Провадження по справі № 2/260/440/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючого судді
Трофименко Л.Р.

при секретарі
Гладкій Г.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу
за договором позики . В обґрунтування
своїх вимог вказав, що 01 листопада 2012
року між ним та відповідачем усно було
укладено договір позики, відповідно до
якого він передав відповідачеві 37 500
грн., про що останній написав розписку.
Відповідач зобов'язався повернути
грошові кошти до кінця 2013 року, тобто до
31.12.2013 року. У добровільному порядку
відповідач відмовився повернути гроші.
Позивач просив стягнути вказану суму з
відповідача, а також три відсотки
річних від простроченої суми у розмірі
30 грн. 82 коп. На момент звернення до суду
сума боргу складала 37 580 грн. 82 коп.
Також просив стягнути з відповідача на
його користь судові витрати по сплаті
судового збору - 375,80 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з`явився, надав до суду заяву з
проханням слухати справу у його
відсутності, просив задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з`явився, надав до суду заяву з
проханням слухати справу у його
відсутності. Проти позову не заперечує.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються вимоги, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані докази, суд вважає
наступне.

Статтею 60 ЦПК України встановлено
зобов'язання кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи та в судовому
засіданні встановлено, що 01 листопада
2012 року між сторонами укладено договір
позики, відповідно до якого позивач
передав відповідачеві 37 500 грв., про що
останній написав розписку. (а.с. 4)

Відповідач зобов'язався повернути
грошові кошти до кінця 2013 року, тобто до
31.12.2013 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У підтвердження отримання
відповідачем коштів у сумі 37 500 грн., ним
була надана відповідна розписка, в яких
зазначено сторони зобов'язання,
передані грошові кошти та особистий
підпис відповідача. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому в ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України
зазначено, що якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказування не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що надана відповідачем
розписка про отримання ним від
позивача позики у сумі 37 500 грв.
знаходяться у позивача і жодних
доказів виконання грошового
зобов'язання відповідачем в судовому
засіданні не надано, суд вважає, що
зобов'язання за договором позики
відповідачем дотепер в повному обсязі
не виконані.

Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином сума боргу підлягає
стягненню у розмірі 37 530грв. 82 коп. Втім
позивач вказує суму у розмірі 37 580 грн. 82
коп., тому в сумі 50 грн. відмовити, які
нічим не підтверджені. 3% річних
складають-30,82 грн.

У зв'язку із чим, суд вважає за
необхідне задовольнити позов частково,
стягнути з відповідача на користь
позивача суму боргу за договором
позики -37 530,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов`язаних з розглядом
справи. Тому суд вважає, що з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 375,30 грн. у
відшкодування судових витрат.

На підставі ст. ст. 526, 545 ч.2, ч.3, 1046,
1050 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, та
керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики від
01.11.2012р. у розмірі 37 530,82 грн. та у
відшкодування судових витрат 375,30 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 в розмірі 50 грн. 30 коп.
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Ленінський районний суд м. Донецька
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: