Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Ялта

Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Берещанського Ю.В.,
при секретарі Косенко Ю.В.., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просить розірвати договір
довічного утримання, укладений 21
грудня 2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачка ОСОБА_2 з жовтня 2013 року в
добровільному порядку відмовилась від
зобов'язання довічного утримання, який
передбачено договором у зв'язку з чим,
вона звернулась до суду з вказаним
позовом.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала та просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні
позов визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України,
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи.

Згідно ч. 4 ст 174 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено договір довічного
утримання, який був посвідчений
державним нотаріусом Шедько Л.К. 21
грудня 2010 року за реєстром №1-3065 (а.с.8).
Відповідно до умов договору,
відповідачка зобов'язувалась довічно
утримувати позивачку, забезпечувати її
харчуванням і одягом, доглядати за неї,
надавати грошову та іншу допомогу, а
позивачка передає відповідачці у
власність квартиру АДРЕСА_1, яка
належить їй на підставі свідоцтва про
право власності. Відповідачка ОСОБА_2
сумлінно виконувала свої зобов'язання,
але з жовтня 2013 року перестала
приходити до позивачці, забезпечувати
її харчуванням та доглядати за неї.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України, договір
довічного утримання (догляду) може
бути розірваний за рішенням суду: на
вимогу відчужувача або третьої особи,
на користь якої він був укладений, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини; на вимогу
набувача. Договір довічного утримання
(догляду) припиняється зі смертю
відчужувача.

З огляду на викладене, суд вважає
позовні вимоги доведеними,
обґрунтованими та такими, які
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 744, 755 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 за реєстром №1-3065.

Повернути ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

У порядку розподілу судових витрат,
стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь держави суму судового збору у
розмірі 909 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя