Справа № 755/4342/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали
позовної заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Звертаючись з даними позовом до суду,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»
пред'явило вимоги до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №б/н від 14 липня 2008 року на
загальну суму 32060,40 грн.

Як з'ясовано судом до відкриття
провадження у справі, на підставі
рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 24 липня 2013 року, яке
ухвалене в межах розгляду цивільної
справи №755/13758/13-ц, задоволено позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Судом присуджено
стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 14 липня 2008 року в сумі 27991 грн.34
коп. та судовий збір в сумі 279 грн.91 коп.,
а всього 28271 грн.25 коп.

Відповідно до статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Зміст ст. 14 Цивільного процесуального
кодексу України не містить жодних
застережень, які б надавали можливість
за тих чи інших умов не виконувати
судові рішення, які набрали законної
сили. Зазначена норма Закону має
імперативний характер і довільному та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із засад цивільного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Разом з тим, у разі невиконання рішення
суду зобовязувальної стороною, судове
рішення підлягає примусовому
виконанню у порядку та строки,
визначені Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо є таке, що набрало законної
сили, рішення чи ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладення мирової угоди сторін у спорі
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.
Відмова від позову не позбавляє другу
сторону права пред'явити такий самий
позов до особи, яка відмовилась від
позову.

З огляду на викладене, суддя приходить
до висновку про відсутність підстав
для відкриття провадження у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, оскільки на момент
звернення з даними позовом до суду
набрало законної сили рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 24 липня 2013 року, яке ухвалено
у цивільній справі №755/13758/13-ц за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
що свідчить про те, що спір між тими ж
самими сторонами, про то той самий
предмет і з тих самих підстав вирішено
судом.

Відповідно до положень п.3 ч.1 статті 7
Закону України «Про судовий збір»,
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
відмови у відкритті провадження у
справі.

Разом з тим, відмовляючи у прийнятті
позовної заяви, суддя не вирішує
питання повернення судового збору в
розмірі 279 грн.91 коп., який сплачено на
підставі платіжного доручення
№ІНВ95В08КТ від 15 травня 2013 року,
оскільки платіжне доручення з тими
самими реквізитами та датою оплати, з
відповідним записом про зарахування
судового збору до Державного бюджету
України, пред'явлено Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк», як доказ сплати
судового збору, у цивільній справі
№755/13758/13-ц, ухвалюючи судове рішення
судом вирішено питання розподілу
судових витрат та присуджено стягнути
з ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» судовий збір в
розмірі 279 грн.91 коп.

Враховуючи викладене та
керуючись п.2 ч.2 ст.122, ст.ст. 209-210
Цивільного процесуального кодексу
України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті
провадження у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва.
У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я :