РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року
м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В
СКЛАДІ:

Головуючого
- судді Комісарчук О.В.

З участю
секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просила стягнути з відповідача
на її користь моральну шкоду, завдану
внаслідок заподіяння їй відповідачем
тілесних ушкоджень під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 29.06.2011 року.

В обгрунтування позовних вимог
вказала, що 29.06.2011 року позивач отримала
тілесні ушкодження у вигляді садна на
правій нозі, що відноситься до легкого
тілесного ушкодження без
короткочасного розладу здоров'я. На
лікування витратила значні кошти, а
відповідач в добровільному порядку
надати матеріальну допомогу
відмовився.

Розмір моральної шкоди позивач оцінила
в сумі 20000,00 грн., які просила стягнути
на свою користь.

В судовому засіданні позивач та її
представник заявлений позов
підтримали в повному обсязі з підстав,
викладених в ньому, просили задоволити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, просили відмовити в
задоволенні позову за безпідставністю.
В обгрунтування заперечень відповідач
зазначив, що дорожньо-транспортна
пригода 29.06.2011 року сталась у зв'язку з
тим, що позивач та її матір не
дотримались Правил дорожнього руху
України при перетині регульованого
пішохідного переходу, а саме
перебігали дорогу на заборонений
сигнал світлофора - червоний, що
встановлено в постанові про відмову в
порушенні кримінальної справи, а тому
підстави для стягнення з нього
моральної шкоди відсутні. Письмові
заперечення приєднані до матеріалів
справи (а.с. 42-43).

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, покази свідка
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
відмовний матеріал № 8731, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.06.2011 року
близько 18 год.30 хв. в м. Житомирі на
проспекті Миру в районі будинку № 15
сталась дорожньо-транспортна пригода.
Водій автомобіля ВАЗ -210934-20 д.н. НОМЕР_1
ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода
ОСОБА_5, яка отримала тілесні
ушкодження, що підтверджується
рапортом старшого інспектора ВО ДТП
ВДАІ м. Житомира ОСОБА_6, протоколом
огляду місця дорожньо-транспортної
пригоди, схемою до нього, довідкою по
дорожньо-транспортній пригоді, які
знаходяться в відмовному матеріалі,
зареєстрованому в ЖРЗПЗ № 8731 від 29.06.2011
року, дослідженому в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Частина 2 цієї ж статті визначає,
зокрема, що моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті. Пункт 1 ч. 2
ст. 1167 ЦК України визначає, що моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Зі змісту п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями)
вбачається, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

В абзаці 2 п. 5 цієї ж Постанови
визначено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Заподіяна моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб.

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 10.10.2011 року
вказано, що причиною виникнення
дорожньо-транспортної пригоди 29.06.2011
року стало невиконання пішоходами
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вимог п.п. 4.9, 4.14.а
Правил дорожнього руху України. Згідно
висновків авто-технічного дослідження
№ 3/190 від 05.08.2011 року встановлено, що з
технічної точки зору водій автомобіля
ВАЗ 210934 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав
технічної можливості запобігти наїзду
на пішохода ОСОБА_5

Вказана постанова 29.12.2011 року була
скасована прокуратурою м. Житомира.

Відповідно до постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
13.01.2012 року в порушенні кримінальної
справи по факту ДТП у відношенні
громадянина ОСОБА_2 повторно було
відмовлено за відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ст. 286 КК
України.

З досліджених в судовому засіданні
доказів судом не встановлено, що
тілесні ушкодження були заподіяні
позивачу ОСОБА_1 внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 29.06.2011 року.

Згідно довідки по
дорожньо-транспортній пригоді,
складеної 29.06.2011 року, вбачається, що
потерпілою внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди була
лише ОСОБА_7, а не позивач по справі.

Зі змісту пояснень самого водія -
відповідача по справі, відібраних як
одразу після ДТП, так і наданих в
судовому засіданні, показів допитаного
в судовому засіданні свідка ОСОБА_3, яка
була очевидцем вказаних подій, з
пояснень допитаних очевидців в ході
проведення перевірки по факту ДТП -
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 вбачається, що автомобіль
здійснив наїзд лише на одного пішохода,
жінку, яка була старша за віком, молодша
дівчина встигла дорогу перейти,
зіткнення з автомобілем не мала.

В судовому засіданні позивач
зазначила, що вона не може вказати, чи
зачепив її автомобіль, яким керував
відповідач.

Акт судово-медичного дослідження, на
який посилається позивач як на доказ
заподіяння їй тілесних ушкоджень, був
складений за результатами
судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_1
21.07.2011 року, тобто зі спливом трьох
тижнів після ДТП.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що
у гр. ОСОБА_1 було виявлено садна на
правій нозі, які є легкими тілесними
ушкодженнями, без короткочасного
розладу здоров'я. Зазначено, що
враховуючи характер та локалізацію
тілесні ушкодження могли утворитись
при падінні з вертикального положення
на площину. В акті зазначено, що зі слів
ОСОБА_1 удар автомобіля прийшовся
позивачу ззаду зліва, проте жодних
інших тілесних ушкоджень, окрім саден
на коліні, на тілі позивача при
медичному освідуванні виявлено не
було.

З урахуванням викладеного, суд не може
прийняти як беззаперечний доказ
заподіяння тілесних ушкоджень
позивачу лише на підставі вказаного
акту, оскільки освідування було
проведено зі спливом тривалого часу,
одразу після ДТП до лікаря вона не
зверталась, що підтверджено нею
особисто. Спростовується показами
свідків та обставина, що відповідач
автомобілем збив або навіть зачепив
ОСОБА_1, які засвідчили, що контакту
автомобіля з жінкою молодшого віку не
було, так як вона встигла перейти
дорогу, а наданий акт ґрунтується лише
на усних поясненнях самої потерпілої -
позивачки, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
позовних вимог на підставі доказів,
наданих сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач заявила вимогу про
відшкодування моральної шкоди,
завданої їй діями відповідача
внаслідок заподіяння легких тілесних
ушкоджень під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 29.06.2011 року.

Проте в судовому засіданні позивач не
довела належними та допустимими
доказами, а судом не встановлено факт
заподіяння позивачу фізичних
страждань діями відповідача, не
доведено причинний зв'язок між діями
відповідачами та наявними тілесними
ушкодженнями позивача, що вони виникли
внаслідок зіткнення з автомобілем, а за
відсутності вказаних умов, підстави
для застосування цивільно-правової
відповідальності у вигляді стягнення
моральної шкоди з відповідача
відсутні, а тому суд відмовляє в
задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що в ході
судового розгляду спростована
обставина, вказана позивачем в позові,
що відповідач взагалі відмовився
добровільно надати будь-яку
матеріальну допомогу, що
підтверджується розписками,
написаними позивачкою, що вона
отримувала кошти на лікування матері
(а.с. 44-46).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки позивач звільнена від сплати
судового збору, суд відносить судові
витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я ОСОБА_1
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка відбулась 29.06.2011 року, -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
О.В. Комісарчук