Справа № 447/2679/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/514/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Цар
М.М.

за участю: ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Миколаївського районного
суду Львівської області від 15 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про визнання особистою
приватною власністю майно одного з
подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідача про визнання
особистою приватною власністю майно
одного з подружжя, посилаючись на те, що
у 1974 році їй було виділено земельну
ділянку під забудову спірного будинку.
Коли житловий будинок по
АДРЕСА_1 був уже майже готовий і
придатний до проживання, то у липні
1975 року вона вийшла заміж за ОСОБА_6,
який разом із позивачкою вселився у
спірний будинок. Під час їхнього
спільного проживання здійснювалися
лише окремі види робіт щодо поліпшення
та ремонту спірного будинку. Під час
проживання у будинку по АДРЕСА_1,
народився син ОСОБА_6, відповідач по
справі, який на даний час вважає себе
правонаступником ОСОБА_6 за заповітом.
Ще до одруження сина, між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 виник сімейний конфлікт, і
одразу після одруження ОСОБА_5, у липні
1999 року, ОСОБА_6 покинув позивачку,
забрав усі свої речі, перейшов жити до
іншого помешкання, таким чином
фактично припинивши із нею шлюбні
відносини. Влітку 2002 року,
позивачка надала згоду на те, щоб
ОСОБА_6 проживав в частині будинку, по
АДРЕСА_1, до того часу, поки не знайде
собі іншого житла. Однак шлюбні
відносини між ними не відновилися, вони
проживали кожен окремо своїм життям, і
при цьому майже не спілкувалися. У
період окремого проживання позивачка
отримала рішення №244 від 07.11.2000 року
виданого виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради Львівської
області про затвердження акту про
закінчення будівництва, яким було
завтверджено акт від 12.10.2000р. про
прийняття в експлуатацію житлового
будинку АДРЕСА_1. Однак свідоцтво про
право власності на вказаний будинок у
неї відсутнє. 30.01.2004 року помер ОСОБА_6
Позивачка вважає себе одноосібним
власником житлового будинку із
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки площею 0,0523 га
кадастровий номер :01:014:0312 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, тому просить її
позовні вимоги задоволити.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 15 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено
за безпідставністю.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій вказує, що
вважає рішення незаконним і таким, що
підлягає скасуванню з підстав
неповного з'ясування і неправильності
встановлення судом обставин, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
доказів, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Також
зазначає, що суд першої інстанції
внаслідок неправильного дослідження
та оцінки доказів прийняв
необгрунтовані доводи сторони
відповідача.

Просить скасувати рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 15 жовтня
2013 року та ухвалити нове рішення у
справі, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_2 представника ОСОБА_3, які
висловились на підтримання
апеляційної скарги, представника
ОСОБА_4, яка висловилась щодо
відхилення апеляційної скарги та
підтримання рішення районного суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 01.07.1975р. по
17.07.2003р., що підтверджується рішенням
Миколаївського районного суду
Львівської області від 17 липня 2003 року.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням від 19.11.2008 року № 631/11
Миколаївської міської ради передано
ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10)
та видано 12.04.2010 року Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,0523 га. кадастровий номер
:01:014:0312 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Окрім того, як встановлено судом, що
рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 16.11.2011 року
у справі №2-130/11 (а.с. 57-59), залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 24.07.2012 року (а.с.
103-104) позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ
майна задоволено та визнано за ОСОБА_5
право власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Проведено поділ
житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі,
виділивши ОСОБА_5 приміщення: 1-4,
площею 18,6 кв.м.; 1-5 площею 10,7 кв.м.; 1-5'
площею 5,0 кв.м.; 1-6 площею 4,9 кв.м.; 1-7',
площею 4,4 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 виділено
приміщення: 1-1 площею 5,0 кв.м.; 1-2 площею
10,6 кв.м.; 1-2' площею 5,0 кв.м.; 1-3 площею 18,7
кв.м; 1-7 площею 4,3 кв.м. Визнано за ОСОБА_5
право користування частиною земельної
ділянки площею 159,7 кв.м. (ділянка
починаючи від хвіртки на головному
вході за годинниковою стрілкою (15,0;
16,5;8,5;13,5;6,5;3,0). Визнано за ОСОБА_2 право
користування частиною земельної
ділянки під правою частиною будинку
розмірами (6,3; 13,5; 7,3; 6,5; 1,0; 7,0) площею 91,6
кв.м. та правому куті ділянки розмірами
(8,0; 9,0; 8,0; 9,0 ) площею 72 кв.м., а всього 163,6
кв.м. Залишено у спільному користуванні
частину земельної ділянки площею 221,0
кв. м. (білий колір на таблиці).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Обставини, на які посилається в
позовних вимогах ОСОБА_2, були
предметом розгляду при винесенні
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 16.11.2011р., яке
набрало законної сили та виконано
відповідно до постанови державного
виконавця відділу виконавчої служби
Миколаївського РУЮ про закінчення
виконавчого провадження від 07.09.2012р.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2
суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що право власності на
спірну земельну ділянку за позивачем
підтверджується державним актом серії
ЯК №887540 від 22.02.2010 року та такий
державний акт ніким не скасований.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий є обгрунтованим та
відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
скасування рішення Миколаївського
районного Львівської області від 15
жовтня 2013 року колегія суддів не
вбачає.

Рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л