Провадження по справі № 2/260/131/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
Ленінський районний суд м. Донецька в
складі:

головуючого судді:
Олещенко Л.Б..

при секретарі:
Дєловєнко О.О.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

за участю представника відповідача:
Марахіна Є.А. Дробишевої
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до прокуратури
Донецької області, ГУ МВС України в
Донецькій області, СВ ДТП СУ ГУМВС
України в Донецькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів слідства та
прокуратури, та до ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_4 за
довіреністю ОСОБА_1 звернувся в її
інтересах до суду із позовною заявою до
прокуратури Донецької області, СВ ДТП
СУ ГУМВС України в Донецькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області про відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів слідства та прокуратури у
розмірі 2 000 000 гривень, а також до
відповідача ОСОБА_5 про стягнення
моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень,
завданої злочином по факту
дорожньо-транспортної пригоди, що
відбулась 17.03.2006 року, в якій було
травмовано ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначив,
що 17.03.2006року по відношенню до його
доньки ОСОБА_4 було скоєно злочин.
Розслідуванням справи ніхто не
займається, справа знаходиться на
протязі восьми років в слідчому органі
відділу ДТП, який покриває вказаний
злочин. 26.08.2013 року слідчий Догуревіч С.
закрив кримінальне провадження. Разом
з тим, 27.08.2013 року зазначена постанова
була скасована прокурором Ігнатолею
Д.В., та по відношенню до слідчого
Догуревича було порушено
дисциплінарне провадження. Вважає, що
СВ ДТП СУ ГУМВС України покриває
злочин, порушує процесуальні права.
Слідчий орган не може провести
об'єктивне розслідування справи,
покриваючи злочин ОСОБА_5, який скоїв
навмисний наїзд на ОСОБА_4 Прокуратура
відмовилась вчиняти будь-які заходи
реагування, вказує на необхідність
звертатись до суду. Крім того, він
вважає незаконним експертний висновок
№ 843/32 від 12.07.2013 року, згідно якого дії
водія ОСОБА_5 у причино-наслідковому
зв'язку із настанням
дорожньо-транспортної пригоди не
знаходились, та на підставі якого було
винесено постанову про закриття
кримінального провадження відносно
ОСОБА_5 за ст. 286 ч.1 п.2 КК України. В
подальшому ця постанова була
скасована. Слідчі не проводять
об'єктивне розслідування кримінальної
справи, постанови слідчих постійно
скасовуються судами та органами
прокуратури, що дає йому підстави
вважати, що слідчі покривають злочин та
злочинні дії ОСОБА_5 Такий висновок він
зробив з того, що в матеріалах справи
слідства відсутні покази свідка
ОСОБА_6, яка була в машині ОСОБА_5, також
вважає, що слідчі надавали вказівки
останньому які давати покази, щоб
уникнути відповідальності. Явно
вбачається, що слідство проводиться в
однобічному напрямку. Не вирішується
питання щодо перекваліфікації злочину,
у зв'язку із тим, що потерпілій були
заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Таким діями слідчих та прокуратури,
ОСОБА_4 завдано моральну шкоду. Крім
того, під час наїзду на неї, вона була
вагітна та у зв'язку із злочинними
діями ОСОБА_5 втратила дитину, отримала
другу групу інвалідності, та до
теперішнього часу зазнає моральних
страждань, оскільки протягом тривалого
часу триває розслідування справи.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_1 повністю підтримав
позовні вимоги ОСОБА_4 за тими же
доводами, що викладені у позові.
Додатково пояснив, що на теперішній час
остання вже не є інвалідом, але
наслідки від ДТП повинні відшкодувати
відповідачі. Зазначив, що саме належним
відповідачем за завдану шкоду він
вважає СВ ДТП СУ ГУМВС України в
Донецькій області, в провадженні якого
перебуває кримінальна справа, а не ГУ
МВС України в Донецькій області, яке
представляє інтереси цього слідчого
органу. Просив не допускати до участі
ГУ МВС України в Донецькій області у
якості представника СВ ДТП СУ ГУМВС
України в Донецькій області, бо останнє
повинно само представляти свої
інтереси. Тому ставить питання саме про
стягнення в солідарному порядку
моральної шкоди в розмірі 2 000 000
гривень, завданої у ході досудового
слідства незаконними діями слідчих та
прокурорів, а саме прокуратури
Донецької області, СВ ДТП СУ ГУМВС
України в Донецькій області, а Головне
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області він
вважає посередником у виплаті цих
коштів. Крім того, вважає, що ОСОБА_5,
також за скоєння ним злочину повинен
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
500 000 гривень, яка полягає у фізичних та
психологічних стражданнях ОСОБА_4, які
вона зазнала від ДТП.

Представник ГУ МВС України в
Донецькій області, яке представляє
інтереси СВ ДТП СУ ГУМВС України в
Донецькій області - Дробишева І.В. в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_4 не визнала. Зазначила, що СВ ДТП
СУ ГУМВС України є лише структурним
підрозділом ГУ МВС України в Донецькій
області, тобто не є юридичною особою та
не може бути відповідачем по справі.
Крім того, відповідно до інформації СВ
ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій
області в провадженні досудового
слідства дійсно знаходиться
кримінальне провадження по факту
дорожньо-транспортної пригоди при якій
була травмована пішохід ОСОБА_4, та у
даному кримінальному провадженні
проводиться досудове розслідування за
попередньою правовою кваліфікацією ч.1
ст. 286 КК України. Раніше призначені
дослідження зазначали про те, що водій
ОСОБА_5 не мав технічної можливості
запобігти настанню ДТП. На теперішній
час кримінальне провадження
направлено до Науково-дослідницькому
інституту судових експертиз м.
Луганська для проведення додаткової
автотехнічної експертизи. Фактів
незаконної дії або бездіяльності
слідчих СВ ДТП СУ ГУМВС України в
Донецькій області не вбачається, та
позивачем не надано доказів того, що
слідчими СВ ДТП СУ ГУМВС України в
Донецькій області вчинялись якісь
незаконні дії, тому доводи позивачки та
її представника щодо відшкодування
шкоди в зв'язку із цим є безпідставними.

Представник прокуратури Донецької
області - Марахін Є.А. позов ОСОБА_4
повністю не визнав, та зазначив, що з
боку працівників прокуратури не
встановлено будь -яких порушень норм
чинного законодавства, у зв'язку із чим
позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними
та задоволенню не підлягають.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи неодноразово повідомлявся, про
що свідчать поштові повідомлення про
отримання ним судових повісток. В
зазначене судове засідання, а саме 03
березня 2014 року ОСОБА_5 також не
з'явився, незважаючи на те, що також був
повідомлений належним чином, шляхом
надіслання на його адресу судової
повістки рекомендованим листом з
повідомленням, згідно якого останній
судову повістку отримав особисто. При
цьому судом у встановленому законом
порядку було встановлено адресу
реєстрації ОСОБА_5, на яку і
направлялися судові повістки.
Зазначене свідчить про належне
повідомлення відповідача ОСОБА_5 про
день слухання справи у відповідності
до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України і свідчить
про ухилення останнього від явки до
суду, що надає суду можливість
розглядати справу у його відсутність,
проти чого не заперечували усі інші
учасники розгляду справи.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Саме в
запровадженні механізму реального
захисту громадянами своїх прав у суді
полягає здійснення функцій правової
держави та її утвердження як такої.

Так, норми статті 1176 ЦК України
регламентують порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду.

В частині першій цієї статті міститься
вичерпний перелік органів державної
влади, а також вичерпний перелік
незаконних рішень, дій чи
бездіяльності, які є причиною шкоди.

Так, відшкодуванню підлягає лише
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок: незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжних
заходів у вигляді арешту чи підписки
про невиїзд, незаконної затримки,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт. Правила
передбачені цією статтею не
застосовуються к іншим незаконним діям
чи бездіяльності, або незаконним
рішенням органів дізнання, досудового
слідства та прокуратури.

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК шкода, завдана
фізичній або юридичній особі внаслідок
іншої, ніж передбачено в ч. 1 - 5 цієї
норми, незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до ч. 1 яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4,
від імені якої діє ОСОБА_1, посилається
на те, що тривалий час не проводиться
розслідування злочину, вчиненого
відносно неї, прокуратура області
займається приховуванням злочину.

Виходячи з положень п.5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Позовна заява ОСОБА_4 не містить
посилання на жодну конкретну дію
(бездіяльність), якими заподіяні
позивачеві моральні чи фізичні
страждання або втрати немайнового
характеру та які саме.

Не грунтуються на законі та не
відповідають обставинам справи доводи
представника позивачки ОСОБА_1 про те,
що належним відповідачем по справі є
саме Слідчий відділ
дорожньо-транспортних пригод слідчого
управління Головного управління МВС
України в Донецькій області, а не
Головне управління МВС України в
Донецькій області.

На підставі ст.28 ЦПК України здатність
мати цивільні процесуальні права та
обов'язки сторони, третьої особи,
заявника, заінтересованої особи
(цивільна процесуальна
правоздатність), мають усі фізичні і
юридичні особи, ч.І ст.29 ЦПК України -
здатність особисто здійснювати
цивільні процесуальні права та
виконувати свої обов'язки в суді
(цивільна процесуальна дієздатність)
мають фізичні особи, які досягли
повноліття, а також юридичні особи.

Як вбачається з тимчасового положення
про Слідчий відділ
дорожньо-транспортаих пригод слідчого
управління Головного управління МВС
України в Донецькій області,
затвердженого 2 липня 2011 року, слідчий
відділ не є юридичною особою і
відповідно не може бути відповідачем
по цивільній справі.

При цьому позивачкою заявлено
позов саме до СВ ДТП СУ ГУМВС України,
яке не є належним відповідачем по
справі, оскільки зазначений відділ не є
юридичною особою, а входить до складу
ГУ МВС України в Донецькій області як
структурний підрозділ, тому в вимогах
позивачки до цього відповідача
необхідно також відмовити з тих
підстав, що він не є належною
відповідною стороною за її вимогами.

Відповідно до п. 3 ст. 121 Конституції, ст.
ст. 12, 30 Закону "Про прокуратуру",
здійснюючи свої повноваження щодо
нагляду за виконанням законів органами
дізнання, досудового слідства,
прокурор зобов'язаний, зокрема,
перевіряти виконання вимог закону про
прийом, реєстрацію і вирішення заяв та
повідомлень громадян про вчинені
злочини.

Судом встановлено, що правовідносини
сторін виникли з підстав відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачу
бездіяльністю органів прокуратури
області і їх посадових осіб у зв'язку з
незабезпеченням нагляду за діями
працівників досудового слідства і
прокуратури та невжиттям органами
прокуратури заходів щодо розгляду в
установленому законом
(Кримінально-процесуальним кодексом)
порядку обставин вчиненого відносно
ОСОБА_4 діяння. При цьому факт
неправомірної бездіяльності посадових
осіб прокуратури області не
встановлений.

Навпаки доводи викладені позивачкою у
своїй позовній заяві та підтримані її
представником у судовому засіданні
свідчать про те, що прокуратура діяла в
межах своїх повноважень: при розгляді
поданих ОСОБА_1 скарг до суду; також
прокуратурою неодноразово
скасовувалися постанови про закриття
провадження по даній кримінальній
справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином наявність постанов судів
за результатами розгляду скарг
позивача та листів прокуратури і
наявності скасування постанов про
закриття справи (підставою для чого, як
зазначає сам представник позивачки -
слугували висновки автотехнічних
експертиз) не звільняє його від
обов'язку доказування обставин, на які
він посилається, як на підставу своїх
вимог.

Але, позивачкою у супереч вимог
законодавства не надано суду жодного
документального доказу на
підтвердження заподіяння їй такої
шкоди відповідачами. Її вимоги
ґрунтуються лише на особистих
припущеннях.

Крім того, в своєму позові,
заявленому до відповідача ОСОБА_5,
позивачка ОСОБА_4, та її представник в
судовому засіданні, посилаються як на
підставу її вимог про відшкодування
шкоди - на факт скоєння відносно неї
злочину відповідачем ОСОБА_5 внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, при
якій вона отримала тілесні ушкодження.

Але, суд не приймає до уваги ці
доводи, як такі, що не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки злочинність
діяння може бути встановлена лише у
встановленому законом порядку. Жодного
доказу на підтвердження цього факту
позивачкою суду не надано. Враховуючи
викладене, у задоволені її позову
необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі ст.ст.1166, 1167, 1176 ЦК
України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до прокуратури
Донецької області, ГУ МВС України в
Донецькій області, СВ ДТП СУ ГУМВС
України в Донецькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області про
відшкодування в солідарному порядку
шкоди, завданої незаконними діями
органів слідства та прокуратури у
розмірі 2 000 000,00 гривень, та у вимогах до
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,
завданої злочином у розмірі 500 000,00
гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Ленінський районний суд м.
Донецька шляхом подачі у 10-ти денний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя: