Справа № 466/2388/13
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/526/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Мікуш Ю.Р.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2
та його представника - ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4 та
її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - Орган опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про визначення
способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до суду, в якому просив
постановити рішення, котрим встановити
йому дні та години зустрічей з донькою
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного понеділка
місяця з 10.00 до 14.00 год., кожну середу
місяця з 15.00 до 18.00 год., кожну суботу
місяця з 10.00 до 14.00 год. за адресою:
АДРЕСА_1. та зобов'язати відповідачку
ОСОБА_4 забезпечити можливість його
побачень з донькою ОСОБА_6 за
зазначеною адресою.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
уточнив позовні вимоги та просив
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод
його побаченням з донькою ОСОБА_6 та
забезпечити можливість побачень на
вибір відповідачки ОСОБА_4 за адресою
її фактичного місця проживання або за
адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтував тим,
що він з відповідачкою перебував у
шлюбі, який було розірвано 06.09.2012 року.
За час шлюбу в 2010 році у них народилася
донька - ОСОБА_6, яка з квітня 2012 року
проживає зі своєю матір'ю. Позивач
стверджує, що на його неодноразові
прохання надати можливість
зустрічатися з донькою та брати участь
у її вихованні відповідачка зазначала,
що поки усі судові спори між ними не
завершаться, то зустрітися з донькою
він не зможе. Позивач звернувся до
органу опіки і піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради із заявою про
призначення йому днів зустрічей з
донькою ОСОБА_6 Рішенням від 26.09.2012 року
орган опіки і піклування призначив
йому у визначені дні і години побачення
з донькою, а саме: кожного понеділка
місяця (з 10.00 до 14.00 год.), кожної середи
місяця (з 15.00 до 18.00 год.) та кожної
суботи місяця (з 10.00 до 14.00 год.). Однак,
відповідачка ОСОБА_4 цього рішення не
виконує.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд встановив ОСОБА_2 дні та години
зустрічей з його донькою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного понеділка місяця
з 10.00 до 14.00 год., кожну середу місяця з
15.00 до 18.00 год., кожну суботу місяця з 10.00
до 14.00 год.

Суд вирішив проводити зустрічі на
вибір ОСОБА_4 за адресою її фактичного
місця проживання або за адресою
проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 без
присутності та нагляду ОСОБА_4.

Суд зобов'язав ОСОБА_4 не чинити
перешкод побаченням ОСОБА_2 з його
донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
визначені дні та години.

Суд вирішив питання розподілу судових
витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4,
посилаючись в апеляційній скарзі на те,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що суд не врахував
рішення органу опіки та піклування, в
якому зазначено, що всі зустрічі мають
відбуватися у присутності матері.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу, у межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

В ст. 15-16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України
зазначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому
Цивільно-процесуальним Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
передбачений законом або договором.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України,
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, зазначеним вище вимогам рішення
суду повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.09.2004 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який 06.09.2012 року
було розірвано на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова (а.с. 9).

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька - ОСОБА_6 (а.с. 4).

Судом першої інстанції також
встановлено, що дитина з квітня 2012 року
проживає зі своєю матір'ю -
відповідачкою ОСОБА_4

Відповідно до Рішення органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 26.09.2012 року, ОСОБА_2 призначено
зустрічі з малолітньою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у такому порядку: кожного
понеділка місяця з 10.00 до 14.00 год., кожну
середу місяця з 15.00 до 18.00 год., кожну
суботу місяця з 10.00 до 14.00 год. Зустрічі
повинні відбуватись у присутності
матері дитини (а.с. 12).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов ОСОБА_2 та визначаючи дні і години
його побачень з 4-ох річною донькою
ОСОБА_6 не врахував наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено,
що батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язанні брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, суд має враховувати передусім
інтереси дитини. Встановлений сімейним
законодавством принцип повної
рівності обох батьків у питаннях
виховання дітей може бути обмежений
судом в інтересах дитини.

В матеріалах справи є довідка про
графік роботи позивача ОСОБА_2 в якій
зазначено, що у нього є лише один
вихідний день - понеділок (а.с. 96).

Крім того, в рішенні органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 26.09.2012 року зазначено, що зустрічі
батька необхідно проводити в
присутності матері.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 частково визнав апеляційну
скаргу та не заперечив, щоб зустрічі з
дитиною проводились у його вихідний
від роботи день - понеділок в
присутності матері ОСОБА_4 та за місцем
її проживання.

Апеляційний суд із врахуванням віку
дитини - 4 роки, а також того, що середа і
п'ятниця (дні побачень з дитиною, які
визначив суд першої інстанції) є
робочими днями позивача відповідно до
графіку його роботи, доказів на
спростування чого позивачем не подано,
доходить висновку про необхідність
встановлення такого способу участі
батька у вихованні дитини, як його
спілкування з донькою у вільний від
його роботи день - кожний понеділок
місяця та в присутності матері дитини,
що на даному етапі буде максимально
відповідати інтересам дитини. При
цьому, суд вважає за необхідне
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
побаченнях ОСОБА_2 з його донькою
ОСОБА_6 у визначений день та години.

Позивач у разі зміни обставин не
позбавлений права звернутися до суду з
позовом про визначення іншого способу
його участі у вихованні дитини.

З урахуванням означеного, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
частково.

Визначити ОСОБА_2 день та години
зустрічей з його донькою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного понеділка місця з
10.00 до 14.00 год. в присутності матері
дитини ОСОБА_4 за адресою її проживання:
АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
побаченнях ОСОБА_2 з його донькою
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у визначений день
та години.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Мельничук О.Я.

Мікуш Ю.Р.