Справа № 463/354/13
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1184/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника
позивача ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 06 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи: Франківський
відділ реєстрації актів цивільного
стану Львівського міського управління
юстиції, Міський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Львівського міського управління
юстиції про встановлення факту
батьківства,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про
встановлення факту батьківства ОСОБА_7
щодо позивача, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову
зазначала, що її (позивача) мати - ОСОБА_8
проживала однією сім»єю з ОСОБА_7 без
укладення шлюбу з серпня 1985 року до
квітня 1997 року. Це підтверджується
актом ЛКП »Затишне» № 156 від 06.07.2009
року, а також свідченням осіб, які
можуть це підтвердити. Під час цього
спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася позивач, фізіологічним
батьком якої є ОСОБА_7, який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення факту
батьківства їй необхідно для набуття
права на спадкове майно.

Доказами, які підтверджують її
народження від ОСОБА_7 зазначила:

свідоцтво про її народження, в якому у
графі батько дитини вказано ОСОБА_7;

свідоцтво про реєстрацію у 1994 році
церковного шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7;

висновок судово-медичної експертизи
зразків крові від 31.07.2009 року № 188, який
є в матеріалах цивільної справи №
2о-198/09 за її заявою до заінтересованої
особи Франківського відділу
реєстрації актів цивільного стану
Львівського міського управління
юстиції про встановлення факту
батьківства, згідно з яким встановлено
ймовірність біологічного батьківства
ОСОБА_7 щодо ОСОБА_2 , складає величину
99,999999 % ;

а також фотографії дитинства позивача,
де вона зображена разом із батьком
ОСОБА_7; Рішенням
Личаківського районного суду м.Львова
від 06 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

На рішення суду першої інстанції
позивачем подано апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати оскаржуване
рішення і ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно відкинув як доказ
висновок молекулярно-генетичного
дослідження ймовірності підтвердження
батьківства ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_2,
неповно дав оцінку акту, складеному
ЛКП»Затишне» від 06.07.2009 року, не давши
оцінки тому, що факт проживання ОСОБА_7
з матір»ю апелянтки підтверджений
двома сусідами.

Оскільки норми ст.53 КпШС аналогічні
нормам ст.128 СК України, якими
передбачено визнання батьківства з
підстав ст.53 КпШС за умови, що батьки є
живі, а її батько помер, то вона
звернулася з позовом до суду з підстав,
встановлених ст.130 СК України, тому при
вирішенні спору суд повинен був
приймати до уваги докази, передбачені
ст.ст.57,58 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги, з
наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно з п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», при розгляді
справ про встановлення батьківства
щодо дитини, яка народилася до 1 січня
2004 року, необхідно застосовувати
відповідні норми КпШС, беручи до уваги
всі докази, що достовірно
підтверджують визнання відповідачем
батьківства, в їх сукупності, зокрема
спільне проживання й ведення
спільного господарства відповідачем
та матір»ю дитини до її народження,
спільне виховання або утримання ними
дитини.

З огляду на вимоги ст.53 КпШС та
відповідно до статей 57-59 ЦПК України
доказами визнання батьківства можуть
бути фактичні дані, які з достовірністю
підтверджують факт визнання
відповідачем батьківства, а саме:
листи, анкети, заяви відповідача, інші
докази. Однак, позивачкою таких
доказів суду не надано, а також не
надано будь-яких інших доказів, які б
свідчили про факт визнання Жуковським
свого батьківства щодо ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованістю висновків суду першої
інстанції про те, що позивачем не було
подано доказів, які б з достовірністю
підтверджували факт визнання ОСОБА_7
при його житті, батьківства щодо
позивачки.

Так, у відповідності до ч.3 ст.53 КпШС
УРСР, при встановленні батьківства суд
бере до уваги спільне проживання та
ведення спільного господарства
матір»ю дитини і відповідачем до
народження дитини, або спільне
виховання чи утримання ними дитини, або
докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

У відповідності до ч.3 ст.10, 1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У позовній заяві позивач
зазначала, що факт проживання її
матері однією сім»єю з ОСОБА_7 без
укладення шлюбу з серпня 1985 року до
квітня 1997 року, підтверджується актом
ЛКП «Затишне» № 156 від 06.07.2009 року, а
також свідченнями осіб, які можуть це
підтвердити, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13.

Зі змісту вищеназваного акту
слідувало, що про проживання
Жуковського (так зазначено в акті)
ОСОБА_7 з позивачем і її матір»ю у
вищезазначений період за адресою:
АДРЕСА_1 комісії стало відомо зі слів
ОСОБА_8 ( матері позивача) та ОСОБА_2 (
позивача ). При цьому в акті не було
зазначено про те, що під час проживання
ОСОБА_7 в одному приміщенні з
позивачкою і ії матір»ю ОСОБА_7 вів
спільне господарство з матір»ю
позивачки.

Покликаючись у позовній заяві на те, що
факт проживання її матері однією
сім»єю з ОСОБА_7 у певний період можуть
підтвердити особи, які зазначені у
акті № 156, позивач при. розгляді справи
судом, однак не заявляла клопотання
про допит в якості свідків осіб,
зазначених у акті № 156, які, за її
твердженнями, могли б підтвердити факт
спільного проживання ОСОБА_7 з матір»ю
позивачки у вищезазначений період .

Отже, наявності такої обставини, як
спільне проживання та ведення
спільного господарства матір»ю
позивача і ОСОБА_7 до народження
позивачки, останньою у суді доведено
не було.

Посилання позивача на вінчання її її
матері ОСОБА_8 з ОСОБА_7 у 1994 році не
давало суду підстав для розцінення
цього факту як такого, який
підтверджував би наявність будь-якої
із обставин, встановлених ч.3 ст.53 КпШС
УРСР для встановлення батьківства.

Враховуючи те, що згідно тверджень
позивача, ОСОБА_7 проживав з нею і її
матір»ю до квітня 1997 року, а на
фотографії з дитинства позивача,
ймовірно спільно із ОСОБА_7, яка
знаходиться в матеріалах цивільної
справи № 2о-10/11 Франківського районного
суду м.Львова ( ас 15 ), зафіксовано, що
знімок було зроблено в 1998 році, то дана
фотографія також не може розглядатися
як незаперечна обставина визнання
ОСОБА_7 батьківства щодо позивача.

Таким чином, позивачем не було
доведено в суді наявності хоча б однієї
з чотирьох обставин встановлених ч.3
ст.53 КпШС УРСР, а саме: а) спільного
проживання і ведення спільного
господарства матір»ю дитини і
відповідачем до народження дитини; б)
спільного виховання батьками дитини;
в) спільного утримання батьками дитини;
г) визнання відповідачем батьківства
як у період вагітності матері, так і
після народження дитини. Колегія
суддів вважає за необхідне звернути
увагу на наступне.

У позовній заяві позивач
зазначила: у зв»язку з невідомими для
неї обставинами запис про батька
дитини у книзі реєстрації народжень
був проведений за прізвищем
матері-Опеля, а ім»я та по-батькові
вказані за вказівкою матері-Оксана
Зеновіївна. Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і на час
його смерті позивачці виповнилося 23
роки. Тобто, позивач не могла не
усвідомлювати, що у свідоцтві про її
народження не вказано, що її батьком є
ОСОБА_7 Однак, позивач не зазначила
причин, з яких будучи повнолітньою при
житті ОСОБА_7, не порушувала перед
останнім питання про визначення її
походження від нього- у відповідності
до п.1 ч.2 ст.125, ст.126 СК України , як і не
порушувала питання про визнання
батьківства ОСОБА_7 щодо неї за
рішенням суду - у відповідності до ст.128
СК України.

Вищенаведені обставини, на думку
колегії, також можна розглядати як
побічний доказ недоведеності факту
визнання ОСОБА_7 батьківства щодо
позивача.

Зважаючи на те, що у суді не
знайшла свого підтвердження жодна із
обставин, встановлених ч.3 ст.53 КпШС
УРСР, яку суд повинен брати до уваги
при встановленні батьківства, сам по
собі висновок експертизи зразків
крові від 20.08.2009 року № 188, який є в
матеріалах цивільної справи № 2о-10/11
Франківського районного суду м.Львова (
ас 24-26 ), згідно з яким біологічне
батьківство ОСОБА_7 щодо ОСОБА_2,
практично доведено, не міг мати
правового значення для вирішення даної
справи і не міг слугувати підставою для
встановлення батьківства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення без додержання норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення
ухалено з додержанням вимог закону,
доводи апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскаржуваного рішення
не спростовують, тому колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржуване рішення-
залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 06 грудня 2013 року-залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.