Справа № 461/5703/13
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/6911/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
Пітецької Н.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 вересня 2014 року у справі за
позовом Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Львівське комунальне підприємство
«Цитадель-Центр» про звільнення
самовільно зайнятого підвального
приміщення та горища, -

в с т а
н о в и л а:

В травні 2013 року Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулась до суду із позовною заявою,
в якій, з уточненням в подальшому кола
відповідачів, просить зобов'язати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, співвласників
квартири АДРЕСА_1 звільнити самовільно
зайняті ними підвальні приміщення під
літерою -І площею 3,30 кв.м., під літерою
ІІ площею 7,5 кв.м., під літерою VI площею
13,20 кв.м. та горище вказаного будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що будинок АДРЕСА_1
перебуває у власності Львівської
міської ради та знаходиться на
обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр». 04
березня 2013 року відповідачам вручено
попередження №153 та №154, згідно з якими
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні звільнити
зайняті підвальні приміщення та горище
вказаного будинку відповідно. Крім
того, в позовній заяві зазначено, що 14
травня 2013 року комісією ЛКП
«Цитадель-Центр» складено акт про те,
що відповідач самовільно зайняті
вказані підвальні приміщення та горище
у зазначеному вище будинку не
звільнила, ключі від приміщень не
надала.

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 23 вересня 2014 року у
задоволенні позову Галицької районної
адміністрації відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач,
Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради. В апеляційній
скарзі, позивається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, неправильне застосування
судом норми процесуального та
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що не потребує
доказування обставина, що будинок
АДРЕСА_1 перебуває у власності
Львівської міської ради, оскільки
відповідно до ст.4 Житлового кодекс
УРСР, жилі будинки, а також жилі
приміщення, утворюють житловий фонд,
який перебуває у відданні місцевих Рад
народних депутатів, міністерств,
державних комітетів і відомств.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
Галицької РА ЛМР задовольнити ( а.с.
174-175).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Пітецької Н.О. на
обґрунтування апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для задоволення цієї
скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15
ЦК України право особи на захист свого
цивільного права виникає у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Як вбачається матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
власниками квартири АДРЕСА_1. Вказаний
будинок є багатоквартирним, в якому
знаходиться 5 квартир (№1, 1А, 2, 3 та 4).
Зазначений будинок перебуває на
обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр».
Всі вказані квартири є приватизовані
згідно із Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» що сторони визнають.

Судом встановлено також і те, що
відповідачі, за усним погодженням з
власниками інших квартир будинку
АДРЕСА_1 користуються підвальними
приміщеннями під літерою -І площею 3,30
кв.м., під літерою ІІ площею 7,5 кв.м., під
літерою VI площею 13,20 кв.м. а також
горищем вказаного будинку.

Згідно з частиною 2 ст.10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Відповідно до висновку
Конституційного суду України
викладеного у рішенні №4-рп/2004 від
02.03.2004 р., допоміжні приміщення (підвали,
сараї, кладовки, горища, колясочні і т.
ін.) передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

У відповідності до положень ч.2 ст.382 ЦК
України, власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку".

Згідно ст.358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Ст.369
ЦК України, передбачає, що співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. Розпорядження
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників.

За таких обставин, посилання апелянта
на норми ЖК УРСР на підтвердження того,
що спірні допоміжні приміщення є
об'єктами права власності Львівської
міської ради є безпідставними.

Положення ж про Галицьку районну
адміністрацію Львівської міської ради,
на яку посилається апелянт, наділяють
позивача повноваженнями здійснювати
контроль за станом благоустрою
житлового фонду, нагляд за станом
благоустрою відомчого і приватного
житлового фонду, однак не наділять
правом визначати порядок користування
цим майном співвласниками.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог, Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради фактично
ставить питання про відновлення права
користування об'єктами спільної
сумісної власності, допоміжними
приміщеннями (підвал,горище), всіх
власників квартир у будинку АДРЕСА_1.

При цьому позивачем не надано доказів
про його право власності на спірні
приміщення як і не зазначено яке саме
право районної адміністрації порушене
відповідачами та підлягає захистові на
підставі статей 3,15 ЦПК України,
відсутні посилання на обставини, що
свідчили б про наявність дискреційних
повноважень щодо розпорядження
спірним майном, чи повноважень, наданих
співвласниками житлового будинку, щодо
звернення до суду з позовом в інтересах
інших осіб.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, у результаті чого
ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308,ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.