РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Суркової
В.П.,

при секретарі
Рубановій А.О.,

за участю прекдставника

позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, районної
адміністрації Запорізької міської
ради, третя особа без самостійних
вимог: ОП ЗМБТІ, про визнання права
користування жилим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, районної адміністрації
Запорізької міської ради про визнання
права користування жилим будинком,
який уточнив в процесі розгляду справи.

В позові зазначив, що його дід ОСОБА_4
був користувачем жилого будинку
АДРЕСА_1. З 1984 року за усною
домовленістю з дідом він являється
фактичним користувачем вказаного
будинку, здійснює поточний ремонт
будинку, сплачує комунальні послуги,
однак, право власності на нього не
оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. За
заявою позивача 13.01.2012 року ОП ЗМБТІ
була проведена інвентаризація, згідно
з якої загальна площа земельної
ділянки складає 385 кв. м. Згідно рішенню
виконавчого комітету Шевченківської
районної ради від 17.01.1991 року № 34,
поштова адреса будинку АДРЕСА_1,
змінена на поштову адресу: АДРЕСА_2.

На підставі ст. ст. 395, 398, 401, 411, 413, 415 ЦК
України просив суд визнати за ним право
користування жилим будинком АДРЕСА_2

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, наполягає на
його задоволенні з підстав, викладених
у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилася, від неї
надійшла заява з проханням розглянути
справу за її відсутності, проти
задоволення позову не заперечує.

Представник районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району та представник
третьої особи у судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи були оповіщені у встановленому
порядку, про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення. Заяви про розгляд справи
за їх відсутності, заперечення проти
позову від них не надходило.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини справи,
суд дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

При дослідженні матеріалів справи
судом встановлено наступне.

Згідно технічного паспорту, складеного
станом на 13.01.2012 року (а.с. 7-11), по АДРЕСА_1
розташовано житловий будинок «А»,
прибудова «а», сарай «Б», вбиральня
«В», паркан № 1 на земельній ділянці
площею 385 кв.м., користувачем
зазначений ОСОБА_4. Право власності на
цей об'єкт нерухомості не
зареєстроване.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 12).

За ст. 376 ЦК України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК
можуть бути підставою для задоволення
позову про визнання права власності на
самочинно збудований об'єкт
нерухомості лише тоді, коли при
відсутності права на забудову
земельної ділянки на момент подання
позову позивачем було здійснено
самочинне будівництво з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших норм і правил.

Відповідно до Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію,
затвердженого Постановою КМ України
від 18 жовтня 2006 р. № 1434 дозвіл
замовникам (забудовникам) на виконання
робіт з нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування
об'єктів містобудування надається
державною архітектурно-будівельною
інспекцією, до функцій якої
відноситься проведення перевірки
відповідності виконання будівельних
робіт, будівельних матеріалів, виробів
і конструкцій вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
технічним умовам, затвердженим
проектним рішенням.

До складу спадщини відповідно до ст. 1218
ЦК України входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Зважаючи, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 в експлуатацію ОСОБА_4 не
введено, право власності не
зареєстроване, крім того, позивачем
суду не надано документів, виданих
компетентними державними органами, на
підтвердження відповідності спірних
споруд архітектурним, будівельним,
екологічним та іншим нормам і правилам,
тож підстав для задоволення позову в
частині визнання користувачем
житлового будинку немає.

Поряд з цим, чинне законодавство не
містить поняття користувача житлового
будинку в розумінні позовних вимог,
оскільки право користування майном є
однією зі складових права власності за
визначенням ст. 317 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294
ЦПК України,ст. ст. 331, 375, 376 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
районної адміністрації по
Шевченківському району про визнання
права користування жилим будинком
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запорпіжжя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.П. Суркова