АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1205 /2014
інстанції - Шклянка М.П.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Соколової В.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 09 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного
суду м.Києва від 09.12.2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму боргу по договору позики - 98882,52
грн., суму пені - 77386 грн., суму судового
збору - 2062,70 грн., а всього стягнуто - 178331
грн. 22 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з
нього 68787,03 грн. заборгованості за
договором позики. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає про
необґрунтованість суми стягнутої з
нього на користь позивача
заборгованості в розмірі 98882,52 грн.,
оскільки ним частково було погашено
заборгованість перед позивачем в
розмірі 30000 грн., підтвердженням чого є
відповідні розписки позивача на
договорі позики. Таким чином, залишок
заборгованості складає 68787,03 грн. Судом
не було взято до уваги те, що позивачем
пропущено строк позовної давності щодо
стягнення пені, який закінчився 02.07.2011
року, оскільки відповідно до умов
договору позики строк виконання
зобов'язань настав 03.07.2010 року. Отже,
позивач втратив право вимоги пені, що
не було взято до уваги та не враховано
судом при ухваленні оскаржуваного
рішення.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_3 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник позивача ОСОБА_2
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить розписка. Неявка позивача в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
03.07.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 і
зареєстрований в реєстрі № 7223.
Відповідно до умов договору позики
позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 60 000 гривень, що було (на той час)
еквівалентом 12 371 доларів США 14 центів
за офіційним курсом НБУ. Підписання
сторонами цього договору є свідченням
того, що позика отримана Позичальником
у повному обсязі (п.2 договору).

Відповідно до п. 3 Договору відповідач
зобов'язаний повернути готівкою суму
позики в національній валюті України,
що буде еквівалентною 12 371 долару США 14
центам, за офіційним курсом НБУ на день
повернення позики, до 03.07.2010 року. У разі
несвоєчасного повернення позики (або
її частини), сплатити позивачу суму
позики (або її частини) з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також пеню в
розмірі 1 відсотка від простроченої
суми позики (або її частини) за кожний
день прострочення.

Відповідно до п. 4 Договору повернення
позики (або її частини) має бути
здійснено готівкою в межах міста Києва
за адресою, вказаною Позикодавцем.

Позивач зазначає, що відповідач не
виконує свої зобов'язання за вказаним
договором позики.

Колегія суддів вважає що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
позикодавець передає у власність
другій стороні позичальникові грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцю таку ж саме суму
грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Відповідач частково повернув позивачу
грошові кошти в рахунок погашення
боргу за договором позики у розмірі 30000
грн., що підтверджується розписками
відповідача. Представник позивача
не заперечував проти отримання ОСОБА_4
коштів від ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві грошові кошти у такій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.534 ЦК України у
разі недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у певній
черговості, а саме, якщо інше не
встановлено договором спочатку
сплачуються проценти і неустойка, а
потім сплачується сума основного
боргу.

Виходячи з змісту даної норми, суд
дійшов правомірного висновку про
необхідність зарахування коштів
виплачених відповідачем в рахунок
погашення пені та зменшення суми пені
на 30000 грн., виплачених відповідачем.

Крім того, в запереченні на позовну
заяву відповідач наголошує, що строк
позовної давності щодо стягнення пені
закінчився, тому він вважає, що позивач
не має права вимагати стягнення пені.

Відповідно до ст.265 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Так як відповідач, згідно розписки,
повертав кошти останній раз 28.06.2013, то
строки позовної давності для позивача
не являються пропущеними.

Таким чином, оцінивши всі докази в їх
сукупності суд дійшов вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 та стягнення з
відповідача на його користь суми боргу
в розмірі по договору позики в розмірі
98882,52 грн, 77386 грн. суму пені, 2062,70 суму
судового збору, а всього стягнуто 178331
грн. 22 коп. При цьому розмір стягнутої
пені не перевищує річного строку
позовної давності.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 09 грудня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: