АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2222/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3711/14
Головуючий у 1-й інстанції Альошина Н.М.
Доповідач Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Гальонкіна
С.А.,

суддів: Акопян В.І.,
Одринської Т.В.

при секретарі: Гнатюк
О.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою скаргою ОСОБА_1
на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка в серпні 2014 року звернулася
до місцевого суду з позовом до ПрАТ «СК
«Остра» та ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 19 січня 2014 року близько 14 години
20 хвилин в районі пішохідного переходу,
розташованого в м. Миргороді по вул.
Гоголя біля перехрестя вул. Гоголя -
Шевченко водій автомобіля Volkswagen Golf
д.н.з. НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_1,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, допустив зіткнення з
автомобілем Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_2 від
керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого
ОСОБА_2, як пасажир автомобіля Skoda Oktavia,
отримала тілесні ушкодження у вигляді
закритої черепно-мозкової травми,
забою головного мозку легкого ступеню,
рваної рани повіки лівого ока та синців
навколо обох очей, які відносяться до
легких тілесних ушкоджень, які
причинили короткочасний розлад
здоров'я.

Постановою судді Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 лютого 2014 року ОСОБА_1 по
даному факту визнано винним в
порушенні п. 13.1 ПДР України та за ст. 124
КУпАП піддано адміністративному
стягненню у вигляду штрафу.

В зв'язку з отриманими отриманими
тілесними ушкодженнями вона
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в травматологічному
відділенні Миргородської ЦРЛ з 20.01. по
14.02.2014р. її витрати на лікування склали 2
496,9 грн.

Відповідальність ОСОБА_1 на момент
скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ
«СК «Остра», до якої позивачка
звернулася із заявою про страхове
відшкодування, однак страхова компанія
до даного часу не вирішила питання
відшкодування.

Окрім матеріальної шкоди їй була
завдана моральна шкода, яка полягала у
фізичному болю та стражданнях, які
зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я та стражданнях, які вона
зазнає у зв'язку з онімінням шкіри
голови, періодичними головними болями,
почуттям страху та тривожності під час
пересування в автотранспорті,
зазначене призвело до виникнення
пригніченого стану, внаслідок чого
почала до всього нервово відноситися,
що в свою чергу спричинило розлад
стосунків у її родині. Розмір моральної
шкоди позивач оцінює в 20000 грн.

Просила суд стягнути на її
користь з ПрАТ «СК «Остра» страхове
відшкодування на відшкодування шкоди,
пов'язаної з лікуванням 2496,9 грн. та на
відшкодування моральної шкоди 124,85 грн.,
а всього 2621,75 грн. З ОСОБА_4 просила
стягнути на її користь 19875,15 грн.
моральної шкоди. Також просила
вирішити питання стягнення з
відповідачів на її користь понесених
нею судових витрат у вигляді сплати
судового збору та на правову допомогу
адвокату.

В процесі розгляду справи від
позивача надійшла заява про залишення
без розгляду позовних вимог до ПрАТ «СК
«Остра», в зв'язку з оплатою страховою
компанією страхового відшкодування.

Ухвалою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 жовтня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_2 в частині відшкодування
шкоди за рахунок Приватного
акціонерного товариства « Страхова
компанія «Остра» пов'язаної з її
лікуванням в сумі 2496,9 грн., та
відшкодуванням моральної шкоди 124,85
грн., а всього 2621,75 грн. - залишено без
розгляду.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2:

- на відшкодування завданої
моральної шкоди 19 875,15 грн.;

- 243,60 грн. в рахунок відшкодування
судового збору;

- 1000 грн. в рахунок сплати на
правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення місцевого суду змінити та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити частково в розмірі 1000
грн., посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права. Апелянт вважає,
що судом при визначенні розміру
моральної шкоди не було враховано, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження визначеного
позивачем розміру моральної шкоди,
який не відповідає принципам
розумності і справедливості, судом
неправильно дана оцінка встановленим
фактичним обставинам. Також апелянт
вважає, що позивачем не доведено
понесення нею витрат на правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з підстав, визначених п.3, 4
ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 19
січня 2014 року близько 14 години 20 хвилин
в районі пішохідного переходу,
розташованого в м. Миргороді по вул.
Гоголя біля перехрестя вул. Гоголя -
Шевченко водій автомобіля Volkswagen Golf
д.н.з. НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_1,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння та порушуючи ПДР України, не
врахував дорожню обстановку та дорожні
умови, допустив зіткнення з
автомобілем Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3

Внаслідок ДТП, ОСОБА_2, пасажир
автомобіля Skoda Oktavia, отримала тілесні
ушкодження легкого ступеню, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я, у вигляді закритої черепно -
мозкової травми, забою головного мозку,
параорбітальної гематоми зліва, рваної
рани верхньої повіки та знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділенні
Миргородської ЦРЛ з 20.01.2014 року по 14.02.2014
р. Лікування проходила за власні кошти.
Дані обставини підтверджені
інформаційними листами головного
лікаря Миргородської ЦРЛ за № 387 від
13.02.2014р. та №627 від 14.03.014р. (а.с.6,7).

На лікування ОСОБА_2 було витрачено2496,9
грн., що підтверджується наданими
платіжними документами (а.с.10-11).

Постановою слідчого СВ Миргородського
МВ УМВС України в Полтавській області
Г.В.Михайленко від 29 січня 2014 року
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_1 закрито у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
копію постанови направлено начальнику
Миргородського ВДАІ для вирішення
питання притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності
(а.с.13).

Постановою судді Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 лютого 2014 року ОСОБА_1
визнано винним в порушенні п. 13.1 ПДР
України під час скоєння ДТП 19 січня 2014
року та за ст. 124 КУпАП піддано
адміністративному стягненню у вигляду
штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була
застрахована в ПрАТ «СК «Остра».

18 березня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до ПрАТ «СК «Остра» із
заявою про виплату страхового
відшкодування (а.с.9).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подала до
суду заяву, з якої вбачається, що
страховою компанією згідно умов
страхового полісу в добровільному
порядку 08 жовтня 2014 року було здійснено
оплату страхового відшкодування
матеріальної шкоди, пов'язаної з
лікуванням в сумі 2496,9 грн. та моральної
шкоди в сумі 124,85 грн., а всього 2621,75 грн.
(а.с.33).

Задовольняючи позовні вимоги до
ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивачем доведена тяжкість нанесених
тілесних ушкоджень, тривалість
лікування та переживань, настання
наслідків у вигляді страху, виниклому в
зв'язку з пережитим та змін звичного
способу життя, що спричинені
неправомірними діями відповідача.
Також судом було дано оцінку поведінці
відповідача, який в добровільному
порядку не виплатив позивачці моральну
шкоду. За таких обставин місцевий суд
вважав, що визначений позивачем розмір
завдання моральної шкоди 20000 грн. є
доведеним.

Однак, з таким висновком місцевого суду
колегія суддів в повній мірі
погодитись не може, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи без
діяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

У відповідності до ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що діями відповідача позивачу була
завдана моральна шкода та правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, що регулюють їх
вирішення.

Однак, внаслідок неправильної оцінки
встановлених по справі фактичних
обставин та доказів, що їх
підтверджують, місцевий суд
припустився помилкових висновків щодо
доведеності позивачем заявленого
розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що заявлений
розмір моральної шкоди 20000 грн. не
знайшов свого підтвердження, виходячи
з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Із пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» вбачається, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Однак, суд першої інстанції не звернув
на це уваги, не в повному обсязі
врахував характер правопорушення, а
також ступінь і тяжкість страждань
перенесених позивачкою, не дав
належної оцінки доводам позивача та
наявним в справі доказам.

При вирішенні справи суд першої
інстанції, відповідно до принципу
змагальності і диспозитивності,
повинен дати оцінку наданим позивачем
доказам та доводам відповідача щодо
заперечень проти позову.

Слід звернути увагу на те, що у разі
якщо позивач просить відшкодувати йому
моральну шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я під час ДТП, то він повинен
надати на підтвердження позову належні
і допустимі докази.

Кожна сторона повинна довести
обґрунтованість своїх позовних вимог
або заперечень проти позову належними
і допустимими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
в частині завдання моральної шкоди,
вказувала на те, що завдана їй моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, які вона зазнала у зв'язку
з ушкодженням здоров'я, онімінні шкіри
голови, періодичних головних болях,
почутті страху під час пересування в
транспорті, що призвело до
пригніченого стану та розладу
стосунків у її родині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
матеріали справи не містять доказів
того, що після закінчення лікування (14
лютого 2014 року), позивачка знову
зверталася до медичних установ зі
скаргами на оніміння шкіри голови,
головні болі та появу такого
психологічного стану, як страх. Так
само матеріали справи не містять
медичних висновків про наявність таких
обставин та причинно-наслідковий
зв'язок між ними та
дорожньо-транспортною пригодою, яка
сталася 19 січня 2014 року.

Колегія суддів враховує характер
вчиненого відповідачем
правопорушення, зокрема те, що
внаслідок порушення правил дорожнього
руху вина відповідача щодо завдання
шкоди здоров'ю пасажиру автомобіля
(іншого учасника пригоди) є
необережною, а ступінь завданих
ушкоджень здоров'я позивачці є легким.

Не беруться до уваги твердження
позивача про те, що відповідач умисно
ухилявся від добровільного
відшкодування завданої шкоди, оскільки
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 була застрахована, а тому в
даному випадку тягар своєчасного
відшкодування шкоди лежить на
страховій компанії.

Що стосується ухилення відповідача від
відшкодування моральної шкоди, то
матеріали справи не містять доказів
того, що відповідач був обізнаний з
визначеним потерпілою розміром
моральної шкоди та погоджувався з ним,
внаслідок чого умисно безпідставно
ухилявся від її відшкодування. Також,
колегією суддів враховується те, що
відповідач в судовому засіданні
частково визнав пред'явлені до нього
позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди.

Окрім того, позивачем взагалі не
обґрунтовано посилання на те, що
внаслідок завдання їй моральної шкоди
порушився звичний спосіб її життя, не
конкретизовано в чому саме це
виразилося та не надано на
підтвердження відповідних доказів.

Проаналізувавши наявні в справі докази
та встановлені фактичні обставини,
колегія суддів вважає, що позивачем
доведено завдання моральної шкоди в
розмірі 5000 грн., який в даному
конкретному випадку є розумним,
виваженим і справедливим.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги про невідповідність заявленого
розміру моральної шкоди фактичним
обставинам по справі є обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Доводи апелянта про те, що страховою
компанією здійснено часткове
відшкодування моральної шкоди, не
впливають на вирішення питання
стягнення з нього іншої частини
доведеного розміру моральної шкоди,
оскільки відповідно до ст. 1194 ЦК
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Враховуючи, що страховою компанією
здійснено позивачці виплату
страхового відшкодування моральної
шкоди в сумі 124,85 грн., то з ОСОБА_1
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
моральна шкода в розмірі 4875,15 грн.
(5000-124,85=4875,15).

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність позивачем понесення
витрат на правову допомогу не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Право на правову допомогу гарантовано
статтями 8, 59 Конституції України,
офіційне тлумачення якого надано
Конституційним Судом України (Рішення
від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000;
Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009;
Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

На підтвердження укладення угоди з
адвокатом ОСОБА_5, позивачем долучено
до матеріалів справи договір про
надання правової допомоги від 15 жовтня
2014 року (а.с.35).

Відповідно до даного договору, ОСОБА_2
доручила адвокату ОСОБА_5 представляти
її інтереси в суді як позивача в справі
за її позовом до ПрАТ «СК «Остра»,
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Адвокат має всі повноваження
представника Клієнта на ведення справи
в суді і може вчиняти від його імені всі
процесуальні дії згідно норм
відповідного процесуального права. На
виконання доручення клієнт сплачує
авансом адвокату гонорар у вигляді
фіксованої суми в розмірі 1000 грн.

Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Розмір витрат на оплату правової
допомоги визначається за домовленістю
між стороною та особою, яка надає
правову допомогу. Разом із тим
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлений ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року № 4191-VI.

На підтвердження отримання грошових
коштів в сумі 1000 грн. на оплату послуг
адвоката, останнім було видано
квитанцію № 146 від 15.10.2014р. (а.с.53), яка є
належним та допустимим доказом.

Як вбачається з матеріалів
справи, адвокат ОСОБА_5 загалом приймав
участь в двох судових засіданнях,
загальний час проведення яких
становить 4 год. 27 хв.

Вказаний розрахунок апеляційним
судом проведений відповідно до записів
в журналах судових засідань: - від
15.10.2014р. (а.с.39-40 )- тривалість засідання з
10.24.год. по 10.31.год. , тобто 7 хв.; - від
28.10.2014р. (а.с.56-58 )- тривалість засідання з
10.10.год. по 14.30.год., тобто 4 год. 20 хв.

Граничний розмір вартості гонорару
адвоката на 1 годину (60 хвилин),
відповідно до норм ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» станом на
жовтень 2014 року становить 487,2 грн.

Колегія суддів вважає, що вартість
послуг адвоката в розмірі 1000 грн.,
враховуючи загальний час його участі в
судових засіданнях, відповідає вимогам
закону та не є завищеним.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат відповідно до ст.88 ЦПК України,
колегія суддів виходить з наступного.

Якщо суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат (ч.5 ст. 88 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При застосуванні ст. 88 ЦПК
України слід брати сукупну величину
всіх понесених судових витрат кожною
із сторін.

Так, при зверненні до суду
позивачем було сплачено судовий збір в
розмірі 243,60 (а.с.1) та понесено витрати
на правову допомогу, здійснену
адвокатом ОСОБА_5 відповідно до
укладеного договору від 15.10.2014року
згідно квитанції № 146 від 15.10.2014 р. в
сумі 1000 грн. (а.с.53).

При зверненні до суду, позивач загалом
просила стягнути з відповідача на її
користь 19875,15 грн. Колегія суддів
прийшла до висновку, що задоволенню
підлягають позовні вимоги в сумі 4875,15
грн. Таким чином, позовні вимоги
задовольняються на 24,5% (4875,15х100:19875,15=24,5).

В разі часткового задоволення позову
судові витрати на користь позивача
підлягають стягненню пропорційно до
розміру задоволених вимог, що в даному
випадку становить 304,68 грн., виходячи з
сукупного розміру сплаченого судового
збору за подачу позову до суду та
понесених витрат на правову допомогу
((243,60+1000)х24,5%=304,68).

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає зміні, а сума стягнення
моральної шкоди та судових витрат
зменшенню.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 жовтня
2014 року - змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 моральної шкоди до 4875
грн.15 коп. (чотири тисячі вісімсот
сімдесят п'ять гривень 15 копійок).

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судових витрат до 304
грн.68 коп. (триста чотири гривні 68
копійок).

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
С.А.Гальонкін

Судді: (підпис)
В.І.Акопян

(підпис)
Т.В.Одринська

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.А.Гальонкін