АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-2533 Головуючий у суді
першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч» на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства «Державне
Київське конструкторське бюро «Луч»,
третя особа: генеральний директор
Державного підприємства «Державне
Київське конструкторське бюро «Луч»
Коростельов ОлегПетрович про
скасування наказу; поновлення на
роботі; стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу;
відшкодування матеріальної і
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 76-К від 02
жовтня 2012р. про звільнення ОСОБА_3 01
жовтня 2012р. з роботи з посади
монтажника РЕАтаП шостого розряду
монтажно-складального цеху № 27
Державного підприємства «Державне
Київське конструкторське бюро «Луч».

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді
монтажника РЕАтаП шостого розряду
монтажно-складального цеху № 27
Державного підприємства «Державне
Київське конструкторське бюро «Луч» з
01 жовтня 2012р.

Стягнуто з Державного підприємства
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 67824 грн. 77 коп.; у відшкодування
моральної шкоди 2000 грн.; 2368 грн. 80 коп. -
вартості проведення судової
експертизи.

Стягнуто з Державного підприємства
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч» в дохід держави судовий збір
в розмірі 792 грн. 95 коп.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі на посаді монтажника РЕАтаП
шостого розряду монтажно-складального
цеху № 27 Державного підприємства
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч» та виплати їй середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць у розмірі 5041 грн. 03 коп.

В решті позову відмовлено.

Представник Державного підприємства
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч» подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволені позову, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася,
хоча була повідомлена про час та місце
розгляду справи належним чином, про
причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність не
з'явившийся особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2013 року
ОСОБА_3 звернулася до суду з даним
позовом до ДП «Державне Київське
конструкторське бюро «Луч»,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що з листопада 2007р. вона
працює на посаді монтажника РЕАтаП
шостого розряду монтажно-складального
цеху № 27 відповідача.

Наказом № 76-К від 2 жовтня 2012 р. її було
звільнено з займаної посади на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням.

На думку ОСОБА_3, її звільнення з
займаної посади відбулося з порушенням
трудового законодавства, а саме - нею
ніколи не писалась і не подавалась
заява про звільнення за власним
бажанням; звільнення відбулося під час
її непрацездатності; з наказом про
звільнення її не було ознайомлено;
трудова книжка була принесена додому
знайомою.

В зв'язку з незаконним звільненням у
неї була спроба самогубства, і подальше
лікування, а тому для захисту свого
порушеного права вона вимушена була
звернутися до суду, і просила скасувати
наказ № 76-К від 02 жовтня 2012р. про її
звільнення; поновити позивачку на
посаді монтажника радіоелектронної
апаратури і приладів шостого розряду
відповідача; стягнути з відповідача на
користь позивачки середній заробіток
за час вимушеного прогулу; зобов'язати
відповідача відшкодувати позивачці
завдану матеріальну шкоду у розмірі
18851,17 грн.; зобов'язати відповідача
відшкодувати позивачці моральну шкоду
в розмірі 800000,0 грн.

Судом до участі у справі, в якості
третьої особи було притягнуто
генерального директора відповідача -
Коростельова О.П.

Судом встановлено, що наказом № 76-К від
2 жовтня 2012 року позивачку було
звільнено з 1 жовтня 2012 року з роботи з
посади монтажника радіоелектронної
апаратури і приладів шостого розряду
відповідача з підстав, передбачених ч. 1
ст. 38 КЗпП України.

Підставою для зазначеного звільнення
була заява про звільнення від імені
позивачки.

Як вбачається з листка
непрацездатності серія АБО № 295071, з 24
вересня по 1 жовтня 2012 року позивачка
була непрацездатною, до роботи
зобов'язана була приступити 2 жовтня 2012
року.

Звертаючись до суду з позовом,
позивачка наголошувала, що нею не
складалась, не підписувалась і не
подавалася заява до адміністрації
відповідача про звільнення з роботи за
власним бажанням.

Згідно з висновком експертів, за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи №
5334/5335/13-32 від 19 серпня 2013 року, підписи
від імені ОСОБА_3 у графі «(особистий
підпис)» в заяві про звільнення ОСОБА_3
за власним бажанням від 1 жовтня 2012 р.,
виконані рукописним способом пір'яною
ручкою чорнилами чорного кольору без
попередньої технічної підготовки чи
технічних засобів. Рукописні записи
«О.П. Коростельову», «ОСОБА_3.»,
«монтажника РЕА та П цеху 27», «за
власним бажанням». «01 жовтня 12»,
«ОСОБА_3.» «2» 10 12» у заяві про
звільнення ОСОБА_3 за власним бажанням
від 1 жовтня 2012 р. виконані не ОСОБА_3
Встановити чи виконані підписи від
імені ОСОБА_3 у графі «(особистий
підпис)» в заяві про звільнення ОСОБА_3
за власним бажанням від 01 жовтня 2012р.
ОСОБА_3 чи іншою особою не виявилось
можливим з причин, вказаних у
дослідницькій частині висновку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в п. 12
Постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 6
листопада 1992 р., по справах про
звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору. Подача
працівником заяви з метою уникнути
відповідальності за винні дії не може
розцінюватись як примус до цього і не
позбавляє власника або уповноважений
ним орган права звільнити його за винні
дії з підстав, передбачених законом, до
закінчення встановленого ст. 38 КЗпП
строку, а також застосувати до нього
протягом цього строку в установленому
порядку інше дисциплінарне стягнення.

Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був
розірваний і працівник не наполягає на
звільненні, дія трудового договору
вважається продовженою.

З показів свідків також вбачається, що 2
жовтня 2012 р. співробітник цеху ОСОБА_5
принесла заяву від позивачки про
звільнення, проте вона була складена
нерозбірливо, тому 03 жовтня 2012р. за
вказівкою ОСОБА_6 співробітники цеху в
робочий час пішли до позивачки з
бланком заяви про звільнення з роботи,
при цьому вказаний бланк-заяву про
звільнення було заповнено табельщицею
ОСОБА_7 з проставленням дати складання
01 жовтня 2012р., та подано на підприємство
03 жовтня 2012 р.

Разом з цим, відповідачем не надано
оригіналу заяви позивачки про
звільнення, яку вона, нібито подала
відповідачу і яка була написана
нерозбірливо, також не надано доказів
реєстрації цієї заяви на підприємстві.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що звільнення позивачки,
відбулося з порушенням трудового
закону, при цьому судом встановлено, що
було відсутнє волевиявлення останньої
на складання, підписання та подання до
адміністрації заяви про звільнення, що
підтверджується вищезазначеним
висновком судової експертизи та
показами свідків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визнання незаконним наказу № 76-К від 02
жовтня 2012р. про звільнення позивачки
ОСОБА_3 01 жовтня 2012р. з роботи з посади
монтажника РЕАтаП шостого розряду
монтажно-складального цеху № 27 ДП
«Державне Київське конструкторське
бюро «Луч», та поновлення на роботі на
посаді монтажника РЕАтаП шостого
розряду монтажно-складального цеху № 27
відповідача з дати її звільнення - 01
жовтня 2012р., зі стягненням на її користь
з відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу (01 жовтня 2012р. - 13
грудня 2013р.) у розмірі 67824,77 грн., з
урахуванням того, що середньомісячна
заробітна плата позивачки складала
5041,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Частково задовольняючи позов в частині
стягнення моральної шкоди та стягуючи
на користь позивачки моральну шкоду в
розмірі 2000 грн., суд першої інстанції
врахував, що позивачка була звільнена 1
жовтня 2012 року з порушенням трудового
законодавства, що спричинило у неї
негативні зміни у звичайних умовах її
життя, що зумовлено витратою часу на
документальне оформлення порушення її
прав, тривалого захисту свого
порушеного права в суді, що вона
зазнала моральних страждань.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
не враховано відсутність
категоричного висновку експертизи
щодо підпису позивачки на заяві про
звільнення, оскільки ці доводи
спростовуються матеріалами справи,
показами свідків. Крім того,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на спростування
пояснень ОСОБА_3, що вона не мала наміру
звільнятися з роботи, не писала та не
підписувала заяву про звільнення.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що позивачкою пропущено строк
звернення до суду із заявою про
поновлення на роботі, оскільки, як
встановлено судом, копія наказу про
звільнення, позивачці надано не було,
трудову книжку їй було передано
сторонньою особою, яку вона не
уповноважувала на її отримання,
відомості про час отримання позивачкою
трудової книжки, відповідач не
повідомив.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачкою строк звернення до суду
із позовом не пропущений.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги щодо безпідставного
постановлення судом першої інстанції
окремої ухвали, оскільки окрема ухвала
судом постановлена у відповідності до
норм чинного законодавства на підставі
встановлених судом при розгляді справи
порушень з боку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
впливають на їх правильність.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідача відшкодувати
позивачці завдану матеріальну шкоду у
розмірі 18851,17 грн. в апеляційному
порядку не оскаржувалось.

Оскільки рішення суду та окрема ухвала
постановлені з дотриманням норм
діючого законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Державне Київське
конструкторське бюро «Луч» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 грудня 2013 року
залишити без зміни.

Окрему ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді