Справа № 466/5946/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/746/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевич А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.,

з участю представників
позивача Крицака В.М., Петельки О.О.,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 листопада 2013 року у
справі за позовом Об»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Надія-2002» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

встановила:

В серпні 2013 року позивач ОСББ "Надія-2002"
звернулось в суду з позовом до
відповідача ОСОБА_4, просило ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь ОСББ "Надія-2002" заборгованість
за теплову енергію (приєднане теплове
навантаження) у розмірі 3098,01 грн. (а.с.
2-3).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що
ОСББ "Надія-2002" уклало договір з ЛМКП
"Львівтеплоенерго" і сплачує кошти за
цим договором за спожите тепло,
приєднане теплове навантаження та
підігрів води. На обслуговуванні ОСББ
знаходиться квартира АДРЕСА_1, у якій
зареєстрований відповідач по справі,
який є споживачем послуг та здійснює
оплату на рахунок ОСББ. Для здійснення
оплати за теплову енергію ОСББ
видавало відповідачу квитанції для
оплати на рахунок ОСББ в АТ "Ощадбанк".
Проте, починаючи з травня 2009 року
відповідач відмовляється сплачувати
за приєднане теплове навантаження і
станом на 01.08.2013 року допустив
заборгованість, яка становить 3098,01 грн.

Оскаржуваним рішенням позов об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Надія-2002» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Надія-2002» заборгованість за
теплову енергію (приєднане теплове
навантаження) у розмірі 3098 гривень 01
копійки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Надія-2002» судовий збір в
розмірі 229 гривень 40 копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, який не
погоджується з таким, вважає
оскаржуване рішення незаконним та
необґрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
кошти, що сплачуються власниками
приміщень за надані їм комунальні
послуги, можуть згідно з укладеними
договорами надходити на рахунок
об'єднання для накопичення і
наступного перерахунку підприємствам,
організаціям, які надають ці послуги.
Перерахування коштів підприємствам,
організаціям, які надають послуги,
здійснюється щомісячно у визначений
день відповідно до договору між
об'єднанням і цими підприємствами,
організаціями. За відсутності
технічної можливості проведення
поквартирного обліку споживання водо-,
тепло-, газо-, електропостачання,
гарячого водопостачання та інших
послуг управитель зобов'язаний за
рахунок коштів балансоутримувача
встановити загальнобудинкові прилади
обліку.

Стверджує, що у разі, якщо правління
об'єднання самостійно здійснює функції
управителя, воно за договором з
постачальниками комунальних послуг
може бути колективним замовником
(абонентом) таких послуг. У цьому
випадку об'єднання несе повну
відповідальність за своєчасну сплату
вартості фактично спожитих членами
об'єднання комунальних послуг.

Власники квартир, приміщень, що не
обладнані приладами обліку,
зобов'язані укласти договір про
обслуговування та оплату комунальних
послуг з управителем незалежно від
членства в об'єднанні.

При цьому, звертає увагу на те, що з
пропозицією про укладення договору про
обслуговування та оплату комунальних
послуг Позивач ніколи не звертався,
зазначена обставина судом не
досліджувалася і не бралася до уваги.

Крім цього, зазначає, що судом не дано
повної об'єктивної та належної
правової оцінки Договору № 3701/Ш від 01
червня 2003 року про постачання теплової
енергії та гарячої води, укладеного
між: Позивачем і ЛМКП
«Львівтеплоенерго».

В даному договорі немає жодної умови
про розрахунок тарифів та сплату за
приєднане теплове навантження, а отже
за відсутності таких умов, відсутні
договірні зобов'язання Відповідача для
сплати грошових коштів за приєднане
теплове навантаження, а в Позивача
немає правових підстав одержувати ці
кошти і розпоряджатися ними, а це
свідчить про безпідставне набуття
Позивачем таких грошових коштів та
незаконне розпорядження ними, що
потребує окремої перевірки
відповідними правоохоронними
органами.

За відсутність дій щодо внесення
відповідних змін до даного Договору
повинен нести відповідальність
керівник ОСББ «Надія-2002», і оскільки
ним заподіяно збитків ОСББ «Надія-2002»,
то останній повинен відшкодувати їх за
рахунок власних коштів.

Судом взагалі не витребувалися і не
досліджувалися рахунки на оплату за
спожиту теплову енергію виставлені
ЛМКП «Львівтеплоенерго» на ім'я
Позивача, не перевірялось і не прийнято
відповідних рішень щодо відсутності в
Позивача судового наказу про стягнення
заборгованості за комунальні послуги в
наказному порядку.

Разом з цим зазначає, що у Відповідача
на момент судового розгляду відсутня
заборгованість за фактично спожиту
теплову енергію згідно даних
лічильника.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити повністю за
безпідставністю.

Апелянт ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримали, в обґрунтування
надали пояснення, аналогічні
викладеним доводам в апеляційній
скарзі. Представник відповідача
додатково просив звернути увагу на те,
що ухвалою Львівської міської ради №
2437 від 27.06.2013 року скасовано рішення
виконавчого комітету від 20.10.2006 року №
1189, від 08.06.2007 року № 365, від 02.09.2008 року №
930, яким запроваджено двоставковий
тариф, а також постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 року по справі № 876/4135/13
визнано протиправним рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 1189 від 20.10.2006 року "Про
двоставковий тариф на теплову енергію,
тариф на підігрів води та послуги з
централізованого опалення і підігріву
води". Крім цього, звернув увагу на те,
що позивачем подано позов лише до
одного із співвласників квартири.

Представники позивача Крицак В.М. та
Петелька В.М. в судовому засіданні
апеляційну скаргу заперечили, просять
вимоги скарги відхилити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників розгляду справи, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач допустив заборгованість за
приєднане теплове навантаження, за
період дії двоставкового тарифу на
опалення, розрахований ЛМКП
«Львівтеплоенерго».

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 є одним із двох
співвласників квартири АДРЕСА_1, що
стверджується довідкою з місця
проживання про склад сім"ї тапрописку
№ 169 від 05.08.2013 року, виданою ОСББ
"Надія-2002" (а.с. 4).

Другим співвласником квартири є його
дружина ОСОБА_7, вказана обставина
визнана сторонами по справі, тому не
підлягає доказуванню в силу приписів ч.
1 ст. 61 ЦПК України.

Проте, позивач звернувся з позовом лише
до одного із співвласників квартири
ОСОБА_4, а суд першої інстанції, в
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України,
не встановив та не визначив усіх
власників квартири, на яких покладено
обов"язок з утримання квартири.

Як зазначено вище, суд апеляційної
інстанції визначив іншого
співвласника квартири - ОСОБА_7, однак
на цій стадії не може залучити її до
участі у справі і ставити питання про
стягнення з неї заборгованості.

В свою чергу, частиною 1 ст. 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» встановлено, що
балансоутримувачем будинку є власник
або юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно із законом.

Районним судом встановлено, що
обслуговування будинку АДРЕСА_1
здійснює ОСББ "Надія-2002", яке є його
балансоутримувачем.

Відповідно до Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» № 2866-ІІІ
від 29.11.2001 р. із змінами в редакції від
18.11.2012 р., власник квартири зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
оплачувати комунальні платежі,
необхідні платежі, та виконувати
вимоги статуту об'єднання (п. 1 ч. 1 ст. 15,
п. 7 ч. 1 ст. 15, частини 8, 9 ст. 22 Закону
України «Про ОСББ»).

Таким чином, як власник квартири, так і
мешканець будинку, в якому створено
ОСББ, зобов'язані виконувати рішення
щодо сплати обов'язкових платежів по
утриманню будинку, визначених
загальними зборами ОСББ.

У досліджуваний період з травня 2009 року
по липень 2013 року плата за послуги з
централізованого опалення позивачем
розраховувалась на підставі тарифів,
встановлених рішеннями виконавчого
комітету Львівської міської ради від
20.10.2006 р. № 1189 «Про двоставковий тариф
на теплову енергію, тариф на підігрів
води та послуги з централізованого
опалення та підігріву води», від 08.06.2007
р. № 365 «Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у м.
Львові», від 02.09.2008 р. № 930 із змінами від
29.12.2008 р. № 1433 та від 28.12.2011 р. № 1083 «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію для опалення та гарячого
водопостачання, враховуючи економічно
обґрунтовані витрати на їх
виробництво, транспортування та
постачання».

Відповідач проводив оплату послуг з
централізованого опалення (за
приєднане теплове навантаження)
частково (в жовтні 2010 року на суму 30,99
грн. та в лютому 2011 року на суму 62,58 грн.),
що підтверджується розрахунком
заборгованості, відповідно до якої у
відповідача ОСОБА_4, як власника
квартири АДРЕСА_1, за період з травня 2009
року по липень 2013 року має місце
заборгованість перед ОСББ "Надія-2002" за
приєднане теплове навантаження в
розмірі 3098,01 грн. (а.с. 5-6).

ОСББ "Надія-2002" зверталося до суду із
заявою про видачу судового наказу,
однак за заявою ОСОБА_4 судовий наказ
від 13.07.2012 року був скасований ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27.09.2012 року.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги (водопостачання,
газ, теплова енергія та інші послуги)
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Згідно із ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

До комунальних послуг відносяться,
зокрема, централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Відповідно до п. 12 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 у разі
встановлення будинкових засобів
обліку теплової енергії споживач
оплачує послуги згідно з їх
показаннями пропорційно опалюваній
площі (об'єму) квартири (будинку
садибного типу).

У м. Львові в період, за який у
відповідача виникла заборгованість,
діяв двоставковий тариф на опалення,
розрахований ЛМКП «Львівтеплоенерго»
згідно Правил розрахунку
двоставкового тарифу на теплову
енергію та гарячу воду, затверджених
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України № 191 від 08.09.2000 р., а
також затверджений рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 1433 від 29.12.2008 р. «Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету від 02.09.2008 р. № 930 (з подальшими
змінами), відповідно, колегія суддів
вважає, що районний суд дійшов вірного
висновку щодо підставності позовних
вимог.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про незаконність двоставкового
тарифу на постачання теплової енергії,
такий був встановлений Львівською
міською радою в межах своєї
компетенції на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 955 від
10.07.2006 р. «Про затвердження Порядку
формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води»,
яка була чинна до 01.06.2011 р. та
передбачала встановлення
двоставкового тарифу.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 869 від 1 червня 2011 р. «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги»
скасована постанова КМУ від 10.07.2006 р. та
затверджено новий Порядок формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
який також передбачає встановлення
двоставкового тарифу на теплову
енергію і зазначені рішення виконкому
Львівської міської ради, Львівської
міської ради по питанню встановлення
двоставкового тарифу на теплову
енергію прийняті на реалізацію
вказаної постанови КМУ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
як в ухвалі Львівської міської ради №
2437 від 27.06.2013 року "Про скасування
рішень виконавчого комітету від 20.10.2006
року № 1189, від 08.06.2007 року № 365, від 02.09.2008
року № 930", так і в постанові
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
по справі № 876/4135/13, якою визнано
протиправним рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 1189
від 20.10.2006 року "Про двоставковий тариф
на теплову енергію, тариф на підігрів
води та послуги з централізованого
опалення і підігріву води" не
зазначається про надання таким
документам зворотної дії.

Таким чином, розрахунок позивача
ґрунтується на затверджених в
установленому законом порядку тарифах
виконавчим комітетом Львівської
міської ради, які складаються з плати
за фактично спожиту теплову енергію та
річної плати за приєднане теплове
навантаження, які були чинні на час, за
який виникла заборгованість.

Відтак, покликання відповідача на те,
що за приєднане теплове навантаження,
яке входить в структуру плати за
централізоване опалення, він не
повинен оплачувати, є безпідставними,
не ґрунтується на нормах закону, а
відтак не приймаються судом до уваги.

Крім цього, доводи апелянта про те, що в
Договорі № 3701/Ш від 01 червня 2003 року про
постачання теплової енергії та гарячої
води, укладеного між Позивачем і ЛМКП
«Львівтеплоенерго» немає жодної умови
про розрахунок тарифів та сплату за
приєднане теплове навантження, а отже
за відсутності таких умов, відсутні
договірні зобов'язання Відповідача для
сплати грошових коштів за приєднане
теплове навантаження, а в Позивача
немає правових підстав одержувати ці
кошти і розпоряджатися ними,
спростовуються умовами п. 6.1. вказаного
Договору, де передбачено, що розрахунок
за теплову енергію, що споживається,
проводиться виключно до встановлених
тарифів та іншими не забороненими
чинним законодавством формами.

Дослідження затверджених тарифів, які
були чинними на час, за який у
відповідача виникла заборгованість,
наведено вище.

Що стосується доводів апелянта про
сплив строку позовної давності до
вимог позивача, колегією суддів
встановлено наступне.

Позов ОСББ "Надія-2002" подано до суду
06.08.2013 року.

Розрахунок заборгованості позивачем
проведено за період з травня 2009 року по
липень 2013 року.

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявленою стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про
застосування позовної давності може
бути розглянута, якщо вона подана під
час розгляду справи в суді першої
інстанції.

Про застосування наслідків спливу
строку позовної давності відповідач
ОСОБА_4 заявив лише в доводах
апеляційної скарги, а під час розгляду
справи по суті в суді першої інстанції,
приймаючи участь в судових засіданнях,
з таким клопотанням не звертався.

Таким чином, наслідки спливу строку
позовної давності до частини вимог
позивача, судом апеляційної інстанції
не можуть бути застосовані.

Як зазначено вище, заборгованість по
оплаті за приєднане теплове
навантаження за квартирою АДРЕСА_1 за
період з травня 2009 року по липень 2013
року становить 3098,01 грн.

Оскільки на вдох співвласників
квартири покладено обов"язок
сплачувати кошти за комунальні
послуги, а позов пред"явлено лише до
одного із них - ОСОБА_4, відповідно, він
повинен нести відповідальність лише у
межах своєї частки від розміру
загальної заборгованості всіх
співвласників.

Таким чином, з відповідача необхідно
стягнути в користь позивача 1549,01 грн.
заборгованості.

Тому, в цій частині рішення суду
необхідно змінити, зменшити розмір
заборгованості, який необхідно
стягнути з ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 листопада 2013 року
змінити, зменшити розмір
заборгованості, який необхідно
стягнути з ОСОБА_4

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Надія-2002» заборгованість за
теплову енергію (приєднане теплове
навантаження) у розмірі 1549 (одна тисяча
п"ятсот сорок дев"ять) грн. 01 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин