Єдиний унікальний номер 205/9010/14-ц
Справа № 2/205/4567/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання права власності на
домоволодіння, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, уточнивши позовні вимоги,
звернулась до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
відповідача про визнання права
власності на домоволодіння. Позовна
заява мотивована тим, що 1964 році
перебуваючи у шлюбі з відповідачем,
вона за власні кошти побудувала
житловий будинок А-1, розташований в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка була
виділена для будівництва та
обслуговування житлового будинку. Нею
ще на дівоче прізвище - ОСОБА_1 були
отримані належні дозволи на
будівництво - рішення Ленінського
райвиконкому, договір про відвід
земельної ділянки для будівництва, акт
та довідка про землекористування.
Позивач вважає, що право власності
виникло у неї внаслідок її особистої
участі та власних витрат на
будівництво вищевказаного нерухомого
майна, тому просила суд визнати за нею
право власності на самочинно
побудований житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, який
складається із житлового будинку А-1,
вбиральні Б, споруд № 1-5.1.

Представник позивача надав суду заяву
з проханням розглядати справу без його
участі, уточнені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
їх задовольнити.

Відповідач 26.11.2014р. надав суду заяву в
якій просив справу розглядати за його
відсутності, позовні вимоги визнає та
просить задовольнити.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом можуть
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 було зареєстровано 02.11.1957р.
(а.с.58).

У 1964 році перебуваючи у шлюбі з
відповідачем,ОСОБА_1 за власні кошти
побудувала житловий будинок А-1,
розташований в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, яка була виділена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

15.03.1960р. на підставі рішення
Ленінського райвиконкому №121 позивачу
надана земельна ділянка площею 400 кв.м.
по АДРЕСА_1, про що був укладений
договір про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку (а.с.8-10).

12.04.1960р. представником
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації було
проведено відвід земельної ділянки з
визначенням меж, загальною площею 400
кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
та передано позивачу в користування,
про що свідчить план земельної ділянки
та довідка о землекористуванні (а.с.11-13).

03.04.1962р. рішенням № 98 Ленінського
райвиконкому м. Дніпропетровська
затверджена перенумерація
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

Згідно довідки КП "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" - станом на 31.12.2012р. в
інвентаризаційній справі відсутні
відомості щодо реєстрації права
власності за адресою: АДРЕСА_1 за гр.
ОСОБА_1 (а.с.23).

Положеннями ст. 376 ЦК України
визначено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій воно розміщене. У разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч.3 ст.375 ЦК України право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

З висновку про технічний стан
будівельних конструкцій вищевказаного
житлового будинку вбачається, що
самочинне будівництво відповідає
будівельним нормам і правилам,
противопожежним та санітарним нормам,
правилам і стандартам в області
будівництва, діючих на території
України. Збудований житловий будинок
безпечний для умов проживання.
Самочинно побудоване нерухоме майно на
земельній ділянці - придатне до
експлуатації (а.с.74-84).

Також, документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної інвентаризації
(а.с.14-20).

Відповідно до Постанови КМУ від 09.09.2009р.
№ 1035р. «Про затвердження Тимчасового
порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом приватних
житлових будинків садибного типу,
дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт» самочинно
збудовані об`єкти нерухомого майна до
05.08.1992р. при наявності Висновку про
технічний стан (будівлі)не потребують
додаткових актів введення в
експлуатацію.

Згідно з ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч.5 ст.376 Цивільного
Кодексу України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Враховуючи вищевикладені правові
норми та те, що технічна документація
на зведений житловий будинок
оформлена, а відповідач по справі не
заперечує проти визнання права
власності за позивачем суд вважає за
можливе позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України від 01.07.2004р. «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст.
15-16, 328, 376, 1216-1218, 1261, 1270 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст.
197, ст. ст. 212, 213-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання права власності на
домоволодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на
самочинно побудований житловий
будинок, розташований по АДРЕСА_1, який
складається із житлового будинку А-1,
вбиральні Б, споруд № 1-5.1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.В. Залімська