Номер провадження: 22-ц/785/7912/14
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 02 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та
визнання права спільної часткової
власності на майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та визнання права
власності,-

В С Т А Н
О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до Комінтернівського районного суду
Одеської області із позовом до ОСОБА_3
про розділ майна подружжя та визнання
права спільної часткової власності на
майно, згідно якого просила розділити
спільне набуте майно, шляхом визнання
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної
часткової власності на земельну
ділянку та житловий будинок,
розташовані за адресою: АДРЕСА_2,
визнання права спільної часткової
власності на моторний катер «Stsngruy 240 CR»,
а також про поділ предметів побуту,
меблів та побутової технічки, що були
придбані в період шлюбу, на загальну
суму в 1 239 555,50 грн.

Позивач мотивує позов тим, що вона
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1985
року, який було розірвано рішенням
Южненського міського суду Одеської
області від 06 вересня 2013 року. Під час
перебування у шлюбі ними було
побудовано житловий будинок, за
адресою АДРЕСА_2 та 30.11.2010 року, на ім'я
ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про
право власності на вказане нерухоме
майно. Крім того, відповідачем, шляхом
приватизації була придбана земельна
ділянка, площею 0,062 га за вказаною
адресою. 07 липня 2006 року ОСОБА_3 придбав
катер «Stsngruy 240 CR», 2005 року випуску,
загальною вартістю 383 664 гривень,
предмети побуту та меблі. Позивач
зазначила, що оскільки вказані речі є
неподільними, просила визнати право
спільно часткової власності по 12
частини за кожним.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
визнав необхідність розділу спільного
сумісного майна, однак з варіантом
поділу позивача не згоден, у зв'язку з
чим звернувся до суду із зустрічним
позовом, уточнивши який, зазначив, що в
період перебування у шлюбі, подружжя
ОСОБА_3 дійшло згоди щодо придбання
квартири в Приморському районі м.
Одеси, шляхом укладення від імені
ОСОБА_2 договору інвестування з ТОВ
«Стікон». Для виконання вказаної
домовленості, ОСОБА_3 запозичив грошові
кошти в розмірі 180 000 доларів США у
ОСОБА_4, про що склав відповідну
розписку.

30.05.2014 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4 суму
заборгованості за договором позики.

Позивач за зустрічним позовом просив
суд здійснити поділ спільного майна
подружжя за запропонованим ним
варіантом з урахуванням боргових
зобов`язань колишньої дружини, яка
отримала у приватну власність квартиру
в м. Одесі, що не включена у поділ,
перебування повнолітньої
непрацездатної дочки на його
утриманні, не надання ОСОБА_2 допомоги
на утримання дочки, яка користується
частиною майна, яке ОСОБА_2 намагається
поділити без врахування інтересів
дочки, просив відступити від рівності
частко при поділі, врахувати, що надана
ОСОБА_2 оцінка майна, що підлягає поділу
є значно завищеною, на деякі предмети
рухомого майна не надано доказів про їх
вартість, деякі предмети включені у
поділ не є власністю подружжя,
відсутність у ОСОБА_2 прав на керування
моторним катером.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02.07.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розділ майна подружжя та визнання
права спільної часткової власності на
майно - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ майна - задоволено.

Поділено спільне подружнє майно ОСОБА_2
та ОСОБА_3 наступним чином:

ОСОБА_3 надано у власність житловий
будинок та земельна ділянка, що
розташована за адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 надано у власність катер «Stsngruy
240 CR», 2005 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за припинення
права власності на частину житлового
будинку, що розташований за адресою
АДРЕСА_2 в розмірі 9 887 (дев'ять тисяч
вісімсот вісімдесят сім) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за припинення
права власності на частику катеру
«Stsngruy 240 CR», 2005 року випуску в розмірі 127
888 грн.

Звільнено ОСОБА_2 від обов'язку сплати
боргу в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч)
доларів США за договором позики від
12.08.2013 року та рішенням Южненського
міського суду Одеської області від
16.04.2014 року;

Передано ОСОБА_3 у власність наступне
майно: набір «Мойдодир» з двома литими
мийками та двома змішувачами вартістю
13 566 гривень; кухню з дубу з набором
«Мойдодир» вартістю 93 692 гривні; люстру
вартістю 16 897 гривень; туалетний стіл
вартістю 17 181 гривень; дзеркало
вартістю 2 324,50 гривень; два стільця на
суму 7 831 гривень; ліжко з решіткою
вартістю 8 921 гривень; п'ять книжкових
шаф вартістю 12 553 грн., 18 151 гривень, 12 553
гривень, 6 453 гривень, 16934 гривень; дві
тумбочки вартістю по 5 831 гривня кожна,
на суму 11 662 гривні; стіл круглий
вартістю 6 766 гривень; стінка меблева
вартістю 26 268 гривень; телевізор
«Філіпс» вартістю 15 000 гривень;
домашній кінотеатр вартістю 5 000
гривень; комод для спальні вартістю 18 443
гривень; холодильник «Liebhenn» вартістю 28
427 гривень; шафа для вина вартістю 17 192
гривень; посудомиєчну машину «Бош»
вартістю 7 961 гривень; чотири шкіряні
стільця вартістю 1100 гривень кожне на
суму 4 400 гривень, в тому числі майно, яке
знаходиться в користуванні ОСОБА_5:
диван трьохспальний вартістю 40 733
гривень; настільну лампу вартістю 1 827
гривень; консоль вартістю 6 892 гривень;
дві тумби при ліжку на суму 3 181 гривня;
тумбу для телевізору, вартістю 13 820
гривень; вітрину вартістю 21 118 гривень;
чотири з дванадцяти стільців, вартістю
по 3 916 гривень кожний; диван трьох
спальний вартістю 17 281 гривня; крісло,
вартістю 15 980 гривень; ліжко, вартістю 18
739 грн,; решітку для ліжка, вартістю 2 777
гривень; журнальний столик, вартістю 11
576 гривень; дзеркало, вартістю 3 520
гривень; журнальний стіл вартістю 11 576
гривень; стінка бібліотечна, вартістю 34
228 гривень; телевізор «Філіпс»,
вартістю по 15 000 гривень; домашній
кінотеатр, вартістю по 5 000 гривень;
комод для спальні вартістю 20 595 гривень;
шкіряний диван вартістю 14 739 гривень;
шкіряне крісло, вартістю 10 100 гривень;
підставка вартістю 2 000 гривень; лампа
гостинна вартістю 1 100 гривень;
журнальний стіл вартістю 4 844 гривень.

Передано у власність ОСОБА_2 наступне
майно: люстру вартістю 4 661 гривня;
торшер вартістю 4 600 грн., торшер
вартістю 256 грн., торшер вартістю 5 014
грн. на загальну суму 12 238 грн.,
настільну лампу вартістю 2 105 грн.,
настільну лампу вартістю 1 827 грн.,
туалетний стіл вартістю 17 281
грн.;дзеркало вартістю 2 324,50 грн.; стіл
для обіду вартістю 23 925 грн.; 8 стільців
вартістю по 3 916 грн. кожний, на загальну
суму 31 328 грн.; шість стільців вартістю
по 3 915,50 кожний, на загальну суму 23 493
грн.; два ліжка вартістю по 18 739 грн.
кожне, на загальну суму 37 478 грн.;
решітка для ліжка вартістю 2 777 грн.; дві
тумбочки вартістю по 5 831 грн., на
загальну суму 11 662 грн.; стіл для обіду
вартістю 6 368 грн.; телевізор «Філіпс»
вартістю 15 000 грн.; домашній кінотеатр
вартістю 5 000 грн.; два шкіряних дивани
на 3 місця вартістю 23 413 грн.; лампа-бра
вартістю 1 700 грн.; холодильник «Liebhenn»
вартістю 13 186 грн.; пральна машина «Miele»
вартістю 8 921 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02 липня 2014
року та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовити повністю; стягнути судові
витрати, посилаючись на порушення
судом першої інстанції при ухваленні
рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 про позділ майна подружжя
відповідно до запропонованого нею
варіанту поділу та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_3 відповідно до
запропонованого ним варіанту поділу
майна подружжя, суд першої інстанції
виходив з того, що на утриманні ОСОБА_3
знаходиться повнолітня дитина ОСОБА_5,
яка має хронічні захворювання і є
непрацездатною. В період перебування у
шлюбі 12.08.2013 року, ОСОБА_3 для придбання
квартири та укладення для цього від
імені ОСОБА_2 договору інвестування з
ТОВ «Стікон», запозичив грошові кошти
в розмірі 180 000 доларів США у ОСОБА_4, про
що склав відповідну розписку. Рішенням
Южненського міського суду Одеської
області від 16.04.2014 року вказана грошова
сума була стягнута з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 30.05.2014 року, тобто після
розірвання шлюбу, ОСОБА_3 сплатив
ОСОБА_4 суму заборгованості за
договором позики, про що ОСОБА_4 склав
відповідну розписку, копія якої
долучена до матеріалів справи.
Юридичний факт сплати вказаної
грошової суми з боку відповідача,
повинен бути врахований при поділі
майна, а саме спірного жилого будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно звіту ПП «Брокбізнесконсалт»
про грошову оцінку нерухомого майна
від 03 червня 2014 року, вартість
житлового будинку № 26 по вул. Січнева, 26
в с. Фонтанка, Комінтернівського району
Одеської області, складає 199 773 доларів
США (2372341 грн.). Так, 12 суми боргу в
розмірі 180 000 доларів США дорівнює 90 000
доларам США, враховуючи те, що ОСОБА_3
належить 12 частина будинку, що в
грошовому еквіваленті становить 99 886
доларів США, розмір його частки, з
урахуванням частини боргу ОСОБА_2 в
розмірі 90 000 доларів США становить: 90 000 $
+ 99 886$ = 189 886 $. Таким чином, при
зазначеному розрахунку, частка
позивача у спірному будинку складає
приблизно 120 частину, яка є незначною.
Спільне володіння і користування
майном є неможливим у зв'язку з
поганими відносинами між сторонами.
Наявність у ОСОБА_2 власного житла, а
також перебування на утриманні
відповідача повнолітньої
непрацездатної доньки ОСОБА_5 свідчать
про наявність правових підстав для
припинення права на частку ОСОБА_2 у
спірному будинку, та сплати ОСОБА_2
грошової компенсації в розмірі 9 887
доларів.

Позивач є власником земельної ділянки,
оскільки набув право власності на неї
шляхом приватизації, тому майном, що
підлягає поділу та є «визначальним» є
саме будинок, що розташований на
земельній ділянці. Перебування на
утриманні відповідача повнолітньої
непрацездатної доньки ОСОБА_5 має
враховуватися при визначенні способу
поділу спільного майна в натурі й у
тому разі, коли суд не відступив від
засади рівності часток. За таких
підстав, суд вважав, що земельна
ділянка, яка розташована за адресою
АДРЕСА_2 також підлягає залишенню в
особистої власності ОСОБА_3

Оскільки предмет спору, катер «Stsngruy 240
CR» є неподільною річчю, спільне
володіння і користування вказаним
катером з ОСОБА_2 неможливе, яка до того
ж не має відповідного посвідчення на
право керування водним видом
транспорту, внаслідок чого припинення
права на вказаний катер, не завдасть
ОСОБА_2 шкоди. Тому є доцільним
припинити право ОСОБА_2 на частину
вказаного катера із сплатою останній
грошової компенсації.

ОСОБА_2 не надано належних та
допустимих доказів вартості
гардинно-тюлевих виробів в розмірі 181
181, гривень. Крім того, більярдний стіл
до складу якого входить: більярдний:
стіл «Принц», барна стійка, лампа
«Престиж», шари, крейда, рукавичка,
трикутник, теща у зборі, чотири киї
загальною вартістю 39 253,50 гривні був
придбаний за особисті кошти ОСОБА_6, що
підтверджується замовленням № 02/7 від
03.07.2010 року.

Дочка сторін - ОСОБА_5 користується та
володіє наступним майном: дві
настільні лампами вартістю по 1827
гривень кожна, торшер вартістю 4600
гривень, один з двох туалетних столів
вартістю 17 281 гривня; консоль вартістю 6
892 гривень, дві тумбами при ліжку на
суму 3181 гривня; тумба для телевізору,
вартістю 13820 гривень; вітрина вартістю
21118 гривень; чотири з дванадцяти
стільців, вартістю по 3916 гривень
кожний; диван трьохспальний, вартістю
40733 гривні; туалетний стіл, вартістю 17281
гривня; крісло, вартістю 15980 гривень;
один з трьох ліжків, вартістю по 18739
грн.; одна з двох решіток для ліжка,
вартістю по 2777 гривень; журнальний
стіл, вартістю 11576 гривень; дві з
чотирьох тумбочок, вартістю по 5831
гривень кожна; дзеркало, вартістю 3520
гривень; журнальний стіл вартістю 11576
гривень; стінка бібліотечна, вартістю
34228 гривень; один з двох телевізорів
«Філіпс», вартістю по 15000 гривень
кожний;один з двох домашніх
кінотеатрів, вартістю по 5000 гривень
кожен; комод для спальні вартістю 20595
гривень; один з двох шкіряних диванів
вартістю 14739 гривень; шкіряним кріслом,
вартістю 10100 гривень; підставкою
вартістю 2000 гривень; лампою гостинною
вартістю 1100 гривень; журнальним столом
вартістю 4844 гривень, загальною
вартістю 326 380 грн.

Таким чином, вартість майна, що
підлягає поділу, яке зазначено в
первісній позовній заяві повинна бути
зменшена на вартість гардинно-тюлевих
виробів, вартість більярдного набору
та вартість майна яке перебуває в
користуванні та володінні спільної
доньки ОСОБА_5: 1 239 555,50 - 181 181,00
(гардинно-тюлеві вироби) - 39 252,50
(більярдний набір)- 326 380,00 (вартість
майна в користуванні та володінні
доньки) = 692 805,00 грн.

При відмові в задоволені первісних
позовних вимог районним судом
враховано, що позивачкою не доведений
факт неподільності речей - об'єктів
спільної сумісної власності, не надано
жодного доказу щодо неможливості
розділу житлового будинку та земельної
ділянки в натурі, а також не
запропоновано варіанту поділу
спільного подружнього майна, що
відповідає вимогам діючого
законодавства, а відтак, на думку
районного суду, підлягає застосуванню
варіант поділу запропонований
відповідачем. Крім того, суд вважав, що
позивачкою не зазначені відомості щодо
обсягу спільного подружнього майна.

Оскільки вимоги позивача щодо визнання
частково недійсними
правовстановлювальних документів є
похідними від вимог щодо визнання
права спільної часткової власності на
подружнє майно, підстави для їх
задоволення також відсутні. Позовні
вимоги щодо скасування
правовстановлювальних документів за
умовах відсутності обґрунтувань та
посилань на їх протиправність та
незаконність, не можуть бути
задоволені в межах заявленого позову
про поділ спільно набутого подружнього
майна.

Також суд першої інстанції вважав що
частка ОСОБА_2 у праві власності на
жилий будинок та на моторний катер є
незначною і припинення права на неї на
завдасть шкоди інтересам ОСОБА_2

Проте, такі висновки районного суду не
відповідають встановленим у справі
обставинам і не засновані на законі.

Згідно зі ст. 367 ЦК майно, що є у спільній
сумісній власності, може бути поділено
в натурі між співвласниками за
домовленістю між ними.

У разі реального поділу спільного
майна право спільної власності на
нього припиняється.

Відповідні роз'яснення щодо порядку
проведення поділу містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7.
Зокрема, в п. 7 цієї постанови зауважено,
що в спорах про поділ будинку в натурі
учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності.

Тобто реальний поділ можливий , коли
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку
(квартири) з ізольованими жилими та
підсобними приміщеннями з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири,
або якщо наявна технічна можливість
переобладнати будинок (квартиру) в
ізольовані квартири.

Втім, вимог про поділ жилого будинку і
земельної ділянки в натурі (реальний
поділ) сторонами у позові та у
зустрічному позові не заявлялося.

Так, ОСОБА_2 заявляла вимоги про
визнання права на ідеальні частки за
кожним із подружжя, виходячи з їх
рівності, в той час, як ОСОБА_3 в
уточненому зустрічному позові (т. 2 а. с.
1-8) просив відступити від рівності
часток подружжя у праві власності в
тому числі і на жилий будинок та
виходячи із незначності частки
дружини, припинити її право на частку
шляхом виплати їй грошової
компенсації.

Як роз`яснено у п. 30 постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» рівність
прав кожного із подружжя на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
65 СК України. У випадку коли при
розгляді вимоги про поділ спільного
сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Судом встановлено, сторонами не
заперечувалося, що під час шлюбу
ОСОБА_3 був придбаний жилий будинок, що
розташований на земельній ділянці
площею 0,062 га. за адресою: Одеська
область, Комінтернівський район, с.
Фонтанка вул. Січнева 26. Згідно
державного акту від 07.07.2006 року,
виданого на підставі рішення
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області від 15.02.2006 року ОСОБА_3 є
власником даної земельної ділянки (т.1
а. с. 107-108). У 2010 року замість придбаного
жилого будинку був збудований і зданий
в експлуатацію новий жилий будинок,
який є предметом спору і право
власності на який було зареєстровано
за ОСОБА_3

Вирішуючи питання щодо поділу жилого
будинку та земельної ділянки суд
першої інстанції збільшив частку
ОСОБА_3 шляхом додання до вартості його
частки в грошовому еквіваленті згідно
оцінки жилого будинку - 99886 (1/2 від 199773)
суми боргу, що ним виплачена ОСОБА_4 в
сумі 180000 доларів США у розмірі боргу, що
припадає на його частку, як подружжя (1/2)
, тобто 90000 доларів США, що взагалі на
думку суду становить 189886 доларів США.

При цьому одночасно районний суд
зменшив частку ОСОБА_2 за рахунок
вирахування із її вартості в грошовому
еквіваленті - 99 886 доларів США 1/2
частини суми боргу виплаченого ОСОБА_3
ОСОБА_4 в сумі 180000 доларів США, тобто 90000
доларів США. Отже, 99886-90000= 9887 доларів
США.

Таким чином замість рівних часток у
спільному майні, суд за рахунок
збільшення-зменшення грошової
вартості часток подружжя через залік
боргових зобов`язань, вважав, що частка
ОСОБА_2 після зменшення становить 1/20
частини вартості жилого будинку, а
частка ОСОБА_3 після збільшення
відповідно 19/20 і таким чином дійшов до
висновку, що частка ОСОБА_2 є незначною
і тому може бути припиненою через
виплату їй грошової компенсації
вартості частки - 9887 доларів США.

Такі висновки суду не засновані на
законодавстві.

Як зазначалося ОСОБА_3 дані гроші ним
були запозичені для придбання квартири
у Приморському районі м. Одеси для
оформлення інвестиційного договору на
ОСОБА_2, щоб таким чином забезпечити її
житлом в межах їхньої домовленості
щодо поділу спільного майна, набутого у
шлюбі.

Відповідно до договору № Фб-22-ф про
інвестування будівництва житла в м.
Одесі від 30.11.2005 року, а також
відповідно до додаткової угоди до
договору № Фб-22-ф від 26.11.2012 року ТОВ
«Стікон» уклало договір з ОСОБА_7,
згідно предмету якого, ОСОБА_7
зобов'язався інвестувати грошові кошти
в будівництво житлового будинку, а ТОВ
«Стікон» зобов'язалось надати ОСОБА_7
двокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_3 для подальшого оформлення
права приватної власності.

Відповідно до додаткової угоди від
14.02.2013 року, був змінений співінвестор,
а саме, замість ОСОБА_7 права на
отримання вказаної квартири отримав
ОСОБА_8.

Згідно розписки, складеної 13.08.2013 року,
ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_3 грошову суму
в розмірі 180 000 доларів США за укладення
додаткової угоди до договору № Фб-22-ф
від 30.11.2005 року, за яким, ОСОБА_8 передав
свої права за зазначеним договором
ОСОБА_2, а саме майнові права на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з`ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя , що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ст. 368 ЦК України),
відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені із
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім`я кого із подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Рішенням Южненського міського суду
Одеської області від 06.09.2013 року, яке
вступило в законну силу 16.09.2013 року шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. При
цьому рішенням суду не встановлено час
фактичного припинення шлюбних
відносин.

При таких обставинах майнові права на
квартиру АДРЕСА_1 придбані ОСОБА_2 у
період шлюбу і є об`єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Вимоги про поділ в судовому порядку
майнових прав на квартиру АДРЕСА_1
сторони не заявили.

Проте ОСОБА_3 заявив про зменшення
частки дружини у жилому будинку за
адресою: АДРЕСА_2 за рахунок вартості 12
частини майнових прав на на квартиру
АДРЕСА_1, тобто на 90000 доларів та
звільнення її від сплати боргу в такому
самому розмірі.

Суд першої інстанції не врахував
заперечення ОСОБА_2 про те, що майнові
права були придбані за сімейні кошти і
ніякого боргу реально не існувало, а
необхідність у створенні штучного
боргу виникла після того, як виник
судовий спір щодо набутого у шлюбі
майна - жилого будинку, моторного
катеру та предметів домашньої
обстановки.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим рішення
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді іниших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Южненського міського суду
Одеської області від 16.04.2014 року, яке
вступило в законну силу 29.04.2014 року, з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг
в сумі еквівалентній 180000 доларів США,
позичені ним згідно розписки від 13.08.2013
року на придбання квартири АДРЕСА_1

До участі у даній цивільній справі
ОСОБА_2 не залучалася.

При таких обставинах відсутні
підстави для звільнення від
доказування щодо обставин позичення
коштів ОСОБА_3 на купівлю майнових прав
на квартиру для ОСОБА_2 та виникнення у
останньої зобов`язання щодо
повернення боргу.

З вимог ОСОБА_3 вбачається, що він
фактично визнає, що майнові права на
квартиру придбані у шлюбі за грошові
кошти, які були ним позичені і половину
яких ОСОБА_3 повинна йому повернути.
При цьому ОСОБА_3 просить зменшити
вартість частки дружини у жилому
будинку за рахунок того, що він
відмовляючись від свого права на
частку у майнових правах на квартиру,
звільняє дружину від зобов`язання
сплатити вартість цієї частки (90000
доларів США).

Проте самі майнові права на квартиру
предметом поділу між подружжям не були.

Згоди на збільшення своєї частки у
майнових правах на квартиру за рахунок
частки чоловіка та звільнення від
невизнаного нею боргового
зобов`язання, що дорівнює вартості цієї
частки і одночасного зменшення
частки з 1/2 до 1/20 у жилому будинку,
ОСОБА_2 не надавала.

Районний суд на вказане уваги не
звернув і взявши при поділі майна
подружжя до уваги боргові зобов`язання,
зменшив частку ОСОБА_2 у жилому будинку
до незначної, припинив її право
власності з визначенням їй грошової
компенсації в сумі еквівалентній 9887
доларів США. При цьому вирішуючи
питання про звільнення ОСОБА_2 від
боргового зобов`язання, яке нею не
визнавалося, суд виходив з того, що за
позичені ОСОБА_3 кошти придбані майнові
права на квартиру на ім`я ОСОБА_2, але
разом з тим не визначився із поділом
самих майнових прав на квартиру, як
об`єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Як роз`яснено у п. 25 постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній
частковій власності.

Зазначених положень Постанови Пленуму
Верховного Суду України судом першої
інстанції не враховано.

Також судова колегія не погоджується з
висновком районного суду про
припинення права власності позивача на
моторний катер з посиланням на
неподільність даної речі, неможливістю
спільного користування катером та
відсутністю у позивача права керування
водним транспортом.

Приймаючи до уваги, що вимоги про
присудження грошової компенсації з
підстав передбачених ст. 365 ЦК України
(припинення права на частку у спільному
майні), не супроводжувалися попереднім
внесенням ОСОБА_3 вартості частки
ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду, як
вимагає ст. 365 ч.2 ЦК України, то висновок
суду про припинення частки ОСОБА_2 у
праві спільної сумісної власності на
жилий будинок та моторний катер, не
заснований на законі.

Тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

При ухваленні нового рішення, судова
колегія виходить з того, що предметом
вимог, що заявлялися сторонами, було
припинення права приватної власності
ОСОБА_3 у подружньому майні (жилий
будинок, моторний катер) та визнання
права на ідеальні частки у майні обох
подружжя виходячи з їх рівності.

Оскільки відповідних вимог про
реальний поділ жилого будинку жодною
із сторін не заявлялося, експертним або
іншим шляхом можливість поділу
спірного жилого будинку в натурі (на
окремі будинки або ізольовані квартири
у будинку) не встановлена, то при
вирішенні вимог, що заявлені сторонами,
слід виходити з того, шо даний жилий
будинок є неподільним і до його
реального поділу кожен із подружжя має
право на ідеальні частки у праві
власності - по 1/2 частині зокрема.

Тому вимоги ОСОБА_2 про припинення
права приватної власності ОСОБА_3
відносно 1/2 частки жилого будинку
загальною площею 379,0 кв.метрів, з
надвірними спорудами на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2 та визнання
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права спільної
часткової власності на жилий будинок
загальною площею 379,0 кв.метрів, з
надвірними спорудами на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2 в рівних
частках по 1/2 частки за кожним
підлягають задоволенню.

Аналогічно обґрунтованими є вимоги
ОСОБА_2 про припинення права приватної
власності ОСОБА_3 на 1/2 частку моторного
катеру та визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3
права спільної часткової власності в
рівних частках, по 1/2 частки за кожним
на моторний катер «Stsngruy 240 CR», 2005 року
випуску ідентифікаційний номер
корпусу «НОМЕР_1».

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 заявлено
вимоги про припинення право на частку у
спільному майні-моторному катері
ОСОБА_2 і при цьому попередньо не
внесено на депозитний рахунок грошової
суми, що дорівнює вартості частки
дружини, а сам моторний катер є
неподільною річчю, яка не може бути
реально поділеною між подружжям
відповідно до їх часток, судова колегія
вважає за необхідне визнати ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу та залишити моторний
катер у їх спільній частковій
власності.

Як вже зазначалося, відмовляючи у
задовленні вимог щодо припинення права
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_2 та у визнанні за
подружжям права спільної часткової
власності в рівних частках - по ?
частині за кожним, районний суд
виходив, що ОСОБА_3 набув право
власності на неї шляхом приватизації.
Оскільки при поділі майна, право ОСОБА_2
на частку у жилому будинку, який
розташований на даній земельній
ділянці, було припинено, то земельна
ділянка також підлягає залишенню в
особистій власності ОСОБА_3

Частинами 1, 2 ст. 120 ЗК України
встановлено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю,
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об`єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій ворни
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Отже, правочини, що тягнуть перехід
права власності на нерухомий об`єкт
одночасно є підставою для переходу
права власності на землю.

Судом встановлено і сторонами не
заперечувалося, що жилий будинок
сторонами придбаний в період шлюбу був
реконструйований (знесений) та
побудований і зданий в експлуатацію
новий будинок.

Апеляційним судом припинено право
приватної власності ОСОБА_3 відносно 1/2
частки жилого будинку загальною площею
379,0 кв.метрів, з надвірними спорудами на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2
та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної часткової власності на
вказане майно в рівних частках по 1/2
частки за кожним.

Приймаючи до уваги, що земельна ділянка
при домоволодінні перебуває у
власності ОСОБА_3 то після набуття
права спільної часткової власності на
жилий будинок з надвірними спорудами,
до кожного учасника спільної часткової
власності, тобто до кожного із подружжя
переходить право власності на земельну
ділянку пропорційно часткам у вартості
жилого будинку з надвірними спорудами,
тобто по 1/2 частини за кожним.

Тому вимоги ОСОБА_2 про припинення
права приватної власності ОСОБА_3 на 1/2
частку земельної ділянки площею 0,062 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) в тому
числі 0,024 га ріллі, 0,038 га під забудову,
за адресою АДРЕСА_2 та про визнання на
дану земельну ділянку права спільної
часткової власності за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в рівних частках, по 1/2 частки за
кожним підлягають задоволенню.

Разом з тим визнання за рішенням суду
за кожним із подружжя по 1/2 частині із
залишенням моторного катеру, жилого
будинку з надвірними спорудами та
земельної ділянки у праві спільної
часткової власності та вступ судового
рішення у законну силу є підставою для
внесення змін до державного акту про
право приватної власності на земельну
ділянку(видачі нового державного акту),
а також видачі нового свідоцтва про
право власності на жилий будинок та
нового свідоцтва про право власності
на моторний катер.

Тому вимоги про визнання недійсними
вказаних правовстановлюючих
документів є зайвими і задоволенню не
підлягають.

Що стосується поділу меблів, предметів
домашньої обстановки та побутової
техніки, то як вже зазначалося суд
зменшив обсяг майна подружжя, що
підлягає поділу з посиланням на
непрацездатність повнолітньої дочки
сторін ОСОБА_5, перебування її на
утриманні відповідача, а також, що
варість частини майна -
гардинно-тюлевих виробів не
підтверджена жодним документом, а
включений до поділу більярдний стіл з
аксесуарами до нього у вигляді барної
стійки, лампи, шарів, рукавички,
трикутнику, тещі, чотирьох київ,
загальною вартістю 39253,50 грн. придбаний
за особисті кошти ОСОБА_6 і належить
йому тимчасово зберігаючись у будинку
ОСОБА_3

За рішенням суду частка співвласника
може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

При цьому необхідно також враховувати
і спеціальні норми, що містяться у
законодавстві.

Так, ст. 70 СК України передбачено, що при
вирішенні спору про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд може
відступити від засади рівності часток
подружжя за обставин, що мають істотне
значення, зокрема якщо один із них не
дбав про матеріальне забезпечення
сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї. Частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснено у п. 30 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
вирішенні спору про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі,
коли суд не відступив від засади
рівності часток.

Судом встановлено, що від шлюбу сторони
мають дочку ОСОБА_5, яка на час розгляду
справи є повнолітньою особою і згідно
медичних документів, наданих суду,
страждає на низку хронічних
захворювань.

Судова колегія не погоджується з
висновком районного суду про те, що
ОСОБА_5 перебуває на утриманні ОСОБА_3
саме як непрацездатна особа.

З матеріалів прави вбачається, що
ОСОБА_5 дійсно маючи проблеми зі
здоров`ям тем не менше навчається у
вищому навчальному закладі і є
повноцінним членом суспільства.

Заслуговують на увагу посилання
позивача, що не лише відповідач, а й
вона приймала і приймає участь у
наданні допомоги дочці. Певний час
доступ позивача у будинок, де мешкає
дочка є обмеженим у зв'язку із
створенням відповідачем перешкод у
користуванні будинком.

Судова колегія зауважує, що на час
ухвалення оскаржуваного рішення, у
ОСОБА_5 не було встановлено
інвалідності.

На час розгляду справи в апеляційному
суді надано довідку МСЕК від 01.09.2014
року про встановлення ОСОБА_5
інвалідності третьої групи
безстроково (т.2 а. с. 117).

Проте збільшення частки дружини,
чоловіка у спільному майні в розумінні
ст. 70 СК України можливо у разі
проживання з нею (ним) непрацездатної
повнолітньої дочки (сина) за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідачем ОСОБА_3 не представлено
доказів про призначення його дочці
ОСОБА_5 аліментів та не доведено про їх
недостатність для забезпечення
фізичного, духовного розвитку дочки та
її лікування.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2
пояснила, що намагання нею поділити
майно в тому числі і меблі, предмети
домашньої обстановки, побутової
техніки ніяким чином не порушують
право користування даними предметами
дочкою, оскільки незалежно за ким із
сторін будуть залишені предмети
домашнього обіходу, що є в
користуванні дочки, вона продовжить
ними користуватися як і раніше.

Також судова колегія звертає увагу, що
у зв`язку із визнанням за подружжям
(батьками повнолітньої ОСОБА_5) права
спільної часткової власності на
спірний жилий будинок в рівних частках
по 1/2 частки за кожним, обидві сторони
мають право проживати у будинку, де
мешкає ОСОБА_5, та визначити між собою
або через суд порядок користування
будинком та в залежності від наявності
потреби вирішувати питання для
забезпечення життєдіяльності
повнолітньої дочки.

Отже відсутні підстави для
відступлення рівності часток подружжя
та збільшення /зменшення з підстав
проживання з нею (ним) непрацездатної
повнолітньої дочки та недостатності
розміру аліментів, які вона одержує
для забезпечення її фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Будь-яких належних доказів про те, що
дві настільні лампами вартістю по 1827
гривень кожна, торшер вартістю 4600
гривень, один з двох туалетних столів
вартістю 17 281 гривня; консоль вартістю 6
892 гривень, дві тумбами при ліжку на
суму 3181 гривня; тумба для телевізору,
вартістю 13820 гривень; вітрина вартістю
21118 гривень; чотири з дванадцяти
стільців, вартістю по 3916 гривень
кожний; диван трьох спальним, вартістю
40733 гривні; туалетний стіл, вартістю 17281
гривня; крісло, вартістю 15980 гривень;
один з трьох лижків, вартістю по 18739
грн.; одна з двох решіток для ліжка,
вартістю по 2777 гривень; журнальний
стіл, вартістю 11576 гривень; дві з
чотирьох тумбочок, вартістю по 5831
гривень кожна; дзеркало, вартістю 3520
гривень; журнальний стіл вартістю 11576
гривень; стінка бібліотечна, вартістю
34228 гривень; один з двох телевізорів
«Філіпс», вартістю по 15000 гривень
кожний;один з двох домашніх
кінотеатрів, вартістю по 5000 гривень
кожен; комод для спальні вартістю 20595
гривень; один з двох шкіряних диванів
вартістю 14739 гривень; шкіряним кріслом,
вартістю 10100 гривень; підставкою
вартістю 2000 гривень; лампою гостинною
вартістю 1100 гривень; журнальним столом
вартістю 4844 гривень, загальною
вартістю 326 380 грн. є особистою
власністю ОСОБА_5 не надано.

Тому висновок суду про зменшення
обсягу та вартості рухомого майна, що
підлягає поділу на обсяг та вартість
майна, яким користується повнолітня
дочка сторін ОСОБА_5, не відповідає
встановленим у справі обставинам і не
заснований на законодавстві.

Крім того суд необґрунтовано зменшив
обсяг та вартість рухомого майна, що
підлягає поділу на вартість
гардинно-тюлевих виробів в розмірі 181
181, 20 гривень, оскільки в матеріалах
справи мається копія договору та
розрахункового документу на
гардинно-тюлеві вироби, придбані
ОСОБА_3 в магазині «Кошкин дом» за 181181
грн. 20 коп. (т.1 а. с. 175, включаючи зворот).
В засіданні судової колегії ОСОБА_2
представила оригінали даних
документів, який після огляду їй були
повернуті.

Позивач у варіанті поділу меблів,
предметів домашньої обстановки,
побутової техніки, не зазначила про
майнові претензії на більярдний стіл
до складу якого входить: більярдний:
стіл «Принц», барна стійка, лампа
«Престиж», шари, крейда, рукавичка,
трикутник, теща у зборі, чотири киї
загальною вартістю 39 253,50 гривні, який
як зазначено в рішенні районного суду
був придбаний за особисті кошти ОСОБА_6,
що підтверджується замовленням № 02/7
від 03.07.2010 року.

Детально оцінивши варіант поділу
рухомого майна у вигляді меблів,
предметів домашньої обстановки,
побутової техніки, запропонований
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що він відповідає
інтересам обох подружжя, як за об`ємом
майна так і за його грошовою вартістю.

Зокрема даний варіант поділу
передбачає передачу ОСОБА_3 в особисту
приватну власність наступне майно:

-кухня з дубу з набором «Мийдодир»
вартістю 93692 гривень;

-люстру вартістю 16897 гривень; два
стільця на суму 7831 гривень;

-ліжко з решіткою вартістю 8921 гривень;
дві тумбочки вартістю по 5831 гривень
кожна, на суму 11662 гривень; стіл круглий
вартістю 6766 гривень;

-стінка меблева вартістю 26268 гривень;
телевізор «Філіпс» вартістю 15000
гривень;

-домашній кінотеатр вартістю 5000 гривен;
комод для спальні вартістю 18443 гривень;

-холодильник «Liebhenn» вартістю 13186
гривень; шафа для вина вартістю 17192
гривень;

-посудомиєчна машинка «Бош» вартістю
7961 гривень;

-чотири шкіряні стільця вартістю по 1100
гривень кожне, на суму 4400 гривень
-люстра вартістю 4661 гривень;

-три торшери вартістю 4600 гривень, 2564
гривень, 5014 гривень:

-туалетний стіл вартістю 17281 гривень;
дзеркало вартістю 2324, 50 гривень;

-дві настільні лампи вартістю по 1827
гривень, на суму 3654 гривень;

-шість стільців вартістю по 3915, 50
гривень кожний, на суму 23493 гривень;

-ліжко вартістю по 18739 гривень;

-дві решітки для ліжка вартістю по 2777
гривень, на суму 5554 гривень;:

-стінка бібліотечна вартістю 34228
гривень; підставка вартістю 2000 гривень;

-лампа гостинна вартістю 1100 гривень;
журнальний стіл вартістю 4844 гривень;

-гардино-тюлеві вироби вартістю на суму
90590,50 гривень;

-диван 3-х спальный вартістю 30014 гривень.

На загальну суму 503880 гривень

-Передачу ОСОБА_2 в особисту приватну
власність наступне майно:

-пять книжкових шаф вартістю 12553
гривень;18151 гривень, 12553 гривень, 6453
гривень,16934 гривень;

-настільна лампа вартістю 2105 гривень;
торшер вартістю 4600 гривень;

дванадцять стільців вартістю по 3916
гривень кожний, на суму 346992 гривень;

-два столи для обіду вартістю 6368
гривень та 23925 гривень;

-два телевізора»Філіпс» вартістю 15000
гривень, на суму 30000 гривен;

-два домашніх кінотеатра вартістю 5000
гривень, на суму 10000 гривен;

шкіряний диван на три місця вартістю
23412 гривень;

шкіряний диван на два місця вартістю
14739 гривень;

-лампа-бра вартістю 1700 гривень;
холодильник «Liebhenn" вартістю 28427
гривень;

-пральна машинка «MIELE» вартістю 18600
гривень;

-гардино-тюлеві вироби вартістю на суму
90590,50 гривень;

-журнальний стіл вартістю 4844 гривень;
шкіряне крісло вартістю 10100 гривень;

-Вітрина вартістю 21118 гривень;
туалетний стіл вартістю 17181 гривень;

-дзеркало вартістю 2324, 50 гривень;

-два ліжка вартістю по 18739 гривень
кожне, на суму 37478 гривень;

-дві тумбочки вартістю по 5831 гривень, на
суму 11662 гривень;

-комод для спальні вартістю 20595 гривень;
крісло вартістю 15980 гривень;

на загальну суму 502717 гривень.

Судова колегія погоджується з таким
варіантом поділу і вважає його
справедливим та таким, що найбільше
відповідає інтересів обох подружжя з
вархуванням рівності часток у праві
спільної сумісної власності.

При таких обставинах рішення суду
першої інстанції не може залишатися в
силі в частині поділу рухомого майна -
предметів домашньої обстановки, меблів
і побутової техніки і підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення.

Таким чином, судова колегія доходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02 липня 2014
року в частині зустрічного позову
ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 щодо спільного майна подружжя -
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким позов ОСОБА_2 та
зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
частково. Припинити право приватної
власності ОСОБА_3 відносно 1/2 частки
жилого будинку, земельної ділянки та
моторного катеру та визнати за кожним
із подружжя право спільної часткової
власності на вказане майно в рівних
частках по 1/2 частки за кожним. Поділити
предмети домашньої обстановки, меблі і
побутову техніку за варіантом поділу,
запропонованому ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на рішення суду першої
інстанції. В іншій частині позові та
зустрічного позову - відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України у
разі зміни рішення суду першої
інстанції або ухвалення нового
рішення, апеляційний суд здійснює
перерозподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням вимог ОСОБА_2
в частині поділу рухомого майна, судова
колегія приймає до уваги, що позов
ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3
задоволені частково.

Враховуючи, що ОСОБА_3 при поданні
зустрічного позову про поділ майна
подружжя сплатив 2500 грн., а ОСОБА_2 при
поданні первісного позову, заявлення
ухвали про витребування доказів та при
поданні апеляційної скарги, яка
частково задоволена та ухвалено нове
рішення сплатила судовий збір в сумі 3441
гривень, судовий збір в сумі 114,70
гривень, судовий збір в сумі 1720, 50
гривень, а всього на загальну суму 5276
грн. 20 коп., то позивачу позов якої
задоволено частково, документально
підтверджені судові витрати
присуджуються пропорційно до розміру
задоволених вимог, а відповідачеві
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тому стягненню з ОСОБА_3 підлягає
5276,20/2=2638,10 грн., а з ОСОБА_2 2500/2=1250. З
урахуванням заліку остаточно з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2В . слід стягнути 1388
грн. 10 коп. (2638,10-1250).

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02 липня 2014
року в частині зустрічного позову
ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 щодо спільного майна подружжя -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Припинити право приватної власності
ОСОБА_3 відносно 1/2 частки жилого
будинку загальною площею 379,0 кв.метрів,
з надвірними спорудами на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної часткової власності на жилий
будинок загальною площею 379,0 кв.метрів,
з надвірними спорудами на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2 в рівних
частках по 1/2 частки за кожним.

Припинити право приватної власності
ОСОБА_3 на 1/2 частку земельної ділянки
площею 0,062 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в тому числі 0,024 га
ріллі, 0,038 га під забудову, за адресою
АДРЕСА_2.

Визнати право спільної часткової
власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних
частках, по 1/2 частки за кожним на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.

Припинити право приватної власності
ОСОБА_3 на 1/2 частку моторного катеру
«Stsngruy 240 CR», 2005 року випуску
ідентифікаційний номер корпусу
«НОМЕР_1».

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної часткової власності в рівних
частках, по 1/2 частки кожному, на
моторний катер «Stsngruy 240 CR», 2005 року
випуску ідентифікаційний номер
корпусу «НОМЕР_1».

Поділити набуте за час шлюбу майно між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділивши у приватну
власність

ОСОБА_3 наступне майно:

-кухня з дубу з набором «Мийдодир»
вартістю 93692 гривень;

-люстру вартістю 16897 гривень;

-два стільця на суму 7831 гривень;

-ліжко з решіткою вартістю 8921 гривень;

-дві тумбочки вартістю по 5831 гривень
кожна, на суму 11662 гривень;

-стіл круглий вартістю 6766 гривень;

-стінка меблева вартістю 26268 гривень;

-телевізор «Філіпс» вартістю 15000
гривень;

-домашній кінотеатр вартістю 5000 гривен;

-комод для спальні вартістю 18443 гривень;

-холодильник «Liebhenn» вартістю 13186
гривень;

-шафа для вина вартістю 17192 гривень;

-посудомиєчна машинка «Бош» вартістю
7961 гривень;

-чотири шкіряні стільця вартістю по 1100
гривень кожне, на суму 4400 гривень
-люстра вартістю 4661 гривень;

-три торшери вартістю 4600 гривень, 2564
гривень, 5014 гривень:

-туалетний стіл вартістю 17281 гривень;

-дзеркало вартістю 2324, 50 гривень;

-дві настільні лампи вартістю по 1827
гривень, на суму 3654 гривень;

-шість стільців вартістю по 3915, 50
гривень кожний, на суму 23493 гривень;

-ліжко вартістю по 18739 гривень;

-дві решітки для ліжка вартістю по 2777
гривень, на суму 5554 гривень;:

-стінка бібліотечна вартістю 34228
гривень;

-підставка вартістю 2000 гривень;

-лампа гостинна вартістю 1100 гривень;

-журнальний стіл вартістю 4844 гривень;

-гардино-тюлеві вироби вартістю на суму
90590,50 гривень;

-диван 3-х спальный вартістю 30014 гривень.

на загальну суму 503880 гривень

ОСОБА_2 виділити у приватну власність
наступне майно:

-пять книжкових шаф вартістю 12553
гривень;18151 гривень, 12553 гривень, 6453
гривень,16934 гривень;

-настільна лампа вартістю 2105 гривень;

-торшер вартістю 4600 гривень;

дванадцять стільців вартістю по 3916
гривень кожний, на суму 346992 гривень;

-два столи для обіду вартістю 6368
гривень та 23925 гривень;

-два телевізора»Філіпс» вартістю 15000
гривень, на суму 30000 гривен;

-два домашніх кінотеатра вартістю 5000
гривень, на суму 10000 гривен;

шкіряний диван на три місця вартістю
23412 гривень;

шкіряний диван на два місця вартістю
14739 гривень;

-лампа-бра вартістю 1700 гривень;

-холодильник «Liebhenn" вартістю 28427
гривень;

-пральна машинка «MIELE» вартістю 18600
гривень;

-гардино-тюлеві вироби вартістю на суму
90590,50 гривень;

-журнальний стіл вартістю 4844 гривень;

-шкіряне крісло вартістю 10100 гривень;

-Вітрина вартістю 21118 гривень;

-туалетний стіл вартістю 17181 гривень;

-дзеркало вартістю 2324, 50 гривень;

-два ліжка вартістю по 18739 гривень
кожне, на суму 37478 гривень;

-дві тумбочки вартістю по 5831 гривень, на
суму 11662 гривень;

-комод для спальні вартістю 20595 гривень;

-крісло вартістю 15980 гривень;

на загальну суму 502717 гривень.

В іншій частині вимог за первісним та
зустрічним позовом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати у вигляді судового
збору на загальну суму 1388 грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук