Провадження №2/761/6055/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.

при секретарі:
Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києва
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Громадської спілки "Всеукраїнське
об'єднання "Захищена Медицина" про
захист честі та гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року ОСОБА_1 (Позивач)
звернулась до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Громадської спілки «Всеукраїнське
об'єднання «Захищена медицина»
(Відповідач) про захист честі та
гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди (а.с.2-6).

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва Маліновської
В.М. від 16.07.2014р. позовну заяву ОСОБА_1 до
Громадської спілки «Всеукраїнське
об'єднання «Захищена медицина» про
захист честі та гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди залишено без руху у зв'язку з
несплатою судового збору за вимогу
щодо відшкодування моральної шкоди, та
надано Позивачу строк для усунення
недоліків терміном п'ять днів з дня
отримання копії ухвали (а.с.14-15).

В серпні 2014р. Позивачка направила до
суду заяву про зменшення (уточнення
позовних вимог), в якій зазначила, що на
підставі ст.ст. 27, 31 ЦПК України вона
відмовляється від вимоги щодо
стягнення з Відповідача на свою
користь моральної шкоди у розмірі 10 000,00
грн., інші позовні вимоги просила
залишити без змін (а.с.20).

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва Маліновської
В.М. від 05.09.2014р. відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Громадської спілки «Всеукраїнське
об'єднання «Захищена медицина» про
захист честі та гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації, та призначено до розгляду в
судовому засіданні (а.с.23).

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що
вона працює у Міністерстві охорони
здоров'я України на посаді головного
спеціаліста відділу ліцензування
медичної практики Департаменту з
питань якості медичної і
фармацевтичної промисловості. На
сайті, що належить Відповідачу було
розміщено та досі міститься
інформація, за текстом якої зазначено
наступне: «В конце февраля 2014 Комитетом
по правовому обеспечению деятельности
в сфере медицины Общественной
организации «Всеукраинское
объединение «Защищенная медицина»
была создана Рабочая группа по
реформированию системы
здравоохранения и проведению
процедуры люстрации чиновников
Министерства здравоохранения Украины.
Члены Рабочей группы, с целью получения
информации о коррупционных нарушениях
и злоупотреблениях, а также уровне
профессионализма чиновников ,
работающих в Минздраве Украины,
предложили в течении месяца провести
интернет-голосование, опрос и сбор
необходимой информации.

На протяжении указанной акции (с 27
февраля по 27 марта 2014), с помощью
специальной формы и в телефоном режиме
каждый желающий мог указать чиновников
Минздрава Украины, которые, по его
мнению, подлежат процедуре люстрации,
указать причины, а также привести
известные ему данные о совершении
конкретными лицами коррупционных
действий. Всего в Общественную
организацию обратилось около 2500
граждан, предоставивших информацию,
которая заслуживает внимания и может
быть полезной для формирования
процедуры люстрации в Минздраве
Украины.

Отдельные сведения о конкретных фактах
коррупции могут стать даже предметом
рассмотрения правоохранительных
органов. Проанализированные данные
позже будут переданы новому министру
здравоохранения Украины. Мы не можем
быть на 100 % уверены в объективности
всей полученной информации, поэтому не
ставим цели выдвигать обвинения.
Однако, по нашему мнению, такая
информация может пригодиться при
проведении кадровых ротаций и
формированию стратегий реформирования
работы Минздрава Украины.

Для информирования посетителей нашего
сайта пока мы сообщаем информацию о
чиновниках Минздрава Украины, по
которым было предоставлено наибольшее
количество голосов с указанием причин,
по которым эти лица могут подлежать
процедуре люстрации. К итоговым данным
не были включены единичные случаи
голосования (менее 10) и голоса, которые
не были обоснованы приведением
конкретных причин (или такие причины
вызывали сомнения). Мы также выбрали 4
наиболее характерные причины, которые
учитывались для включения
претендентов в итоговый список, в
частности:

- участие в коррупционных схемах;

- злоупотребление служебным
положением;

- нарушение прав граждан;

- низкий профессиональный уровень.».

Позивачка зазначила, що надалі за
текстом вказаної вище оспорюваної
інформації міститься таблиця з
переліком співробітників МОЗ України,
до якої внесено, зокрема, і Позивача, і
вказано посаду останньої та підпадання
Позивача під всі вказані вище критерії.
Позивач вважає, що посилання
Відповідача на опитування осіб у
відповідності до якого була здійснено
саме такий висновок не спростовує
відповідальність Відповідача,
оскільки саме діяльність останнього
створила технологічні можливості та
умови для поширення негативної
інформації, яка не відповідає
дійсності та порушує права та законні
інтереси особи. Розповсюджена
Відповідачем інформація не відповідає
дійсності, принижує честь та гідність,
ділову репутацію Позивача, оскільки за
своєю суттю є недоведеною та
безпідставною, оскільки Позивач
значний термін працює в МОЗ України,
завжди сумлінно виконувала свою
роботу, має відмінну репутацію та
значні професійні досягнення,
користується повагою серед
співробітників, має високий
професійний рівень. Позивачка
зазначила, що поширення інформації
Відповідачем невизначеному колу осіб
мало на меті опорочення честі і
гідності та ділової репутації
Позивача, застосовуючи обман,
Відповідач намагається переконати
значну кількість громадян в
корисливих, меркантильних мотивах
діяльності Позивача, зокрема, участі в
корупційних схемах, зловживання
службовим становищем, ставлять під
сумнів та стверджують про низький
професійний рівень Позивача.

Враховуючи вищевикладене з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (а.с.90), Позивач просив: -
визнати недостовірними та такими, що не
відповідають дійсності, порушують
права, свободи, ганьблять честь,
гідність, ділову репутацію Позивача,
відомості опубліковані на сайті
Громадської спідки «Всеукраїнське
об'єднання «Захищена медицина»
ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; -
визнати наклепом дії Відповідача з
виготовлення та поширення інформації
відносно Позивача у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1; -
зобов'язати Відповідача спростувати
відомості, поширені останнім на сайті
ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у
спосіб, найбільш близький до способу її
поширення, шляхом публікації
офіційного вибачення перед Позивачем
керівником Громадської спілки
«Всеукраїнське об'єднання «Захищена
медицина» та автора цієї статті про те,
що ними поширена недостовірна, така, що
не відповідає дійсності, порушує права,
свободи, ганьблять честь, гідність,
ділову репутацію співробітника МОЗ
України ОСОБА_1, інформація яка була
розміщена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», не
пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання
рішенням суду законної сили; -
зобов'язати Громадську спілку
«Всеукраїнське об'єднання «Захищена
медицина» опублікувати спростування
відомостей опублікованих на сайті
ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у
спосіб, найбільш близький до способу її
поширення, шляхом публікації
офіційного вибачення перед Позивачем
керівника Громадської спілки
«Всеукраїнське об'єднання «Захищена
медицина» та автора цієї статті про те,
що ними поширена недостовірна, така, що
не відповідає дійсності, порушує права,
свободи, ганьблять честь, гідність,
ділову репутацію ОСОБА_1, як
співробітника МОЗ України; - стягнути з
Відповідача на користь Позивача
моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову (а.с.59-64), в яких зазначив,
що в межах прав, наданих Статутом та
чинним законодавством України,
Відповідач розмістив на своєму
веб-сайті (www. protectmedicine.org) інформацію,
результати опитування та
онлайн-голосування у мережі Інтернет,
які проводилися з 27 лютого по 27 березня
2014 року. Головною метою такого
опитування було вивчення думки широкої
громадськості щодо діяльності та
зловживань керівництва та
співробітників Міністерства охорони
здоров'я України, дотримання ними вимог
чинного законодавства України, для
реформування систем охорони здоров'я
України та проведення люстрації серед
державних службовців МОЗ України, що
було обумовлено нагальною потребою та
суспільним інтересом щодо оновлення
влади, протидії корупції серед
керівництва та співробітників МОЗ
України. Під час проведення акції щодо
визначення претендентів на люстрацію в
МОЗ України, кожен бажаючий міг надати
інформацію про факти корупції та
зловживання, анонімно висловити свою
точку зору стосовно будь-якої особи із
списку співробітників МОЗ України.
Інформація приймалась по телефону,
електронною поштою, поштовою
кореспонденцією, а також за допомогою
спеціального активного
функціонального блоку, розміщено на
веб-сайті Відповідача із даними про
чиновників МОЗ України. При цьому
підрахунок голосів у функціональному
блоці веб-сайту при Інтернет
голосуванні проводився автоматизовано
за допомогою спеціальної програми.
Після остаточної обробки отриманої
інформації та автоматизованого
результату голосування на веб-сайті
спеціально створеною комісією було
виокремлено чотири основні підстави
для внесення до списку претендентів на
люстрацію в МОЗ України, а саме: участь
у корупційних схемах, зловживання
службовим становищем, порушення прав
громадян та низький професійний
рівень. Оцінивши отримані дані
комісією було складено остаточні
списки претендентів на люстрацію в МОЗ
України та згодом їх було оприлюднено
на веб-сайті Відповідача. За
результатами Інтернет-голосування та
отриманої інформації з електронного
листування та дзвінків до списку таких
претендентів потрапив й Позивач.
Відповідач не мав жодного наміру
навмисного перекручення таких даних,
зокрема паплюження імені та репутації
Позивача не мав. Відповідач вважає, що
викладена на його веб-сайті інформація
щодо претендентів на люстрацію в МОЗ
України, зокрема, щодо Позивача, є
результатом вільного волевиявлення у
формі опитування, що має всі ознаки
оціночного судження, а тому не підлягає
спростуванню та доведенню її
правдивості. Разом з тим, Відповідач
зазначив, що поняття «наклепу» про який
стверджує Позивач, жодним чином не
передбачено та не врегульовано
Цивільним законодавством України.
Таким чином, Відповідач не повинен
спростовувати інформацію, оскільки ця
інформація не містить відомостей
виражених у формі тверджень, що
порушують право Позивача на повагу до
честі, гідності та ділової репутації, а
містить оціночні судження, та не можуть
бути предметом судового захисту та
притягнення до відповідальності, а
тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню
судом не підлягають.

В судовому засіданні 26.11.2014р.
представником Позивачки - ОСОБА_3
надано додаткові пояснення (а.с.95-97), в
яких він зазначив, що встановлення
факту вчинення корупційного
правопорушення належить до
компетенції органів МВС, СБУ,
Генпрокуратури, їх структурних та
територіальних підрозділів, а отже
лише спеціально уповноважені органи
мають право робити висновки щодо
причетності особи до участі у
корупційних схемах, а отже, посилання
відповідача на самостійно делеговані
собі повноваження та Статут
підприємства не дають Відповідачу
права до прийняття рішень з питань, що
не належать до його компетенції, та не
дають права до вчинення дій, що
порушують особисті немайнові права
Позивача. Посилання Відповідача на
створення так званої «Рабочей группы
по реформированию системы
здравоохранения и проведению
процедуры люстрации чиновников
Министерства здравоохранения Украины»
не може вважатися доказом
достовірності інформації, так як
висновки, щодо участі у корупційних
схемах, зловживання службовим
становищем, порушення прав громадян та
професійного рівня не належать до
компетенції Відповідача. Також,
представник Позивача зазначив, що
після отримання позовної заяви
Відповідач замінив статтю на сайті, і
виклав матеріал, який не змінює статті,
проте направлений на те, щоб створити
враження при непричетність
Відповідача до створення викладеної
інформації, що на думку представника
Позивачки, свідчить про визнання
Відповідачем своєї вини та
усвідомлення того факту, що останнім
було розміщено неправдиву,
недостовірну інформацію. Проте після
того, як у судовому засіданні
представник Позивача звернув увагу
суду на цей факт, як на доказ вини
Відповідача, останній повернув на сайт
вихідну версію статті, і на
сьогоднішній день, на сайті
Відповідача містяться обидва варіанти
публікації.

Враховуючи вищевикладене,
представники Позивачки - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
у повному обсязі.

Представники Відповідача - Гулицький
А.С., Антонов С.В. в судовому засіданні
26.11.2014р. пояснили, що на сайті
Відповідача було розміщено опитування
за яким будь-які особи, які не
порушували процедуру голосування
викладену на сайті та пройшли певні
критерії, зокрема з однієї ІР-адреси
мали можливість проголосувати один раз
на день, могли відвідати сторінку сайту
та висловити свою думку щодо
чиновників, які працюють в МОЗ України.
Інформація отримана в результаті
голосування Відповідачем не
перевірялась, оскільки є оціночним
судженням окремих громадян, які взяли
участь в опитуванні, а тому не підлягає
перевірці на достовірність, про що було
безпосередньо зазначено в оспорюваній
статті. Представники Відповідача проти
позову заперечили та просили відмовити
в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України,
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації.

Згідно ст. 3 Конституції України людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
інформацію» та ст. 200 ЦК України,
інформацією є будь-які відомості та/або
дані, які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Право на інформацію забезпечується:
створенням механізму реалізації права
на інформацію; створенням можливостей
для вільного доступу до статистичних
даних, архівних, бібліотечних і
музейних фондів, інших інформаційних
банків, баз даних, інформаційних
ресурсів; обов'язком суб'єктів владних
повноважень інформувати громадськість
та засоби масової інформації про свою
діяльність і прийняті рішення;
обов'язком суб'єктів владних
повноважень визначити спеціальні
підрозділи або відповідальних осіб для
забезпечення доступу запитувачів до
інформації; здійсненням державного і
громадського контролю за додержанням
законодавства про інформацію;
встановленням відповідальності за
порушення законодавства про
інформацію (ст. 6 Закону).

Згідно ст. 34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що
честь, гідність і ділова репутація є
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі, на недоторканність своєї
ділової репутації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України, захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Відповідно частин 1,3 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» (далі -
Постанова від 27.02.2009р. № 1), юридичним
складом правопорушення, наявність
якого може бути підставою для
задоволення позову, є сукупність таких
обставин: а) поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
у мережі Інтернет на веб-сайті
http://protectmedicine.org/ua/ була розміщена стаття
«ІНФОРМАЦІЯ_2» без зазначення автора
(а.с.7-11).

У вказаній статті зазначено:
«Наприкінці лютого 2014 року Комітетом з
правового забезпечення діяльності у
сфері медицини Громадської спілки
«Всеукраїнське об'єднання «Захищена
медицина» була створена Робоча групи з
реформування системи охорони здоров'я
та проведення процедури люстрації
посадовців Міністерства охорони
здоров'я України. Члени Робочої групи, з
метою отримання інформації про
корупційні порушення та зловживання, а
також рівень професіоналізму
чиновників, що працюють у МОЗ України,
запропонували протягом місяця
провести інтернет-голосування,
опитування та збір необхідної
інформації.

Протягом зазначеної акції (з 27 лютого
по 27 березня 2014 року), за допомогою
спеціальної форми та телефоном кожен
бажаючий міг вказати чиновників МОЗ
України, які, на його думку, підлягають
процедурі люстрації, зазначити
причини, а також навести відомі йому
дані про вчинення конкретними особами
корупційних дій. Всього до Громадської
спілки звернулося близько 2 500 громадян,
які надали інформацію, яка заслуговує
на увагу та може бути корисною для
організації процедури люстрації у МОЗ
України.

Окремі відомості про конкретні факти
корупції можуть стати навіть предметом
розгляду правоохоронних органів.
Проаналізовані данні пізніше будуть
передані новому міністру охорони
здоров'я України. Ми не можемо бути на 100
% впевнені у об'єктивності усіх
отриманих даних, тому не ставимо на
меті висувати звинувачення. Однак, на
нашу думку, така інформація може стати
у пригоді при проведенні кадрових
ротацій та формування стратегій
реформування роботи МОЗ України.

Для інформування відвідувачів нашого
сайту поки ми повідомляємо інформацію
про чиновників МОЗ України, щодо яких
було надано найбільшу кількість
голосів із зазначенням причин, за якими
ці особи можуть підлягати процедурі
люстрації. До підсумкових даних не було
включено поодинокі випадки
голосування (менш 10) та голоси, які не
були обґрунтовані наведенням
конкретних причин чи такі причини
викликають сумніви. Ми також вибрали 4
найбільш характерні причини, які
враховувалися для включення
претендентів до підсумкового списку,
зокрема:

- участь у корупційних схемах;

- зловживання службовим положенням;

- порушення прав громадян;

- низький професійний рівень.».

Надалі після тексту статті міститься
Підсумковий список, в якому зазначені
працівники МОЗ України із зазначенням
їх посад та підрозділу МОЗ України в
якому вони працюють, причин включення
до списку та кількістю голосів, які
були надані за відповідного
співробітника МОЗ України.

На третьому місці вказаного
«Підсумкового списку» зазначено
Позивачку - ОСОБА_1, яка працює на посаді
головного спеціаліста Департаменту з
питань якості медичної та
фармацевтичної допомоги, серед причин
включення її до списку зазначено: -
зловживання службовим становищем,
порушення прав громадян, низький
професійний рівень, участь у
корупційних схемах, кількість голосів -
259.

Протоколом № 02/14 від 25.02.2014р. зборів
комітету з правового забезпечення
діяльності у сфері медицини
громадської спідки «Захищена
медицина» на обговорення поставлено
питання зміни плану роботи Комітету на
2014 рік у зв'язку із новим політичним
станом в Україні та вирішено
звернутися до президії ГС ВО «Захищена
медицина» з організації Зборів членів
Спілки щодо підтримки громадських
ініціатив щодо реформ та боротьби з
корупцією в сфері охорони здоров'я та
співпраці з цих питань з іншими
громадськими організаціями (а.с.86-87).

Водночас, судом встановлено, що
відповідно до п.п.2.1. Статуту
Громадської спілки «Всеукраїнське
об'єднання захищена медицина»,
затвердженого Протоколом Загальних
зборів Членів Спілки № 17 від 23.12.2013р.
(а.с.65-79), Спілка створюється з метою
захисту та відновлення порушених прав
та законних інтересів учасників
правовідносин у сфері охорони здоров'я
та осіб, що здійснюють господарську
діяльність у медичній галузі, в т.ч.
медичних закладів, їх працівників,
професіоналів з медичною освітою, які
провадять індивідуальну медичну
практику, а також пацієнтів.

Згідно п.п.2.2. Статуту Відповідача,
предметом діяльності останнього є,
зокрема, упередження діяльності
недобросовісних суб'єктів
господарювання на ринку медичних
послуг та окремих осіб, які порушують
чинне законодавства та недотримуються
засад суспільної моралі у сфері
охорони здоров'я, створення відвідних
носіїв інформації, за допомогою яких
поширює інформацію про діяльність
Спілки, права та інтереси громадян у
сфері охорони здоров'я та осіб, що
здійснюють господарську діяльність у
медичній галузі, та, зокрема, сприяє
проведенню спеціальних
науково-практичних та досліджень в
сфері медичного обслуговування.

Водночас, Протоколом № 03/14 Зборів
Комітету з правового забезпечення
діяльності у сфері медицини
громадської спілки «Захищена
медицина» від ІНФОРМАЦІЯ_3. було
проведено обговорення результатів
незалежної громадської акції зі збору
інформації та фактів зловживання та
порушення прав громадян та підприємців
у сфері охорони здоров'я, а також
голосування щодо претендентів на
люстрацію серед чиновників МОЗ
України, а також пропозиція ОСОБА_8 щодо
оцінки та оприлюднення результатів
голосування з урахуванням норм чинного
законодавства України, та вирішено
затвердити та оприлюднити результати
незалежного анонімного голосування
щодо претендентів на люстрацію в МОЗ
України, надані на Збори (а.с.88-89).

В поясненнях наданих представником
Позивача в судовому засіданні 26.11.2014р.,
останній, зокрема, зазначив, що
викладені у статті звинувачення в
непрофесіоналізмі та у причетності
Позивача до участі у корупційних
схемах, зловживання службовим
становищем, порушення прав громадян не
можна розглядати як оціночні судження,
критика чи оцінка дій, так як вони не
містять припущень, аналізу конкретних
ситуацій чи вчинків Позивачки,
конкретних фактів причетності
Позивачки до дій та вчинків, у яких її
звинувачують. Більше того, інформація
викладена таким чином, щоб створити у
читача враження про повну
достовірність викладених «фактів» з
огляду на характер використаних
мовно-стилістичних засобів, інформація
викладена, як така, що містить фактичні
дані.

Разом з тим, клопотань про призначення
лінгвістичної чи будь-якої експертизи,
яка могла б надати висновки про
характер використаних
мовно-стилістичних засобів в
оспорюваній статті, сторонами не
заявлялось, а тому суд не може без
спеціальних знань оцінити характер
використаних у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»
мовних засобів.

Згідно п. 9 Постанови від 27.02.2009р. № 1
відповідачами у справі про захист
гідності, честі чи ділової репутації
є фізична або юридична особа, яка
поширила недостовірну інформацію, а
також автор цієї інформації.

В силу п.12 Постанови від 27.02.2009р. № 1,
належним відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації в мережі
Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайта, особи яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві. Якщо автор поширеної інформації
невідомий або його особу та/чи місце
проживання (місцезнаходження)
неможливо встановити, а також коли
інформація є анонімною і доступ до
сайта - вільним, належним відповідачем
є власник веб-сайта, на якому розміщено
зазначений інформаційний матеріал,
оскільки саме він створив технологічну
можливість та умови для поширення
недостовірної інформації. Дані про
власника веб-сайта можуть бути
витребувані відповідно до положень ЦПК
в адміністратора системи реєстрації та
обліку доменних назв та адреси
українського сегмента мережі Інтернет.

Власником веб-сайту http://protectmedicine.org/ є
Відповідачем, що було визнано та не
заперечувалось сторонами, в тому числі
представниками Вівдповідача в
судовому засіданні, а тому в силу
положень ст. 61 ЦПК України, вказана
обставина не підлягає доказуванню.

Пунктом 18 Постанови від 27.02.2009р. № 1,
зазначено, що згідно з положеннями
статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

На підтвердження порушення особистих
немайнових прав Позивача,
недостовірності поширеної щодо неї
інформації у статті, яка розміщена на
сайті Відповідача під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2», зокрема, щодо
професіоналізму Позивачки, Позивачка
надала копію трудової книжки
(а.с.45-46,47-48,49-51) із зазначенням
відомостей про заохочення та нагороди,
які були отримані останньою протягом
роботи, копії подяк Міністра охорони
здоров'я за вагомі досягнення у
професійній діяльності та багаторічну
сумлінну працю (а.с.52-53), почесні
грамоти, видані Міністром охорони
здоров'я України за вагомий особистий
внесок у розвиток охорони здоров'я та
високий професіоналізм (а.с.54-56). Разом з
тим, до матеріалів справи було долучено
характеристику Позивачку за підписом
заступника Міністра охорони здоров'я,
як працівника, який працює на посаді
головного спеціаліста у відділ
ліцензування, акредитації та
сертифікації Юридичного департаменту
(а.с.92).

Разом з тим, представник Відповідача в
судовому засіданні зазначив, що на час
проведення голосування (опитування),
Позивачка не працювала на
вищезазначеній посаді, та, окрім того,
характеристика складена у неналежній
формі, а тому не може доказом в
розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Також представником Позивача
зазначено, що у Відповідача наявні
особисті, корисливі мотиви для
вчинення дій спрямованих на порушення
ділової репутації, честі та гідності
Позивача, оскільки керівником
Відповідача є Антонов Сергій
Володимирович, який водночас є
керівником та учасником ПП «Центр
медичного та фармацевтичного права»,
яке є засновником Відповідача. Одним з
напрямків роботи ПП «Центр медичного
та фармацевтичного права» є надання
послуг з отримання ліцензії на медичну
практику, так, протягом 2013-2014 років
зазначеним підприємством було подано 80
заявою для отримання ліцензій, в той
час як Позивачка неодноразово входила
до складу комісій, які змушені були
анулювати видані ліцензії, оформленням
яких займався ПП «Центр медичного та
фармацевтичного права», а тому між
сторонами досить давно триває конфлікт
у професійній сфері, через що сума
недоотриманого прибутку Відповідача
може складати від 400 000 до 1 600 000 грн.
Таким чином, не дивним є той факт, що
перші місця рейтингу складеного
Відповідачем займають особи, чиї
професійні обов'язки безпосередньо
пов'язані з ліцензуванням медичних
закладів, яскравим доказом
упередженості та недостовірності
інформації, викладеної у статті є
ситуація з Позивачем, на підтвердження
чого представником Позивача було
надано витяг з інтернет-сторінки
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
ПП «Центр медичного та фармацевтичного
права» (а.с.98-100, 106-108), щодо Громадської
Спілки «Всеукраїнське Об'єднання
«Захищена медицина» (а.с.101-105), лист
Міністерства охорони здоров'я України
від 25.11.2014р. № 17/53/1269-14/34300 (а.с.109),
скріншоти з сайт ЮК «Центр медичного та
фармацевтичного права» (а.с.110-114). Разом
з тим, зазначені докази не приймаються
судом, оскільки не є належними та
допустимими в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК
України та не мають відношення до
предмету спору.

Відповідно до п.19. Постанови від 27.02.2009р.
№ 1, вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України
«Про інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Згідно п. 19 зазначеної Постанови,
відповідно до статті 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10 Конвенції

Пунктом 21 Постанови передбачено, що при
поширенні недостовірної
інформації стосовно приватного
життя публічних осіб вирішення справ
про захист їх гідності, честі чи
ділової репутації має свої
особливості. Суди повинні враховувати
положення Декларації про свободу
політичних дебатів у засобах масової
інформації (далі - Декларація),
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, а також рекомендації, що
містяться у Резолюції 1165 (1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя.

Зокрема, у названій Резолюції
зазначається, що публічними фігурами
є особи, які обіймають державні
посади і (або) користуються державними
ресурсами, а також усі ті, хто
відіграє певну роль у суспільному
житті (у галузі політики, економіки,
мистецтва, соціальній сфері, спорті чи
в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації
вказується, що оскільки політичні
діячі та посадові особи, які обіймають
публічні посади або здійснюють
публічну владу на місцевому,
регіональному, національному чи
міжнародному рівнях, вирішили
апелювати до довіри громадськості та
погодилися "виставити" себе на публічне
політичне обговорювання, то вони
підлягають ретельному громадському
контролю і потенційно можуть зазнати
гострої та сильної громадської критики
у засобах масової інформації з
приводу того, як вони виконували або
виконують свої функції. При цьому
зазначені діячі та особи не повинні
мати більшого захисту своєї
репутації та інших прав порівняно з
іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої
критики щодо політичного діяча чи
іншої публічної особи є значно
ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Публічні особи неминуче
відкриваються для прискіпливого
висвітлення їх слів та вчинків і
повинні це усвідомлювати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
стаття, яка розміщена на сайті
Відповідача під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»
носить негативний характер щодо
Позивачки та інформація, яка наведена у
зазначеній статті є неперевіреною, що
вбачається зі змісту статті та
пояснень представника Відповідача в
судовому засіданні, проте суд оцінює
висловлювання, викладені у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» як оціночні судження,
оскільки викладена в статті інформація
не є ствердженням та не може бути
витлумачена як така, що містить
фактичні дані, а містить лише думки та
переконання осіб, які взяли участь в
опитуванні (голосуванні) та припущення
щодо можливих дій, вчинених Позивачкою.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України)
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2
ст. 16 ЦК України способами захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995р., із
подальшими змінами, «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року, обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У підтвердження своїх моральних
страждань у зв'язку з розповсюдженням
інформації з боку Відповідача,
позивачка зазначила, що такі
страждання проявляються на її
повсякденному житті, виражених у
вигляді хвилювання та занепокоєності
щодо подальшої роботи у МОЗ України,
можливості зберегти робоче місце та
отримувати заробітну плату,
забезпечувати власну родину та
негативно впливають на відносини
Позивачки зі співробітниками та
керівним складом МОЗ України.

Як при зверненні до суду, так і в ході
розгляду справи, позивачкою не було
підтверджено допустимими доказами
факту заподіяння їй моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, а також, з чого
вона виходила, оцінюючи шкоду у розмірі
10 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини, на які посилається
позивач як на підставу для задоволення
позову, не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, оскільки не
ґрунтуються на достатніх, належних та
допустимих доказах, суд прийшов до
висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до
Громадської спілки «Всеукраїнське
об'єднання «Захищена медицина» про
захист честі та гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди - задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 3, 32, 34 Конституції
України, ст. ст. 1, 2, 5, 6, 47-1 Закону України
«Про інформацію», ст.ст. 15, 16, 23, 200, 201, 275,
277, 297, 299, 1167 ЦК України, з урахуванням
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
61, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Громадської спілки "Всеукраїнське
об'єднання "Захищена Медицина" про
захист честі та гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: