Справа № 333/4298//13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді
Стоматова Е.Г., при секретарі Кабановій
К.О. за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_10, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_10, ОСОБА_5, про усунення перешкод у
володінні, користуванні та
розпорядженні квартирою та вселення у
квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_10 про усунення
перешкод в володінні, користуванні та
розпорядженні квартирою та вселення у
квартиру. В позові зазначає, що
перебував з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 10.08.1990 року по
15.04.2011 року. Від шлюбу мають дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання
шлюбу, поділ спільного майна подружжя
було визначено за рішенням суду.
Відповідно до рішення Апеляційного
суду Запорізької області від 22.01.2013
року за ним та за відповідачкою ОСОБА_10
було визнано право власності по 14
частині квартири АДРЕСА_1. Право
власності на 12 частину зазначеної
квартири належить їх дочці ОСОБА_5.
Відповідач з дочкою мешкають в спірній
квартирі. Відповідач не дає можливості
йому користуватися квартирою, не
пускає його до помешкання, змінила
замки на вхідних дверях. Його права, як
власника порушуються.

Просить суд усунути перешкоди в
користуванні, володінні, розпорядженні
квартирою за адресою АДРЕСА_1, 14 частина
якої належить йому на праві власності,
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкод в володінні, користуванні,
розпорядженні квартирою та вселити
його в спірну квартиру.

В судовому засіданні, за клопотанням
сторін, залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, ОСОБА_5, про що
постановлено ухвала суду (а.с.34).

У ході судового розгляду справи,
позивачем надана уточнююча позовна
заява, відповідно до якої ОСОБА_5
залучено в якості співвідповідача.

У судовому засіданні позивач,
представник позивача позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, просять
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідачі проти позову заперечують,
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі, відповідачем ОСОБА_5 надано
письмові заперечення на позов (а.с.88-90).

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_10 пояснила, що спірну квартиру
було придбано у шлюбі. 12 частина
квартири належить на праві власності
ОСОБА_5, а право власності по 14 частині
квартири належить їй та позивачу на
підставі рішення суду від 22.01.2013 року.
Вона в спірній квартирі не проживає та
не зареєстрована. Позивач також не
зареєстрований в спірній квартирі і не
проживає з 2010 року. Майна його в спірній
квартирі не має. Ключі від вхідної
двері у нього є, бо замки ніхто не міняв.
Він має змогу потрапити до квартири,
але такого бажання він не висловлював.
Перешкод в користуванні квартирою вона
йому не чинила. Єдиний раз він
приїжджав до квартири у березні 2013
року, але її в квартирі не було, дома
знаходилась донька ОСОБА_5. Донька не
відчинила двері позивачу. Наміру
вселитися до квартири у нього не було,
оскільки він приїхав без речей і
бажання вселитися в квартиру не
висловлював. Квартирну плату та
комунальні послуги не сплачує. Вважає
позовні вимоги не обґрунтованими,
просить в позові відмовити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 заперечує проти
позову, вказавши в своїх поясненнях, що
перешкод в користуванні квартирою
позивачу ніхто не чинив. Позивач восени
2010 року виїхав на інше постійне місто
проживання, забравши всі свої речі. До
березня 2013 року він жодного разу не
приходив, намірів оселитися в спірній
квартирі не мав. В березні 2013 року він
вперше приїхав, дома вона була одна і
на його вимогу відкрити йому двері
відмовила. Він приїхав не один, а з
якимись чоловіками і вона злякалась.
Але про те, що він має намір вселитися в
квартиру він не казав. Вона не
перешкоджала йому в користуванні
житлом. Просить суд слухати справу без
її участі, в зв'язку з тим, що вона
проживає в м. Київ, навчаючись в вищому
учбовому закладі з денною формою
навчання. В позові просить відмовити в
повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, свідків, встановивши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
наданих доказів, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_10
перебували у шлюбі з 10.08.1990 року (а.с.9) по
26.04.2011 року (а.с.6-7). Під час шлюбу було
придбано майно, а саме квартира за
адресою: АДРЕСА_1. В судовому порядку
прийнято рішення про поділ майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя.
Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 22.01.2013 року
(а.с.4-5) за позивачем та відповідачем
визнано право власності по 14 частині
квартири АДРЕСА_1. 12 частина зазначеної
квартири належить на праві власності
ОСОБА_5, дочці позивача та відповідача,
на підставі договору купівлі-продажу
від 10.02.2003 року (а.с.75).

Як вбачається з матеріалів справи,
наданих доказів, відповідач ОСОБА_10
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.8,15). Доказів того, що вона мешкає в
спірній квартирі та чинить перешкоди
позивачеві в користуванні квартирою,
суду не надано. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60
ЦПК).

В спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрована та постійно проживала
ОСОБА_5, яка у теперішній час є
студенткою 1 курсу денної форми
навчання Київського університету
культури і з 01.09.2013 року проживає у м.
Київ (а.с. 84).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

З пояснень і позивача, і відповідача,
наданих в судовому засіданні, позивач
не проживає в спірній квартирі з
вересня 2010 року. Доказів того, що він
намагався вселитися у квартиру, суду
не надано.

Висновок №1851 від 27.03.2013 року про
результат розгляду звернення
громадянина(а.с.44), доказів вчинення
відповідачем ОСОБА_10 перешкод
позивачеві в користувані житлом не
містить, і судом як належний доказ не
приймається.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як
доказ сприймаються судом,критично. Їх
поясненя свідчать про те, що в березні
2013 року позивач запросив поїхати до
спірної квартири, щоб вони були
свідками того, що його не пускають до
квартири. Позивача дійсно не пустили в
квартиру, але не колишня дружина,
відповідач по справі ОСОБА_10, якої не
було вдома, а донька ОСОБА_5. Те, що
позивач не узгодив свій приїзд з
особами, які мешкали в спірній
квартирі, не взяв з собою особистих
речей чи іншого майна, переконують суд
в тому, що намірів вселитися в спірну
квартиру у позивача не було.

Не надано суду і інших письмових
доказів в обґрунтування позовних вимог
позивача, а саме: обмеження доступу до
квартири та вчинення перешкод в
користуванні з боку відповідачів.

Крім того, суду не надано доказів того,
що відповідач ОСОБА_10 є належним
відповідачем. Місце проживання
відповідача ОСОБА_10 зареєстровано за
іншою адресою, а не за місцем
знаходження спірної квартири.
Переконливих доказів того, що вона
фактично мешкає за адресою спірної
квартири, суду не надано. Право
власності на частину квартири,
відповідно до рішення суду,
відповідачем ОСОБА_10 не зареєстровано.

Відповідно до вимог ст.182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Статтею 4 Закону України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягає право власності на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб.

Статтею 19 цього Закону визначено, що до
переліку документів, на підставі яких
проводиться обов'язкова державна
реєстрація прав власності входить і
рішення суду стосовно речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, що
набрали законної сили.

Як встановлено судом, ні позивач, ні
відповідач ОСОБА_10 своє право
власності по 14 частині спірної
квартири, не зареєстрували. Право
власності на нерухоме майно,
відповідно до діючого законодавства,
виникає з моменту державної
реєстрації, а отже відповідач ОСОБА_10
не є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Позивач, зазначаючи в позові що він є
власником 14 частини спірної квартири,
не надав суду доказів реєстрації своїх
прав на нерухоме майно, відповідно до
вимог діючого законодавства.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодного належного
доказу того, що відповідач ОСОБА_10
чинила йому перешкоди в користуванні,
володінні та розпорядженні спірною
квартирою або його вселенню до спірної
квартири.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог.

Позивач, в уточнюючий позовній заяві,
вимог до відповідача ОСОБА_5 не заявляє.
Доказів того, що вона чинить йому
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, суду не надано.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Враховуючи з'ясовані у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.182,210,334,386,391 ЦК України, ст.ст.4,19 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
ст.ст.6,8,208,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
володінні, користуванні та
розпорядженні квартирою та вселення у
квартиру - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Е.Г. Стоматов