Справа № 360/2731/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Бородянський
районний суд

Київської області в складі: головуючої
- судді Міланіч А.М.

при секретарі -
Щербаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Бородянка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Садівничого масиву
«Бабинецький» про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду із
вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
її мати - ОСОБА_3 і після її смерті
залишилась спадщина у вигляді
земельної ділянки, площею 0,050 га, з
цільовим призначенням для ведення
садівництва, розташованої на території
Садівничого масиву «Бабинецький»
Бабинецької селищної ради
Бородянського району.

Вказану земельну ділянку спадкодавиця
06 квітня 1999 року придбала за 4000 грн. у
відповідачки ОСОБА_2, уклавши з
останньою усний договір
купівлі-продажу даної земельної
ділянки. За життя ОСОБА_3 обробляла
спірну земельну ділянку та сплачувала
за неї членські внески з 1999 року до
смерті, тобто до 2007 року.

Позивачка прийняла спадщину після
смерті матері, звернувшись у
визначений чинним законодавством
строк із відповідною заявою до
Одинадцятої Київської держнотконтори,
але нотаріус усно відмовив їй
/позивачці/ у видачі свідоцтва про
право на спадщину на вказану земельну
ділянку через відсутність
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, які б підтвердили
належність даної земельної ділянки
померлій.

Вважає, що хоча договір купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки було
укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в усній
формі та не засвідчено нотаріально,
фактично всі його істотні умови
сторонами були виконані і померла була
законною власницею спірної земельної
ділянки, ОСОБА_2 ухиляється від
нотаріального посвідчення договору.

Просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу зазначеної земельної
ділянки, укладений в усній формі 06
квітня 1999 року між ОСОБА_2, як продавцем,
та ОСОБА_3, як покупцем, визнати за нею
/позивачкою/, як спадкоємицею за
законом після смерті ОСОБА_3, право
власності на вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та викладене підтвердила.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явилась, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Відповідач - Садівничий масив
«Бабинецький» свого представника в
судове засідання також не направив,
просив справу розглядати без його
участі.

Вислухавши пояснення позивачки,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла мати позивачки ОСОБА_3 і
позивачка після її смерті прийняла
спадщину, звернувшись у визначений
чинним законодавством строк із
відповідною заявою до Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори та 13 листопада 2007 року отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на спадкову квартиру в м.Києві,
а 30 листопада 2007 року - свідоцтво про
право на спадщину за законом на належні
померлій грошові вклади (а.с.5-7,31-45).

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
Бабинецькою селищною радою 18 жовтня 1995
року, відповідачці ОСОБА_2 належить на
праві власності земельна ділянка
площею 0,50 га, розташована на території
Бабинецької селищної ради
Бородянського району Київської
області, надана для ведення
садівництва (а.с.12).

Як вбачається з копій угод від 6 квітня
1999 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодились, що
остання буде сплачувати всі необхідні
внески по ділянці НОМЕР_1, яка згідно
повідомлення СМ «Бабинецький» від 13
листопада 2013 року з 1999 року перебувала
в користуванні ОСОБА_3 на підставі
усної домовленості з ОСОБА_2 про продаж
їй цієї ділянки (а.с.14-18).

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилається на те, що між відповідачкою
ОСОБА_2 та її матір'ю ОСОБА_3 6 квітня 1999
року фактично було укладено договір
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки, так як з того часу земельна
ділянка була передана в користування
матері, а ОСОБА_2 заплачені за цю
ділянку грошові кошти, і ОСОБА_2
ухиляється від нотаріального
посвідчення даного договору.

Однак, дані обставини не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
суперечать зібраним по справі доказам.

Копії угод від 6 квітня 1999 року про
згоду на сплату ОСОБА_3 необхідних
внесків по земельній ділянці та
фактична їх сплата, а також заява від
імені ОСОБА_2 до СТ «Луч» про відмову
від вказаної земельної ділянки, на які
посилається позивачка, не свідчать про
укладення між сторонами договору
купівлі-продажу, до того ж, дана заява
від імені ОСОБА_2 нею навіть не
підписана. Користування ж земельною
ділянкою жодних прав на неї ні матері
позивачки, ні самій позивачці не надає.

Будь-яких доказів, які б підтверджували
сплату відповідачці коштів за земельну
ділянку суду не надано.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.44
ЦК України 1963 року, який діяв на час, як
стверджує позивачка, укладення
договору купівлі-продажу 6 квітня 1999
року, угоди громадян між собою на суму
понад сто карбованців повинні
укладатись у письмовій формі, і згідно
вимог ст.46 ЦК України 1963 року
недодержання простої письмової форми,
що вимагається законом, позбавляє
сторони права в разі спору посилатися
для підтвердження угоди на покази
свідків.

Таким чином, оскільки, як вказує
позивачка, за придбану земельну
ділянку відповідачці було сплачено 4000
грн., то даний договір купівлі-продажу
повинен був бути укладений у письмовій
формі.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, на яку
посилається позивачка, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Однак, суду не надано жодних доказів як
про наявність якихось домовленостей
щодо продажу земельної ділянки, повне
або часткове виконання договору, так і
про ухилення відповідачки від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, а тому підстав для
застосування до спірних правовідносин
ч.2 ст.220 ЦК України немає.

За таких обставин, так як спадкодавця
жодних прав на спірну земельну ділянку
не мала, то позивачка не має права і на
спадкування даної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст..44,46,224 ЦК України 1963 року,
ст..220,1216-1223,1258,1261 ЦК України,
ст.10,11,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Садівничого масиву «Бабинецький» про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Бородянський
районний суд Київської області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя А.Міланіч