АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1467/14
інстанції - Гайдук Л.П.
Справа № 2/638/5094/13
Категорія - кредитні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Маміної Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
просить стягнути солідарно з
відповідачів суму заборгованості за
кредитним договором від 07.04.2008 року у
розмірі 50 529,41 гривень, судовий збір у
сумі 505,29 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 120,00 гривень. В
обгрунтування позовних вимог вказав,
що 07.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір, за
яким позивач надав йому кредит у
розмірі 15 000,00 гривень строком
користування до 07 квітня 2009 року із
сплатою 26% річних. В якості
забезпечення виконання основного
зобов'язання за кредитним договором,
між позивачем та відповідачем ОСОБА_1
був укладений договір поруки , згідно
до якого ОСОБА_1 взяв на себе
зобов'язання солідарно відповідати
перед позивачем по зобов'язанням
ОСОБА_3 за вказаним кредитним
договором. Також в якості забезпечення
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
договір поруки , згідно до якого ОСОБА_4
взяла на себе зобов'язання солідарно
відповідати перед позивачем по
зобов'язанням ОСОБА_3 за цим кредитним
договором від 07.04.2008 року. ОСОБА_3 були
порушені умови кредитного договору
щодо повернення кредиту, сплати
процентів, у зв'язку з чим виникла
заборгованість яка відповідно до
позовної заяви станом на 10.10.2011 року
складає 50 529,41 гривень. А саме -
прострочена заборгованість за
процентами - 4 485,09 гривень; прострочена
заборгованість за кредитом - 7 000,00
гривень; строкова заборгованість за
процентами - 194,47 гривень; пеня за
прострочення погашення кредиту - 25 550,00
гривень; пеня за прострочення
погашення процентів - 13 229,86 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позов визнали
частково. Пояснили, що розмір
заборгованості не оспорюють. Однак
розмір пені вважають занадто
завищеним. Оскільки у зв,язку з важким
станом здоров»я ОСОБА_1 та важким
матеріальним станом ОСОБА_3, який
втратив роботу вони не мали можливості
своєчасно сплатити заборгованість
перед банком, просять зменшити розмір
пені.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року
вказаний позов частково задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
у сумі 7000 грн, заборгованість за
процентами 194,47 грн, заборгованість за
процентами 4485грн.09грн., пеню за
прострочення погашення кредиту-
7000гривень, пеню за прострочення
процентів - 4000 гривень.

Стягнуто солідарно з відповідачів на
користь позивача судовий збір у сумі
505,29грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить змінити вказане рішення суду у
частині стягнення пені за прострочення
погашення кредиту та пені за
прострочення процентів. Просить
стягнути солідарно з відповідачів пеню
за прострочення погашення кредиту у
розмірі 2 000 грн., пеню за прострочення
процентів у розмірі 1 000 грн. В іншій
частині залишити рішення районного
суду без змін. В обгрунтування своєї
апеляційної скарги посилається на
необгрунтованість рішення суду в
частині розміру неустойки та її
невідповідність фактичним збиткам
позивача. Просить врахувати важке
матеріальне становище ОСОБА_3, який з-за
економічної кризи втратив роботу та
стан здоров»я ОСОБА_1, який визнаний
інвалідом 2 групи.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги
банку та стягуючи на його користь
частково пеню за прострочення
погашення кредиту в сумі 7000гривень та
пеню за прострочення процентів в сумі
4000 гривень, суд першої інстанції
виходив з того, що розмір неустойки
може бути зменшено за рішенням суду
якщо він значно перевищує розмір
збитків та при наявності інших
обставин, маючих суттєве значення. При
цьому суд врахував, що відповідач
ОСОБА_3 на момент утворення
заборгованості, будучи зареєстрованим
приватним підприємцем, не отримував
доходу що суд вважав має суттєве
значення. Відповідач ОСОБА_1 важко
хворів у зв»язку з чим отримав 2 групу
інвалідності, що теж суд врахував як
суттєву обставину. Суд також врахував,
що оскільки розмір заборгованості
складає 7000 гривень та за процентами
5585грн., а розмір неустойки значно
перевищує цей розмір та становить 25550
грн. та пені за прострочення процентів
становить 13299,86 грн., тому суд зменшив
розмір пені до 7000 грн. та пені за
прострочення процентів до 4000 грн.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як вони є правильними і
зробленими у відповідності із
зібраними по справі доказами.

Матеріали справи свідчать, що 07 квітня
2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» в особі Філії «Слобожанське
РУ», правонаступником якого Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» в особі Філії «Слобожанське
РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № М-003-08-ФО-25,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит у розмірі 15 000,00 гривень.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору
Позичальник, зобов'язується повністю
повернути Кредитні ресурси, отримані
за кредитним договором, до 07 квітня 2009р.
Встановлений обов'язок ОСОБА_3 щомісяця
в строк до з « 1» по « 10» число кожного
місяця здійснювати погашення
заборгованості за Кредитними
ресурсами у складі щомісячного
Ануїтетного платежу встановленому в
Графіку погашення кредиту (Додаток №1
до Кредитного договору, який є
невід'ємною іастиною Кредитного
договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи також вбачається,
що між позивачем та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений договір поруки №
М-003/1-08-П-25, згідно до якого ОСОБА_1 взяв
на себе зобов'язання солідарно
відповідати перед позивачем по
зобов'язанням ОСОБА_3. за кредитним
договором № М-003-08-ФО-25 від 07.04.2008 року.

Також в якості збезпечення виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
договір поруки № М-003/2-08-П-25, згідно до
якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання
солідарно відповідати перед позивачем
по зобов'язанням ОСОБА_3 за вказаним
кредитним договором від 7.04.2008 року.

Станом на 10.10.2011 року заборгованість
ОСОБА_3 за кредитним договором від
07.04.2008 року складає 50 529,41 гривень, А
саме:

- прострочена заборгованість за
процентами - 4 485,09 гривень; прострочена
заборгованість за кредитом - 7 000,00
гривень; строкова заборгованість за
процентами - 194,47 гривень; пеня за
прострочення погашення кредиту - 25 550,00
гривень; пеня за прострочення
погашення процентів - 13 229,86 грн;

Судом першої інстанції обґрунтовано
визнано, що заборгованість за
кредитним договором підлягає
стягненню з відповідачів у солідарному
порядку, оскільки у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсідіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.З ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшено за
рішенням суду якщо він значно
перевищує розмір збитків та при
наявності інших обставин, маючих
суттєве значення.

Згідно п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення ч. З ст. 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК
України, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
ч. З ст. 551 ЦК України можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Положення ст. 616 ЦК України
передбачають право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

В зв»язку з наведеним, враховуючи
істотні обставини, а саме важке
матеріальне становище відповідачів,
хворобу, неспівмірність пені з сумою
основного боргу, судова колегія вважає
, що суд першої інстанції обґрунтовано
зменшив розмір пені.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: