АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Вовк С.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.
за участю: позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» - Ожга Євгенія Вікторовича на
заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди.
в с т а н о в и л а :
У грудні 2013 року позивач звернувся суду
із позовом до ПАТ «КБ «Даніель», та із
урахуванням уточнених позовних вимог
ставив питання про стягнення суми пені
в розмірі 119 637, 10 гривень, посилаючись
на порушення останнім умов договору
строкового банківського вкладу
року , а також просив стягнути на його
користь суму моральної шкоди у розмірі
10 000 гривень спричинену діями
відповідача внаслідок неналежного
виконання умов укладеного договору.
Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 22 квітня 2014
року, позовні вимоги ОСОБА_3, було
задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» на користь ОСОБА_3 пеню у
розмірі 119 637,10 гривень, суму моральної
шкоди у розмірі 10 000 гривень.
У решті позовних вимог було відмовлено.
Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 24 червня 2014 року заяву
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» - Ожга Євгенія Вікторовича
про перегляд заочного рішення по даній
справі було залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішення
суду відповідач подав апеляційну
скаргу та ставив питання про
скасування рішення суду,
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.
Зазначаючи також про помилковість
застосування судом першої інстанції
норм Закону України «Про захист прав
споживачів», який не поширюється на
дані правовідносини. Так як питання
нарахування пені вирішуються
внаслідок застосування спеціальної
норми права - Закону України «Про
платіжні системи га переказ коштів в
Україні», який визначає загальні
засади функціонування платіжних
систем і систем розрахунків в Україні,
а також визначає загальний порядок
здійснення нагляду (оверсайта) за
платіжними системами. За цим законом,
розрахунок пені мав бути проведений
виходячи із ставки 0,1 % від суми
прострочення платежу, а не як зазначено
в рішенні 3 % за кожен день прострочення.
При цьому, суд задовольняючи вимоги
позивача у частині стягнення з банку
пені у період з 17.10.2013 по 03.02.2014 року у
сумі 116 637 гривень залишив поза увагою
те, що Постановою Правління
Національного Банку України від 16.01.2014
року № 14, ПАТ «КБ «ДАНІЕЛЬ» віднесено
до категорії неплатоспроможних.
Апелянт у судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав та просив
суд її задовольнити.
Позивач у судовому засіданні
апеляційну скаргу не визнав,
заперечував проти її задоволення.
Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Судом при розгляді справи встановлено,
що 17.09.2013 року між ПАТ «КБ «Даніель» та
ОСОБА_3 укладено договір банківського
На виконання п. 1.1. договору, банк
прийняв 17.09.2013 року, а вкладник передав
в управління банку грошові кошти у сумі
4 509,11 доларів США на строк зберігання з
17.09.2013 року по 16.10.2013 року, включно з
нарахуванням простих відсотків
вкладнику на вклад з розрахунку 4,2 %
річних відповідно до умов п. 2.1.
Після закінчення строку дії договору
банк не повернув позивачу на його
вимогу суму вкладу та нараховані
гривень був повернутий через Фонд
гарантування вкладів лише 04.02.2014 року.
Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги частково, виходив з їх
доведеності та обґрунтованості, та
того, що відповідач ПАТ «Комерційний
банк «Даніель» взяті на себе договірні
зобов'язання порушив. А відповідно до ч.
2 ст. 1060 ЦК України, за договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором.
Крім цього, враховуючи у сукупності
характер спричиненої ОСОБА_3 моральної
шкоди, похилий вік позивача, глибини
його моральних страждань, у зв'язку з
відсутністю коштів на проведення
запланованої операції, через
невиконання банком своїх договірних
зобов'язань, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог в
частині відшкодування спричиненої
шкоди на суму 10 000 гривень.
Проте повністю погодитися з такими
висновками колегія суддів не може з
Відповідно до ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.
За змістом ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг", ч.3 ст.47 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" залучення у вклади
(депозити) коштів від юридичних та
фізичних осіб, відкриття та ведення
поточних рахунків клієнтів є
фінансовою послугою.
Правовідносини, що породжуються на
підставі договору банківського вкладу
виникають на підставі умови, згідно із
якою вкладник передає банку вклад, а
банк в свою чергу приймає вклад та
розміщує його на своїх ресурсах. При
цьому, метою вкладу є одержання
вкладником прибутку у вигляді
процентів від суми вкладу, який
використовується банком у процесі
своєї господарської діяльності. Тобто,
в даних правовідносинах банк,
використовуючи свої спроможності у
сфері фінансових відносин, надає
вкладнику фінансову послугу,
результатом якої є прибуток для
вкладника та певна вигода для банку.
Додатково на споживчий характер таких
відносин вказує ст.633 ЦК України, до
якої відсилає ст.1058 ЦК України та
надані Пленумом Верховного Суду
України роз'яснення, що викладені у
постанові №5 від 12 квітня 1996 року "Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів".
Таким чином, правовідносини
банківського вкладу мають споживчий
характер, а відтак є предметом
регулювання Законом України "Про
захист прав споживачів". Отже, колегія
суддів вважає що судом першої
інстанції правомірно виходячи з умов
депозитного договору, а саме п. 5.1
застосовано до існуючих правовідносин
положення ч. 5 ст.10 Закону України "Про
захист прав споживачів". За якою, у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення. З урахуванням
У той же час судом не було взято до
уваги, що починаючи з 17 січня 2014 року
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
було прийнято рішення щодо
запровадження тимчасової
адміністрації в ПАТ «КБ «Даніель».
Відповідно до п.3 ч.5 ст.36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" під час тимчасової
адміністрації не здійснюється
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.
Таким чином, вимоги про стягнення пені
підлягали до задоволення за період з 17
жовтня 2013 року по 17 січня 2014 року і
становили 99 794, 56 гривень.
Також колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції не було взято до
уваги, те, що моральна шкода - це втрати
немайнового характеру, яких особа
зазнала внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, що настали через
незаконні чи винні дії відповідача. Як
загальна умова цивільно-правової
відповідальності законодавством
передбачений зв'язок між протиправної
поведінкою та наслідками, що настали.
Позивач звертаючись до суду вважав, що
вимоги про відшкодування моральної
шкоди підлягають задоволенню з
урахуванням положень Закону України
«Про захист прав споживача».
Однак, вони є безпідставними, з огляду
Відповідальність за спричинену
моральну шкоду, згідно із п.5 ч.1 ст.4
Закону України "Про захист прав
споживачів" настає, якщо така є
наслідком недоліків продукції (дефекту
в продукції) відповідно до закону.
Тобто недоліки продукції, згідно із
визначенням терміну у ст.1 цього Закону,
є такі споживчі характеристики
продукції, які певною мірою впливають
на можливість її використання або
споживання, та сфера використання цієї
продукції входить до суспільних
З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постановлене судове
рішення підлягає скасуванню з
зазначених вище підстав з
постановленням нового за правилами ст.
309 ЦПК України про часткове задоволення
вимог позивача. А саме стягнення пені
за період з 17.10.2013 року по 17.01.2014 року на
суму 99 794, 56 гривень ( з моменту
закінчення строку договору до введення
тимчасової адміністрації) та відмові
у задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди.

На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави 997, 95 гривень судового
збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» - Ожга Євгенія
Вікторовича задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року
скасувати та постановити нове за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» (01010, м. Київ вул.. Московська, 8
) на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 99794,
56 ( дев'яносто дев'ять тисяч сімсот
дев'яносто чотири гривни п'ятдесят
шість копійок) гривни за період з 17.10.2013
року по 17.01.2014 року.

Стягнути зз Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» (01010, м. Київ вул.. Московська, 8
) на користь держави судовий збір у
розмірі 997, 95 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржено в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: