити виконання
майбутнього рішення суду чи зробити
його виконання неможливим, повинні
гарантувати можливість реалізації
позовних вимог у разі їх задоволення,
не порушуючи при цьому збалансованості
інтересів сторін.

Враховуючи що позивач просив
забезпечити позов, шляхом накладення
арешту на майно в межах заявлених ним
вимог, висновок суду про порушення прав
відповідача та не співмірність вимог ,
обраному позивачем способу
забезпечення є безпідставним.

Посилання на відсутність в заяві
переліку майна також не ґрунтується на
вимогах ЦПК України, оскільки майно
зобов`язаний виявити державний
виконавець під час виконання ухвали
про забезпечення позову.

З урахуванням встановлених обставин
справи та беручи до уваги предмет спору
і зміст заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати ухвалу про відмову в
задоволені заяви про забезпечення
позову та постановити нову ухвалу, якою
заяву позивача про забезпечення позову
задовольнити частково та в порядку
забезпечення позову накласти арешт на
все рухоме та нерухоме майно
відповідача ОСОБА_2, , який проживає за
адресою : АДРЕСА_1 в межах суми 481 849 грн.
92 коп.

В іншій частині заяви, а саме:
накладення арешту з урахуванням суми
судових витрат по справі, колегія
суддів відмовляє, оскільки заява в цій
частині є передчасною.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє нову ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенню було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року
скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
задовольнити частково.

Накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно, яке буде виявлене
державним виконавцем під час виконання
даної ухвали, що на праві власності
належить відповідачу ОСОБА_2, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1 в межах
суми позовних вимог - 481 849 грн. 92 коп.

В задоволенні решти вимог заяви
відмовити.

Копію ухвали для негайного виконання
направити ВДВС Дарницького РУЮ в м.
Києві.

Термін пред'явлення до виконання один
рік.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: