Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року Новоазовський
районний суд Донецької області у
складі:

судді
Китаєва А.В.,

при секретарі
П'ятигорській О.В.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника третьої особи
Павлопільської сільради
Шапкина С.В.,

представника третьої особи
держземагентства
Качукова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Новоазовськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Павлопільська сільська
рада Новоазовського району Донецької
області та відділ Держземагентства у
Новоазовському районі Донецької
області про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та стягнення
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

01.03.2013 року позивач звернулася до суду
із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 29 травня 2010 року
придбала жилий будинок номер АДРЕСА_1.
Згідно з договором дарування від 29
травня 2010 року їй, позивачу, належить на
праві приватної власності земельна
ділянка, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,5 га, з яких 0,25 га
надані для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,25
га надані для ведення особистого
підсобного господарства. 28 грудня 2012
року вона отримала державні акти на
зазначені земельні ділянки. Після чого
вона улаштувала на своїй земельній
ділянці металевий бак для забезпечення
поливу господарського урожаю і посіву.
Проте, відповідачка самовільно
зруйнувала встановлений позивачкою
бак, заподіявши при цьому їй як
власникові збитки. Наприкінці 2012 року
відповідачем були встановлені
розділові кілочки, які суперечать межі
земельних ділянок, тим самим
відповідач намагалася захватити
частину її, позивача, земельної
ділянки. Крім того, відповідач
використовує самовільно зайняту
частину земельної ділянки для
особистих цілей, а саме: займається її
облаштуванням, посівом урожаю,
висаджуванням дерев. Просила
зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не
чинити перешкод в користуванні її
позивача земельною ділянкою, звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
та стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги та пояснила,
що придбала житловий будинок з
земельною ділянкою. Відповідачка їй
відразу поставила ультиматуми, щоб
вона прив'язала собак. У них не виходять
добросусідські стосунки. Відповідачка
саджає кукурудзу на її ділянці. Коли
вона купувала будинок, попередня
господарка показала їй межові знаки і
розміри земельної ділянки.
Землевпорядник їй межових знаків не
встановлював. Додатково просила
визначити і встановити межі ділянок
згідно земельної документації.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги позивача не визнала,
пояснивши суду, що ніяких межових
знаків між їх земельними ділянками
ніколи не існувало. На теперішній час
вона не може приватизувати свою
земельну ділянку, оскільки позивач не
надає своєї згоди.

Представник третьої особи
Павлопільської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області в судовому засіданні зазначив,
що з цього питання позивачка
зверталася до дільничного, але
оскільки це земельне питання,
виїжджали представники сільради. На
ділянці позивача стоїть бочка,
відповідачка пообіцяла, що вона більш
не користуватиметься водою з бочки.
Труби протягував кооператив, людям
дозволили користуватися цією водою.
Щоб вирішити цю суперечку, ОСОБА_1
просто треба дати дозвіл на
приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2,
тоді будуть і зроблені виміри. Вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Представник третьої особи відділу
Держземагентства у Новоазовському
районі Донецької області в судовому
засіданні повідомив, що відновлення
меж земельної ділянки на місцевості
проводиться землевпорядними органами,
просив вирішити справу на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
третіх осіб, дослідивши матеріали по
справі, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
29 травня 2010 року є власником житлового
будинку № АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно з договором дарування від 29
травня 2010 року (а.с.10) позивачу належить
на праві приватної власності земельна
ділянка, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,5 га, з яких 0,25 га
надані для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,25
га надані для ведення особистого
підсобного господарства.

Право власності на зазначену земельну
ділянку посвідчено за позивачем на
підставі державних актів на право
приватної власності на землю серії ЯМ
№679720 та серії ЯМ №679721 від 28.12.2012 року
(а.с.7-8).

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 10 червня 2009 року є
власником житлового будинку АДРЕСА_2
(а.с.32).

На фотографії (а.с.42), яка долучена до
матеріалів справи, зображено будинок
позивачки, металева бочка та труби.

Згідно акту від 02 жовтня 2012 року
позивачу ОСОБА_1 землевпорядною
організацією - ПП «Новоазовський
земельно-кадастровий центр»
відновлені в натурі межі земельних
ділянок (на місцевості), закріплені
довгостроковими межовими знаками, та
передані на зберігання власнику.

Відповідно до листа Павлопільської
сільської ради Новоазовського району
Донецької області від 27.02.2014 року №25 за
скаргою ОСОБА_1 проведена перевірка. В
ході якої встановлено, що бочка для
води, яку залишив ОСОБА_1 колишній
голова господарства ОСОБА_6, стоїть на
земельній ділянці позивачки. Бочку
водою наповняла ОСОБА_2 для поливу
городу (сама ОСОБА_1 нічого на городі не
саджає і не поливає). Відповідно до
рішення комісії: ОСОБА_2 не повинна
брати воду для поливу із бочки без
дозволу ОСОБА_1; рекомендовано: ОСОБА_1
закінчити переоформлення держакту на
її ім'я; ОСОБА_2 приватизувати земельну
ділянку або оформити оренду,
запросивши представників земельного
кадастру для уточнення меж земельних
ділянок обох сусідок, встановивши
кілочки по межі; сусідкам строго
притримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст.158 Земельного кодексу
України визначені органи, що вирішують
земельні спори.

За ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

За ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

За ч.5 ст.158 ЗК України у разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин,
спір вирішується судом.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснено, що згідно
зі ст.158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Види межових знаків
і порядок відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.
Витрати на встановлення суміжних меж
несуть власники земельних ділянок у
рівних частинах, якщо інше не
встановлено угодою між ними.

Процедура встановлення та відновлення
меж земельних ділянок регламентується
ст. 55 Закону України «Про землеустрій»,
а також Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою наказом Держкомзему від
18.05.2010 № 376, та Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затв. наказом Державного Комітету
України по земельних ресурсах від 04.05.99
№ 43. Безпосередньо встановлення та
відновлення меж покладається на
землевпорядні організації, які мають
ліцензію на здійснення такого виду
діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, при
оформленні позивачем права власності
на зазначену земельну ділянку
землевпорядною організацією ПП
«Новоазовський земельно-кадастровий
центр» недотримані вимоги Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, а саме в акті від 02.10.2012 року
відсутні посилання на
прийомку-передачу довгострокових
межових знаків на зберігання
землекористувачу у відповідній
кількості та доданого списку, що
підтверджується поясненнями сторін по
справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що зазначений спір між
сторонами виник з підстав встановлення
(відновлення) межі між суміжними
земельними ділянками, тобто заявлені
позовні вимоги не пов'язані з вимогою
про усунення перешкод у здійсненні
права власності (користуванні
земельною ділянкою) та не є порушенням
інших прав позивача.

Отже, заявлені позовні вимоги щодо
визначення і встановлення межі між
суміжними земельними ділянками не
підлягають задоволенню, оскільки
встановлення (відновлення) меж
проводиться землевпорядними органами
відповідно до вимог ст.107 ЗК України. Із
заявами до цих органів про відновлення
меж позивачка не зверталася і їй не
було відмовлено.

Крім того, спори між сусідами про межу,
коли один із сусідів вважає, що інший
зайняв частину його земельної ділянки,
вимагають застосування спеціальних
знань, по справі було призначено судову
земельно-технічну експертизу.
Зобов'язання з оплати вартості
експертизи було покладено на позивача,
як на сторону, що ініціювала її
проведення. Але позивач, отримавши
копію рахунку (а.с.69), не оплатила
вартість експертизи, тому матеріали
справи було повернуто до суду першої
інстанції без виконання експертизи.

Дану відмову від проведення експертизи
суд розцінює згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК
України не на користь позивача,
оскільки суд роз'яснював позивачу
положення ч.3 ст.10 ЦПК України, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, але
позивачкою в обґрунтування заявлених
позовних вимог не надано жодного
доказу.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 57-66, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.106, 107 Земельного кодексу
України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Павлопільська сільська
рада Новоазовського району Донецької
області та відділ Держземагентства у
Новоазовському районі Донецької
області про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Новоазовський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.В. Китаєв