ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко
Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Банк Розвитку", треті
особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грінвіч Фіш" про
визнання іпотечного договору
недійсним,

встановив:

У червні 2014 року позивач позивач
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Банк Розвитку", треті
особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грінвіч Фіш" про
визнання іпотечного договору
недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що 17 липня
2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«Всеукраїнський Банк Розвитку» було
укладено договір іпотеки №ZXR039523.143694.002
від 17.07.2013 р. Відповідно до п. 1 договору,
предметом є надання іпотекодавцем в
іпотеку майна, зазначеного в п. 7
договору, в забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ «Грінвіч Фіш»
(позичальник) перед іпотекодержателем.
В іпотеку було передано 100 % площі
нежитлового приміщення вартістю 1 248
000,00 грн., в той час як іпотекодавцю
належить лише 50%, оскільки інша частина
належить на праві спільної сумісної
власності подружжя - дружині
іпотекодавця. Згода дружини на
укладення договору іпотеки була
засвідчена приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 17.07.2013 р. за реєстровим
номером №6396. Цією згодою ОСОБА_7
висловила позицію, що не заперечує
проти підписання договору іпотеки її
чоловіком та передачі його майна в
іпотеку, проте своє майно у вигляді ?
частини нежитлового приміщення в
іпотеку вона не передавала і договір
іпотеки не підписувала. Вважає, що
предмет договору, який є істотною
умовою договору визначений не вірно,
так як предметом повинна бути лише ?
частини нежитлового приміщення № 1031,
що знаходиться в АДРЕСА_1, оскільки інша
частина належить не іпотекодавцю, його
дружині. Посилаючись на ст. 578 ЦК
України. Так у випадку порушення своїх
зобов'язань боржником, стягнення не
може бути звернуте на увесь об'єкт
нерухомості, а лише на його частину,
оскільки давши згоду на передачу
чоловіком своєї частки під іпотеку,
дружина не несе відповідальності своєю
часткою майна у спільній сумісній
власності подружжя та стягнення не
може бути звернено на весь об'єкт
іпотеки, як це вказано у договорі.

В позовних вимогах просила визнати
договір іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013
р. укладеного між ОСОБА_5 та Публічним
акціонерним товариством
«Всеукраїнський Банк Розвитку»
недійсним, судові витрати стягнути з
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 позов
підтримав з підстав викладених у
позові та просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський Банк
Розвитку» - Дяденко Наталія
Володимирівна в судовому засіданні
проти позовних вимог заперечував в
повному обсязі.

В судове засідання треті особи ОСОБА_5,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Грінвіч Фіш» не
з'явилися, повідомлені у встановленому
законом порядку, причини не явки не
повідомили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2013 року
між публічним акціонерним товариством
«Всеукраїнський Банк Розвитку» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Грінвіч Фіш» було
укладено кредитний договір № MKLNU3.143359.002
(а.с. 9-14).

Відповідно до п. 1 кредитного договору,
Банк надав Позичальнику у тимчасове
користування на умовах повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти,
надалі по тексту - «Кредит». Кредит
надається у розмірі 700 000,00 грн. Термін
користування Кредитом до 16 липня 2018
року. Процентна ставка за користування
Кредитом: 23.00% річних.

17 липня 2013 року між публічним
акціонерним товариством
«Всеукраїнський Банк Розвитку», ОСОБА_5
(поручитель) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Грінвіч Фіш»
(позичальник) було укладено Договір
поруки № PX029031.143694.001 (а.с. 15).

Відповідно до п. 4 договору поруки у
разі не виконання зобов'язань за
кредитним договором поручитель та
позичальник відповідають перед банком
як солідарні боржники.

17 липня 2013 року в забезпечення
виконання зобов'язань Позичальника був
укладений Договір іпотеки №
ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013 р. між ПАТ
«Всеукраїнський Банк Розвитку» та
ОСОБА_5 (Іпотекодавець) у відповідності
до якого в забезпечення виконання
зобов'язань, що випливають з Кредитного
договору від 17 липня 2013 року №
MKLNU3.143359.002, Іпотекодавцем в іпотеку ПАТ
«Всеукраїнський Банк Розвитку» було
передано наступне майно: нежиле
приміщення № 1031 (в літ. А) першого
поверху в будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 92,00 кв.м. (далі - Предмет іпотеки),
договір іпотеки посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 6397 від 17.07.2013 р. (а.с. 6-8).

Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на прав спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір
укладається між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Так як, договір купівлі-продажу
нежилого приміщення, а саме Предмету
іпотеки був укладений без визначення
часток, а від іпотекодавця, який на
момент переходу права власності
перебував у шлюбі з Позивачем, то при
вирішення даного спору слід брати до
уваги норми Цивільного кодексу
України та Сімейного кодексу України,
що стосуються саме визначення поняття
спільна сумісна власність та спільна
сумісна власність подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно ч. 1 ст. 368 Цивільного
кодексу України спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2. ст. 369 Цивільного
кодексу України розпорядження майном,
що є у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Відповідно ст. 578 Цивільного кодексу
України майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників.

Згідно п. 4.2. Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
при посвідченні правочинів щодо
розпорядження спільним майном
подружжя, якщо правовстановлюючий
документ оформлений на ім'я одного з
подружжя, нотаріус вимагає письмову
згоду іншого з подружжя. Справжність
підпису другого з подружжя на заяві про
таку згоду має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідно до п. 13.1 Договору іпотеки
предмет іпотеки знаходиться у спільній
сумісній власності подружжя. Це
договір посвідчено за заявою про згоду
дружини Заставодавця - ОСОБА_7,
справжність підпису на якій засвідчено
ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу 17.07.2013 року за реєстровим №6396.

Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 640
Цивільного кодексу України договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може буди визнаний судом
недійсним.

Поряд зі ст. 3 Цивільного кодексу
України, яка однією з засад цивільного
законодавства визначає свободу
договору, тобто можливість укладати
договори і визначати їх зміст на свій
розсуд, ст. 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
спірний правочин, а саме договір
іпотеки № ZXR039523.143694.002 від 17.07.2013 р. всім
цим нормам повністю відповідає, тобто
підстави визнавати його недійсним,
відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, які
приймали участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, приходить до висновку,
що у задоволенні позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі, оскільки
при аналізі норм чинного
законодавства, які регулюють дані
договірні правовідносини встановлено,
що договір іпотеки укладений з
дотриманням норм та порядку укладення
договорів встановленими нормами
Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 3, 203, 215, 355, 356, 368, 369, 578, 638
Цивільного кодексу України, ст.ст. 15, 88,
208, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. 60 Сімейного
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Банк Розвитку", треті
особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грінвіч Фіш" про
визнання іпотечного договору
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: