Єдиний унікальний номер 205/8097/13-ц
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

12 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: представник заявника -
ОСОБА_1, представник заявника - ОСОБА_2,
зацікавлена особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
заявою ОСОБА_4, зацікавлені особи:
державний нотаріус Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_3,
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, -

встановив:

Заявник, ОСОБА_4, звернувся до суду
із вказаною заявою про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу, а саме факту належності
заповіту від 28 липня 1993 року матері
ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час розгляду справи по суті
зацікавлена особа ОСОБА_3, заперечуючи
проти задоволення заяви, надала суду
пояснення, відповідно до змісту яких
вбачається, що така особа, одночасно із
заявником, претендує на спадкове майно
після смерті ОСОБА_6 у вигляді квартири
АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи,
доходить висновку що вказана заява
ОСОБА_4 про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу підлягає залишенню без
розгляду, з огляду на нижченаведене.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме
провадження це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження або відсутність
юридичних фактів, що мають юридичне
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

З аналізу вказаної норми
процесуального закону вбачається, що
окреме провадження по своїй юридичній
суті виключає можливість розгляду в
межах цього провадження цивільних
справ, у тому числі тих, де вирішується
спір про право (щодо права власності та
інш.), оскільки останні розглядаються в
порядку позовного провадження, тобто, в
порядку окремого провадження не
підлягають розгляду цивільні справи
щодо встановлення факту належності на
праві власності будь-якого спірного
майна.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення «№ 5 від 31.03.1995
року із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 15 від 25.05.1998 року відповідно
до ст.. 255, 271 ЦПК в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення факту, якщо встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 та пояснень його
представників, вбачається що
встановлення факту належності йому
правовстановлюючого документу у
вигляді вказаного заповіту від 28 липня
1993 року необхідно для можливості
реалізації права на спадщину, а саме
квартири АДРЕСА_1. При цьому, заявник не
визнає право на таку спадщину за
зацікавленою особою ОСОБА_3.

Разом з цим, судом встановлено, що право
заявника на спадщину у вигляді
зазначеної квартири АДРЕСА_1 зі свого
боку також не визнає й ОСОБА_3.

Оглядом спадкової справи судом
встановлено, що зазначені заявник та
зацікавлена особа звернулись до органу
нотаріату із заявами про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і претендують на одне й
теж саме спадкове майно, у зв'язку з чим
не визнають право один одного та таку
спадщину.

З огляду на викладене, суд вважає, що в
даному випадку між вказаними особами,
які беруть участь у справі виник спір
про право на спадщину у вигляді
конкретно визначеного спадкового
майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо
під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

За вказаних обставин, суд доходить
висновку, що заява ОСОБА_4 підлягає
залишенню без розгляду з роз'ясненням
йому права звернення до компетентного
суду з позовною заявою на загальних
підставах, встановлених ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6
ст. 235 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_4, зацікавлені особи:
державний нотаріус Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_3,
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, -
залишити без розгляду.

2. Роз'яснити заявнику - ОСОБА_4
його право на звернення до
компетентного суду з позовною заявою
на загальних підставах, встановлених
ЦПК України.

Ухвала суд може бути оскаржена до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було поставлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена у
нарадчій кімнаті 12 лютого 2014 року.

Суддя:
Д.В.Мовчан