Номер провадження: 22-ц/785/9470/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Красноокнянська селищна рада, Орган
опіки та піклування Красноокнянської
районної державної адміністрації,
Красноокнянського РС ГУДМС України в
Одеській області про визнання осіб
такими, що втратили право
користуватись житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення і зняття з
реєстраційного обліку та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та
піклування Красноокнянської районної
державної адміністрації, ОСОБА_6,
приватний нотаріус Красноокнянського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7, про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним та анулювання його, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Красноокнянського районного суду
Одеської області від 30 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

30.01.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Красноокнянська селищна рада,
Орган опіки та піклування
Красноокнянської РДА,
Красноокнянського РС ГУДМС України в
Одеській області про визнання осіб
такими, що втратили право
користуватись житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що їй на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1. Право власності на зазначену
квартиру вона набула на підставі
свідоцтва про право на спадщину, після
чого зареєструвала своє право
власності 19 жовтня 2012 року. Квартира
нею була успадкована після смерті її
матері ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки між смертю її матері та
отриманням нею правовстановлюючих
документів на квартиру пройшов
тривалий час, то рішенням
Красноокнянської селищної ради було
прийняте рішення №114-УІ від 18 липня 2011
року «Про передачу під охорону
спадкового майна» і ОСОБА_3 було надано
право тимчасового користування
зазначеною квартирою до встановлення
спадкоємців або власників квартири.

Після отримання документів, що
підтверджують її права власності на
квартиру вона неодноразово
пропонувала відповідачам добровільно
звільнити належну їй квартиру, однак
ті продовжують без достатніх
правових підстав там проживати.

Вона звернулася до Красноокнянської
селищної ради за допомогою, так як саме
на підставі вищезазначеного рішення
селищної ради відповідачі вселилися у
її квартиру.

Красноокнянською селищною радою 01
листопада 2012 року було прийняте
рішення №318-УІ "Про звільнення
квартири, що перебуває у тимчасовому
користуванні», яким зобов'язано
відповідачів звільнити квартиру,
однак відповідачі продовжують там
проживати .

26.02.2013 року відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду із
зустрічном позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5,
треті особи: Орган опіки та піклування
Красноокнянської РДА, ОСОБА_6,
приватний нотаріус Красноокнянського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7, державний
нотаріус Великомихайлівської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області ОСОБА_9 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним та анулювання його,
посилаючись на те, що 17 листопада 2000
року відповідач ОСОБА_5 відповідно до
договору купівлі-продажу квартири
придбала квартиру АДРЕСА_1. Зазначена
квартира фактично була придбана на
кошти відповідача ОСОБА_5 та позивача
по зустрічному позову ОСОБА_3, однак
оформлена була на відповідача ОСОБА_5
через нестійкі шлюбні відносини
ОСОБА_3, яка у 2002 році розірвала шлюб зі
своїм чоловіком. Після чого 11 липня 2003
року ОСОБА_5 зареєструвала ОСОБА_3 та
неповнолітню ОСОБА_4 у вказаній
квартирі, де вони і проживали до 2005
року. Потім ОСОБА_3 через сімейні
обставини виїхала до м.Донецьк, а свою
неповнолітню дитину тимчасово
залишила із бабусею ОСОБА_5
Повернувшись на початку літа 2006 року у
с.м.т.Красні Окни, їй стало відомо, що її
мати ОСОБА_5 без її відому продала
квартиру АДРЕСА_1, хоча квартира була
придбана на їх спільні з матір;ю кошти.
Крім того, і вона, і її неповнолітня
дитина були зареєстровані у зазначеній
квартирі на момент відчуження
квартири, що, на її думку є порушенням
прав неповнолітньої дитини, які
визначені у Законі України « Про
охорону дитинства», Законі України «
Про основи соціального захисту
бездомних осіб та безпритульних дітей",
Конвенції «Про права дитини». Крім
того, при посвідченні договору
купівлі-продажу квартири, відповідно
до Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
необхідно, крім ряду інших документів,
в тому числі і довідки про наявність
або відсутність у відчужуваному житлі
зареєстрованих або фактично
проживаючих малолітніх або
неповнолітніх дітей, надавати також
відповідний дозвіл органу опіки та
піклування. Такого дозволу надано не
було і тому, на думку позивачів по
зустрічному позову, відповідно до ст.224
ЦК України, правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування, є
нікчемним. Тому позивачі просили
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_8 недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
та представник позивача підтримали
позовні вимоги у повному обсязі.
Зустрічний позов не визнали та просили
відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник
відповідачів позов ОСОБА_2 не визнали.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася,
надавши до суду заяву з проханням
розглядати справу у її відсутність,
визнавши позов повністю.

Прокурор вважав, що зустрічний позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не
підлягає.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Красноокнянської
РДА повідомила, що батьки ОСОБА_4 до
органу опіки за захистом прав дитини
або з приводу придбання або
відчужування дитячого майна не
зверталися, сім'я та дитина на обліку
не перебували, орган опіки та
піклування порушення прав
неповнолітньої ОСОБА_4 не вбачає.

Представник третьої особи -
Красноокнянської селищної ради
вважав, що позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, а у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
слід відмовити.

Представники третьої особи -
Красноокнянського РС ГУ ДМС України в
Одеській області - вважали, що позов
ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Третя особа - приватний нотаріус
Красноокнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явилася, однак у
письмовій заяві просила розглядати
справу без її участі, надавши письмові
пояснення, у яких посилалася на
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явився.

Рішенням Красноокнянського
районного суду Одеської області від 30
вересня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право на користування
квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути
перешкоди ОСОБА_2 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначеної
квартири без надання іншого житла

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати, а саме судовий збір - 114
грн. 70 коп.

В задоволенні іншої частині позову
відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити, а зустрічну позовну
заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
власністю та визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами сім;ї
ОСОБА_2, не мають права власності на
спірну квартиру або на її частку,
незаконно користуються майном, що
належить на праві власності ОСОБА_2

Колегія суддів частково
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 04.04.2006року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який діяв від імені
ОСОБА_8 було укладено договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1. Даний
договір було посвідчено приватним
нотаріусом Красноокнянського
районного нотаріального округу
Одеської області та зареєстровано в
реєстрі за № 441 ( т.1 а.с.41).

10.11.2008року ОСОБА_8 померла. Після її
смерті відкрилась спадщина у вигляді
вищевказаної квартири.

27.05.2011року у виданні газети
Красноокнянський вісник № 22
Красноокнянською селищною радою було
опубліковано оголошення про розшук
спадкоємців нерухомого майна, що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

У зв;язку з розшуком спадкоємців
рішенням Красноокнянської селищної
ради № 114-УІ від 18 липня 2011 року ОСОБА_3
була передана під охорону до
встановлення власника майна квартира
АДРЕСА_1 (т.1 а.с 91).

08 вересня 2011 року ОСОБА_3 фактично
була передана вказана квартира / т.1
а.с.93/

Факт проживання відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у зазначеній квартирі з
2011року підтверджується як поясненнями
позивача, так і поясненнями
відповідача ОСОБА_3, її представника ,
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

18.10.2012року ОСОБА_2, донька померлої
ОСОБА_8, отримала свідоцтво про право
власності на спадщину за законом на
квартиру АДРЕСА_1 Одеської області
(т.1а.с.8).

Право власності ОСОБА_2 на вказану
квартиру підтверджується витягом про
державну реєстрацію права власності.
(т.1а.с. 9).

Рішенням Красноокнянської селищної
ради № 318-УІ від 01 листопада 2012 року
ОСОБА_3 була зобов;язана звільнити
передану їй під охорону та для
тимчасового проживання квартиру
АДРЕСА_1 (т.1а.с 12).

Статтею 41 Конституції України, ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не є членами сім'ї ОСОБА_2, не
укладали договору найму житла з
власником, не мають права власності на
квартиру або на її частку, тому
незаконно користуються майном, яке на
праві приватної власності належить
ОСОБА_2, чим перешкоджають власнику
здійснювати свої права щодо володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а тому вимоги позивача про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення відповідачів
без надання іншого приміщення
підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково визнав
відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
оскільки особу можливо визнати
втратившою право користування на
підставі ст.71 та ст.107 ЖК України.

Позовні вимоги про визнання осіб,
такими, що втратили право користування
житловм та позовні вимоги про усунення
перешкод в користуванні власністю є
окремими і ввзаємовиключними.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач є новим власником спірного
житлового приміщення, а відповідачі не
є членами сім;ї нового власника, тому
суд першої інстанції обгрунтовано у
відповідності до вимог ст.391 ЦК
України, на яку позивач посилалась у
своїй позовній заяві, усунув перешкоди
у користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
квартирою підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Також суд першої інстанції помилково
посилався в мотивувальній частині
рішення суду на п.5 ч.1 ст.406 ЦК України,
у зв;язку з чим посилання на дану статтю
підлягає виключенню з мотивувальної
частини рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі- продажу квартири від
04.04.2006року недійним, суд першої
інстанції виходив з того, що власником
квартири , що відчужувалася була ОСОБА_5
- бабуся малолітньої ОСОБА_4 і даних
про те, що вона була особою, що на
законних підставах замінила дитині
батьків, суду не надано.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Судом першої інстанці було
встановлено, що сторони при укладанні
договору купівлі- продажу (продавець
квартири - ОСОБА_5 та покупець - ОСОБА_6,
який діяв від імені ОСОБА_8.), діяли
добровільно і перебували при здоровому
глузді та ясній пам"яті, розуміли
значення своїх дій, попередньо були
ознайомлені нотаріусом з приписами
цивільного законодавства, що регулюють
укладений між ними правочин (ст.ст. 202-
204, 626-627 ЦК України) , 04 квітня 2006 року
уклали договір, згідно з яким ОСОБА_5
передала у власність ОСОБА_8 квартиру
АДРЕСА_1 .

Зазначений договір був
зареєстрований у Державному реєстрі
правочинів 04 квітня 2006 року за номером
1232511 (т.1, а.с.77).

Відповідно до довідки
Красноокняської селищної ради № 1302
від 30 березня 2006 року, яка була надана
власником квартири ОСОБА_5 приватному
нотаріусу ОСОБА_7, у квартирі АДРЕСА_1
ніхто не проживає і ніхто не
прописаний ( т.1 а.с.79).

Однак із копії адресного листка
прибуття слідує, що ОСОБА_3 із
неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, 1998 року
народження, була зареєстрована у
оспорюваній квартирі 11 липня 2003 року і
дані про зняття з реєстрації відсутні (
т.1, а.с.120).

Така ж інформація міститься у довідці
Красноокнянської селищної Ради від 26
лютого 2013 року ( т.1, а.с.199).

Таким чином, на момент відчуження
квартири там була зареєстрована
неповнолітня дитина.

Згідно із ч. 6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їх малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку, що обов'язок
дотримання прав дітей та отримання, у
випадку необхідності, дозволу органів
опіки та піклування покладається саме
на батьків.

Таким чином, лише батьки або особи, що
їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки та піклування
при укладенні договорів, що підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав.

Власником квартири, що
відчужувалася, була ОСОБА_5, бабуся
малолітньої ОСОБА_4 і даних про те, що
вона була особою, що на законних
підставах замінила дитині батьків,
суду не надано.

Така позиція висловлена в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 02 квітня 2014 року по
цивільній справі №6-55543св13.

Судом першої інстанції встановлено,
що місце проживання малолітньої дитини
визначається за місцем проживання її
батьків (одного з них). Разом з тим,
незважаючи на те, що позивачі були
зареєстровані у спірній квартирі,
фактичним місцем проживання позивача
ОСОБА_3 починаючи з 2004 по 2009 рік було
м.Донецьк, а дитина ОСОБА_4 з 2004 по 2011
рік проживала по АДРЕСА_9 , за адресою
відповідача ОСОБА_5, бабусі ОСОБА_4

Таким чином, на момент укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири у 2006 році права дитини на
користування цією ж квартирою порушені
не були, так як дитина фактично не
користувалася майном /квартирою/. Ці
обставини підтверджуються :

- показами свідка ОСОБА_14, який
повідомив, що протягом 2006-2008 р.р.
допомагав ОСОБА_8 по господарству і
після її смерті закрив квартиру та
намагався знайти спадкоємців померлої,
знайшовши позивача ОСОБА_2 лише у 2011
році, коли у квартиру вселилася ОСОБА_3;

- ксерокопіями класних журналів 1-А /
2004-2005рр/, 2-А/2005-2006 рр/, 3-А/2006-2007 рр/,
4-А/2007/2008 рр/, 5-В/2008-2009рр/, 6-В/2009-2010 рр/,
7-В/2010-2011рр/, 8-В/2011-2012 рр/
Красноокнянського НВК, де у відомостях
про проживання дитини ОСОБА_4
зазначено, що дитина проживає по
АДРЕСА_9 /за адресою та номером телефону
відповідача по зустрічному позову
ОСОБА_5./бабусі неповнолітньої ОСОБА_4./,
а мати ОСОБА_3 по 2010 рік перебувала у
м.Донецьк;

- інформацією Красноокнянського РЕМ
про те, що у квартирі АДРЕСА_1 абоненту
ОСОБА_8 з 2006 року по 2008 рік декілька раз
відключали постачання електроенергії
через несплату у лічильнику , а з 13
серпня 2010 року відключили на опорі.
Підключено було з 18 жовтня 2011 року
після укладення договору з абонентом
ОСОБА_3 ( т.2 ,а.м. 21);

-ксерокопією заяви ОСОБА_3 від 25 червня
2011 року , адресованою
Красноокнянському селищному голові, де
вона зазначає адресу проживання -
АДРЕСА_9, а також вказує про те, що у 2006
році нею була продана квартира
АДРЕСА_1 ( т.1,а.с.22);

- актом обстеження та передачі квартири
АДРЕСА_1, яка знаходиться на обліку як
безхазяйна, під охорону та тимчасове
користування, від 08 вересня 2011 року.
Вказана квартира знаходиться у
запущеному стані- опалення у
неприродному стані, батареї опалення
відсутні, вода відключена, у ванній
кімнаті раковина та унітаз відсутні,
електроенергія не підведена. Квартира
передана ОСОБА_3 під охорону та
тимчасове користування.( т.1,а.с.93);

- довідкою КП «Красноокнянський
комунальник» про те, що водопостачання
та водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 з
листопада 2008 по жовтень 2011 року було
відключено через відсутність
користувача ( т.2,а.с.13/).

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що малолітня ОСОБА_4 на час
укладання договору купівлі- продажу
квартири 04.04.2006року була зареєстрована
та проживала в цій квартирі, а тому мала
право користування житлом колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони спростовуються вищевказаними
матеріалами справи.

Суд першої інстанції обгрунтовано
посилався на те, що факт реєстрації
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаній квартирі
немає будь-якого правового значення,
так як після відчуження квартири
власником ОСОБА_5 04 квітня 2006 року вони
фактично виїхали з квартири на інше
місце проживання, протягом понад 5
років, до жовтня 2011 року, не
користувалися квартирою .

На підставі наведеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду першої інстанції в частині
визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратившими
право користування житлом підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову в цій
частині, а в іншій частині рішення суду
підлягає залишенню без змін як таке,
що є законним та обгрунтованим

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1п.п.3,4.
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Красноокнянського районного
суду Одеської області від 30 вересня 2014
року в частині визнання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування квартирою скасувати та в
цій частині ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін