22-ц/795/259/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач - Хромець
Н. С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Горобець Т.В., Острянського
В.І.при секретарі:Рудик І.І. за
участю:позивача ОСОБА_5, її
представника адвоката ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 10
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання права
власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 10 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду через
порушення норм матеріального та
процесуального права, неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи та задовольнити її
позовні вимоги. Позивач зазначає, що
між нею та відповідачем було укладено
договір дарування 3/4 частини
квартири, посвідчений державним
нотаріусом Першої чернігівської
державної нотаріальної контори
Фефеловою Ю.К. та зареєстрований в
реєстрі за № 2-3935. В присутності
нотаріуса було передано технічну
документацію на частину квартири,
позивачка продовжувала приживати в ній
та сплачувала комунальні платежі.
Пунктом 3.4 договору дарування було
зазначено, що право власності на дане
майно виникає з моменту нотаріального
посвідчення, а тому з цієї підстави, та
не усвідомлення необхідності
державної реєстрації свого права за
договором дарування, не здійснила
реєстрацію права власності на майно.
При зверненні до Реєстраційної служби
з проханням зареєструвати право
власності, їй було відмовлено, що і
стало причиною звернення до суду з
позовом про визнання права власності.
На думку позивача, відмовляючи в
задоволенні позову, суд підтвердив
набуття за апелянтом права власності
на 3/4 частини квартири, однак відмовив
у задоволенні позову на незаконних
підставах.

В поясненні, яке надійшло до
апеляційного суду, ОСОБА_7 просить
апеляційну скаргу задовольнити та
скасувати рішення суду. Зазначає, що
він визнає право власності на 3/4
частини квартири за ОСОБА_5, а
реєстрацію права власності на майно
вона не здійснила, оскільки в договорі
дарування зазначено, що право
власності виникає з моменту
нотаріального посвідчення договору, а
строки реєстрації не було зазначено ні
в договорі, ні самим нотаріусом.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
рішення суду постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.07.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5
укладено договір дарування частини
квартири, за яким ОСОБА_7 подарував
ОСОБА_5 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.
Вказаний договір посвідчений
державним нотаріусом Першої
чернігівської нотаріальної контори
Фефеловою Ю.К., зареєстрований в
реєстрі за № 2-3935.

Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України (який діяв
на момент укладення договору)
передбачено, що право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації, що також зазначено в
п. 3.4 договору дарування. Враховуючи
наведене, суд правомірно зазначив, що
право власності на 3/4 частини квартири
виникло на підставі нотаріально
посвідченого договору,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-3935, і
причин для задоволення позову з
підстав, які вказує позивач, відсутні.

Так, причиною звернення до суду з
позовом про визнання права власності
стало те, що ОСОБА_5 отримала відмову
Реєстраційної служби у реєстрації
права власності на 3/4 частини
квартири, оскільки право власності на
цю частину було зареєстровано ОСОБА_7
03.03.2007 року згідно дублікату свідоцтва
про право на спадщину 1-319 від 23.02.2007
року та свідоцтва про право власності
від 03.06.1993 року. Постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_5 до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області, Реєстраційної
служби Чернігівського міського
управління юстиції Чернігівської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії позов задоволено
частково та зобов'язано реєстраційну
службу Чернігівського міського
управління юстиції Чернігівської
області скасувати в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно запис від
03.03.2007 року про реєстрацію прав
власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, в решті позову
відмовлено.

Враховуючи те, що право власності на 3/4
квартири виникло в момент укладення
договору дарування, договір є чинним
правовстановлюючим документом,
визнання права власності не є у даному
випадку способом захисту права
позивача. Право власності підлягає
реєстрації на підставі договору
купівлі-продажу відповідною службою
після скасування реєстрації від 03.03.2007
р. відповідно до постанови
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: