АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/263/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51,52,53 Кухаренко
О.В. Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
23 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Магда Л. Ф. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Катеринопільського районного суду м.
Черкаси від 12 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до
Мокрокалигірського професійного
аграрного ліцею про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, заслухавши
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, -
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 12.04.2013 року згідно
наказу № 29 вона була прийнята на посаду
практичного психолога
Мокрокалигірського аграрного ліцею с.
Мокра Калигірка Катеринопільського
району Черкаської області, а згідно
наказу № 94 від 02.09.2013 року вона була
звільнена із займаної посади на
підставі ст.7 КЗпП України.
Вважає таке звільнення незаконним,
оскільки проведено з порушенням
трудового законодавства. Так, заяви на
звільнення вона не подавала, про
звільнення завчасно адміністрацією
ліцею повідомлена не була і будь-яка
інша посада їй не була запропонована.
Крім того, зазначала, що вона про своє
звільнення дізналася в день вручення
наказу 02.09.2013 року, в якому вказала про
свою незгоду зі звільненням, так як
будь-яких претензій з приводу
невиконання функціональних обов'язків
на посаді практичного психолога по
день звільнення, адміністрація ліцею
Як на підставу незаконності звільнення
ОСОБА_6, посилається на ненадання їй
відпустки, як інваліду за станом
здоров'я на підставі ст. 10 ЗУ «Про
відпустки», а також вважає, що
звільнення за ст.7 КЗпП України є
неможливим, оскільки дана стаття
передбачає особливості регулювання
праці деяких категорій працівників,
але не передбачає звільнення на
підставі вказаної статті.
З урахування збільшених 12.11.2013 року
позовних вимог, просила суд поновити її
на посаді практичного психолога ДНЗ
«Мокрокалигірський професійний
аграрний ліцей» с. Мокра Калигірка
Катеринопільського району Черкаської
області з 02.09.2013 року.
Стягнути з ДНЗ «Мокрокалигірський
професійний аграрний ліцей» на її
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 02.09.2013 року по день
поновлення на роботі в сумі 4142, 48 грн.
Рішенням Катеринопільського районного
суду черкаської області від 12
листопада 2013 року позов ОСОБА_6 в позові
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене судове рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
відхилення з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивачки, суд виходив з того, що
факт відсутності у неї спеціальної
(психологічної) освіти, або вищої чи
неповної вищої освіти з педагогічним
стажем як на час її прийняття на посаду
практичного психолога
Мокрокалигірського аграрного ліцею
так і на час звільнення доведений, а
тому звільнення її з посади проведено
на підставі чинного законодавства .

Встановлено, що 12 квітня 2013 року
згідно наказу № 29 від 11 квітня 2013 року
ОСОБА_6 була прийнята на посаду
практичного психолога
Мокрокалигірського аграрного ліцею с.
Мокра Калигірка Катеринопільського
району Черкаської з умовою пройти
навчання на курсах для практичних
психологів до 01.09.2013 року або пред'явити
довідку про навчання, якщо воно
продовжується. (а.с. 4)

Наказом № 94 від 2 вересня 2013 року
ОСОБА_6, звільнено з займаної посади із
вказаної дати відповідно до пункту 1
статті 54 Закону України «Про освіту»
від 23.05.1991 року № 1060-ХП, (прийняття на
роботу без відповідної освіти) на
підставі ст. 7 КЗпП України - в зв'язку з
виявленою невідповідністю наявної
освіти у працівника при прийнятті на
посаду і займаній посаді практичного
психолога. (а.с. 5).

Із змісту п.1.2 посадової інструкції
практичного психолога ДНЗ
«Мокрокалигірський аграрний ліцей»
вбачається, що психолог повинен мати
спеціальну (психологічну) освіту, або
вищу чи неповну вищу освіту з
педагогічним стажем не менше року і
кваліфікаційним рівнем -спеціаліст
(молодший спеціаліст). (а.с. 46-50).

ОСОБА_6 на момент прийняття на посаду та
звільнення з посади практичного
психолога мала диплом за спеціальністю
«Бухгалтерський облік в сільському
господарстві», виданий Полтавським
сільськогосподарським інститутом. (а.с.
38)

З вимогами наказу № 29 від 12.04.2013 року
ОСОБА_6 була ознайомлена, що
стверджується її особистим підписом,
проте, станом на 02.09.2013 року вимоги
вказаного наказу не виконала.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 24 КЗпП України
при укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний у випадках,
передбачених законодавством, подати
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію).

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про освіту» (від 23.05.1991, № 1060-XII) у
системі освіти діє державна
психологічна служба. Психологічне
забезпечення навчально-виховного
процесу в навчальних закладах
здійснюють практичні психологи. За
своїм статусом практичні психологи
належать до педагогічних працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону «Про
загальну середню освіту » педагогічним
працівником повинна бути особа з
високими моральними якостями, яка має
відповідну педагогічну освіту,
належний рівень професійної
підготовки, здійснює педагогічну
діяльність, забезпечує
результативність та якість своєї
роботи, фізичний та психічний стан
здоров'я якої дозволяє виконувати
професійні обов'язки в навчальних
закладах системи загальної середньої
освіти .

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 54
ЗУ «Про освіту», де педагогічною
діяльністю можуть займатися особи з
високими моральними якостями, які
мають відповідну освіту,
професійно-практичну підготовку,
фізичний стан яких дозволяє
виконувати службові обов'язки.

Відповідно до п. 29 ППВСУ «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 6 листопада 1992 року, вирішуючи
справи про припинення трудового
договору в зв'язку з порушенням
правил прийняття на роботу, суди
повинні враховувати, що звільнення з
цих підстав може мати місце у
випадках, коли відповідно до ст.7
КЗпП спеціальною нормою законодавства
України передбачено обмеження на
прийняття на роботу за певних умов.

Враховуючи, що при прийнятті ОСОБА_6 на
посаду практичного психолога було
порушено вимоги п. 1 ст . 54 ЗУ «Про
освіту», колегія суддів погоджується з
висновками суду про те, що звільнення
ОСОБА_6 з посади практичного психолога
ДНЗ «Мокрокалигірський аграрний
ліцей» було проведено на підставі
чинного законодавства, при цьому згода
профспілкового комітету на звільнення
працівника із зазначеної підстави
законом не передбачена.

Об'єктивно дослідивши обставини
справи, надавши правильну правову
оцінку представленим сторонами
доказам, підстав для задоволення
вказаних вимог позивача у суду не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують і не дають підстав для її
задоволення.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а
рішення Катеринопільського районного
суду м. Черкаси від 12 листопада 2013 року
у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :