ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/6369/13-ц
Провадження № 2/362/331/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарях - Іщенко Л.В., Боженко
М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовучи
свої позовні вимоги тим, що 17 травня 2013
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, відповідно до якого
відповідач взяла у позику грошові
кошти у сумі 82 000,00 гривень та
зобов'язувалася їх повернути до 25
травня 2013 року. Оскільки відповідач
борг не повернула, позивач змушений
звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, надіславши до
суду заяву, в якій просили слухати
справу за їх відсутності, позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити.

Відповідач судове засідання не
з'явилася, надіславши до суду заяву, в
якій просила справу слухати за її
відсутності, позовні вимоги визнає в
повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК
України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлено, що суд розглядає
цивільну справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до
розписки від 17 травня 2013 року та
договору позики від 17 травня 2013 року,
ОСОБА_2 взяла у борг грошові кошти у
ОСОБА_1 в сумі 82 000,00 гривень та
зобов'язувалася їх повернути до 25
травня 2013 року.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальнику) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику(грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не пропустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Приймаючи до уваги те, що відповідач
повністю не виконав взяті на себе
зобов'язання та не повернув суму
позики, чим позивачу завдано
матеріальну шкоду, та враховуючи, що
відповідач позовні вимоги визнає в
повному обсязі, суд дійшов висновку що
позовні вимоги слід задовольнити.

Позовні вимоги в частині відшкодування
витрат судового збору та витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача,
підлягають до задоволення, оскільки,
згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої постановлено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтвердженні
судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.1,3,11,60,526,530,611,612,625 1049,1050 ЦК України ,
ст. 10, 60, 88, 174, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість у розмірі 83 105 гривень 30
коп. в тому числі:

- сума основного боргу - 82000,00 гривень,

- три відсотки річних - 1105,30 гривень.

Стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 831 гривень 05
копійок.

Рішення може оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Київської
області через Васильківський
міькрайонний суд Київської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
М.М. Ковбель