Номер провадження № 22-ц/785/2265/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кілійського районного суду Одеської
області від 05 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Кілійського районного суду Одеської
області до ОСОБА_3 з позовом про
стягнення заборгованості, мотивуючи
це тим, що 07.10.2012 року вона, діючи за
довіреністю від імені ОСОБА_4, за усною
домовленістю з ОСОБА_3 вирішила
відчужити останньому за 45000 грн.
будинок за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності. Того ж дня позивач отримала
завдаток за вказаний будинок в сумі 5000
грн., про що було складено відповідну
розписку від 07.10.2012 року, відповідно до
якої ОСОБА_3 зобов`язався поступово до
кінця липня 2013 року виплатити залишок
обумовленої ціни за будинок в сумі 40000
грн. 19 листопада 2012 року позивач
отримала від ОСОБА_3 7000 грн., що
оформлено відповідною розпискою. В
подальшому відповідач припинив
виплати і відновив їх вже після того, як
позивач звернулася з даним позовом до
суду, та виплатив ще сім тисяч грн., про
що були складені розписки від 02.10.2013
року (2000 грн.), від 28.10.2013 року (3000 грн.) та
від 05.12.2013 року (2000 грн.). Таким чином
залишок в сумі 26000 грн. відповідачем не
виплачено і тому вказана
заборгованість підлягає стягненню.

Рішенням Кілійського районного суду
Одеської області від 05 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати вищезазначене
рішення, яким задовольнити заявлений
позов у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- за ОСОБА_4 з 15.05.2008 року на праві
приватної власності зареєстрований
жилий будинок з надвірними спорудами
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 65,2
кв. м. (а. с. 21);

- відповідно до довіреності,
посвідченої співголовою громадської
організації «Робочий конгрес
громадянського суспільства» від 10.01.2012
року ОСОБА_4 довіряє своїй дружині
ОСОБА_2 протягом трьох років вести його
справи і представляти його в міських та
обласних судах, а також ставити за
нього підписи у всіх його документах (а.
с. 5);

- 07.10.2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3
досягнуто усної домовленості про
відчуження останньому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4
на праві приватної власності за 45000 грн.
та згідно із розпискою від 07.10.2012 року
ОСОБА_2 в рахунок обумовленої ціни
продажу будинку отримала від ОСОБА_3
5000 грн., що іменовані у розписці, як
завдаток. При цьому ОСОБА_3 зобов`язався
виплатити ОСОБА_2 з поетапною виплатою
решту обумовленої ціни за будинок - 40000
грн. до липня 2013 року (а. с. 3);

- в подальшому ОСОБА_2 отримала від
ОСОБА_3 ще 14000 грн. відповідно до
розписок від 19.11.2012 року (7000 грн.), від
02.10.2013 року (2000 грн.), від 28.10.2013 року (3000
грн.) та від 05.12.2013 року (2000 грн.) (а. с. 4,
23-25);

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що всупереч
ч. 4 ст. 203 та ст. 657 ЦК України між
сторонами не вчинено правочин
купівлі-продажу будинку у формі,
встановленій Законом. Немає підстав
вважати, що позивач передав у власність
відповідачу відповідний товар
(будинок), а у відповідача виникло
зобов`язання щодо оплати обумовленої
вартості будинку, оскільки у зв`язку з
тим, що не вчинення правочину у формі
передбаченій законом, внаслідок чого
позивач отримувала гроші від позивача
без достатніх правових підстав.
Позивач не є власником будинку і тому
за правилами ст. 658 ЦК України взагалі
немає права його продажу, вимоги
оплати за нього та прийому будь-яких
платежів, в тому числі і у якості
завдатку.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним, відповідає обставинам
справи і заснований на законодавстві.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договорів купівлі-продажу
квартири.

Тобто внесення завдатку може мати
місце лише за наявності зобов'язання,
яке випливає з договору.

Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК
України попередній договір
купівлі-продажу квартири має бути
укладений у письмовій формі з
обов'язковим нотаріальним
посвідченням, оскільки попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору.

У разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним (ст.
220 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи
сторонами попереднього договору та
договору взагалі у встановленій
законом формі не укладалося, грошові
кошти передавалися відповідачам за
письмовою розпискою від 07.10.2012 року,
згідно якої ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2
отримала 5000 грн. в якості попередньої
оплати за будинок № 5 по вул. Колгоспній
в с. Шевченкове Кілійського району
Одеської області та в подальшому
отримала за письмовими розписками ще
14000 грн. у якості оплати за будинок із
залишку від обмовленої ціни у 40000 грн.,
які відповідач мав сплатити поетапно
до липня 2013 року.

Отже, отримані позивачем 19000 грн. у
якості розрахунку за продаж будинку за
письмовою розпискою від 07.10.2012 року не є
завдатком, а в силу ст. 1212 ЦК України є
безпідставно набутим майном, що
підлягає поверненню.

При таких обставинах у позивача не
виникає права вимагати у відповідача
решту коштів від суми за продаж
будинку, про що сторони усно
домовилися без укладення договору у
формі передбаченій законом та без його
нотаріального посвідчення.

Крім того, районний суд обгрунтовано
виходив з того, що не є власником
будинку і тому за правилами ст. 658 ЦК
України взагалі немає права його
продажу, вимоги оплати за нього та
прийому будь-яких платежів, в тому
числі і у якості завдатку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач визнав позовні вимоги і це є
безумовною підставою для задоволення
вимог позивача, не можуть бути
прийнятими до уваги, оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд обґрунтовано виходив з того, що
визнання позову відповідачем
суперечить закону і правильно не взяв
до уваги дану заяву і продовжив судовий
розгляд.

Доводи апеляційної скарги про
наявність у позивача довіреності, яка
на думку позивача надає їй право
відчужувати будинок, є неспроможними,
оскільки зазначена апелянтом
довіреність надає їй право
представляти свого чоловіка в судах з
правом підпису його документів. При
цьому довіритель не надавав позивачу
права розпоряджатися належним йому
майном і вчиняти угоди щодо його
відчуження.

Інших доводів, які заслуговують на
увагу і спростовують правильність
висновків районного суду, в
апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи викладене, судова колегія
розглянувши скаргу в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
вважає, що суд першої інстанції при
вирішенні справи порушень
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують,
внаслідок чого апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Кілійського районного
суду Одеської області від 05 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова