Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/632/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів за
депозитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що
22.01.2009 року між нею та КС «Порада» був
укладений депозитний договір
«Різдвяна ПОРАДА 2009», за умовами якого
вона передала відповідачу грошовий
внесок у сумі 6000 грн. 00 коп., строком на 12
місяців, до 22.01.2010 року, процентна
ставка за користування внеском
складала 26 % річних.

За умовами договору відповідач
зобов'язаний був перерахувати суму
внеску і суму нарахованих процентів за
період користування грошима на
поточний рахунок позивача, в робочий
день, наступний за останнім днем строку
внеску.

На момент спливу строку договору
залишок неповернутих коштів становив
15821,90 грн., на порушення умов договору
станом на 16.09.2013 року гроші відповідач
не повернув.

Термін прострочення виконання
зобов'язань за договором у період з
22.01.2010р. по 16.09.2013р. становить 1333 днів,
таким чином, сума вкладу з урахуванням
нарахованих за договором відсотків за
користування становить 30 845,34 грн., 3%
річних від простроченої суми на
підставі ст. 625 ЦК України - 1 733,47 грн.,
нарахована у відповідності до ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів» пеня за 6 місяців у розмірі
3% за кожен день прострочення - 85 438,26
грн., а всього - 118 017,17 грн.

Тривале неповернення відповідачем
грошового вкладу також спричинило
позивачу моральну шкоду, оскільки
позбавило можливості реалізовувати
свої здібності, зробити заощадження.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просила суд стягнути з
відповідача на свою користь суму
внеску з процентами за весь час
користування вкладом, пеню у розмірі 3%
вартості внеску (послуги) за кожний
день прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, що всього складає 118
017,17 грн., відшкодувати моральну шкоду у
розмірі 60 000 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 до КС
«Порада» в частині стягнення моральної
шкоди залишено без розгляду (а.с. 26).

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 11 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
ОСОБА_3 три проценти річних в сумі 658,50
грн. та пеню в розмірі 1000 грн.

В іншій частині прозову відмовлено.

Стягнуто з КС «Порада» в дохід держави
судовий збір в сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. Від
апелянта ОСОБА_3 надійшла заява про
розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

За змістом ч. 1 ст. 1058, ч. 1 ст. 1060 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 22 січня 2009 року між
КС «Порада» та ОСОБА_3 був укладений
договір № 566 «Різдвяна порада 2009» про
залучення внеску (вкладу) на депозитний
рахунок, за умовами якого ОСОБА_3
передала відповідачу грошову суму 6000
грн. строком на 12 місяців, до 22.01.2010 року,
процентна ставка за користування
внеском складала 26 % річних з
нарахуванням відсотків щомісячно (а.с.
5).

За умовами п. 2.4 погодженого сторонами
договору після закінчення строку його
дії спілка ніяких нарахувань на внесок
не проводить, а згідно п. 3.5 після
закінчення строку дії договору спілка
здійснює повернення вкладу та
нарахованих процентів.

Прийняті зобов'язання відповідач не
виконав, в зазначений в договорі строк
грошові суми позивачу не сплатив.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання повинно
виконуватися належним чином й
відповідно до умов договору (стаття 526
ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
частково, суд виходив з доведеності
того, що в обумовлений договором строк
суму грошового внеску та нарахованих
відповідно до умов договору процентів,
КС «Порада» позивачу не виплатила, що
підтверджується даними особової
картки ОСОБА_3 по гривневому депозиту
та погодженим сторонами актом від
16.09.2013 року (а.с. 3, 4).

Проте, не зважаючи на правильність
висновків в цій частині, суд помилково
відмовив у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_3 суми вкладу з відсотками за
період з 22.01.2009 року по 22.01.2010 року.

За вказаних обставин, КС «Порада»
зобов'язана виплатити вкладнику суму
вкладу з відсотками (за період з 22.01.2009
року по 22.01.2010 року) у розмірі: 15130,94 грн.
+ 690,96 грн. = 15821,90 грн. (а.с. 4).

Також, у відповідності до вимог ч. 2 ст.
625 ЦК України КС «Порада» зобов'язана
виплатити вкладнику 3% річних від
простроченої суми, починаючи з 22.01.2010
року по день звернення до суду - 17.09.2013
року (тобто, за 1333 дні) в розмірі 1733,47
грн., відповідно до наданого позивачем
розрахунку, який є вірним та таким, що
підтверджується матеріалами справи.

Так, стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Укладений сторонами договір № 566
«Різдвяна порада 2009» про залучення
внеску (вкладу) на депозитний рахунок
від 22.01.2009 року належить до грошових
зобов'язань, а тому, враховуючи
юридичну природу правовідносин сторін,
на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК
України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, заявлені на підставі ст. 625 ЦК
України, про стягнення з відповідача
на її користь 3% річних від
простроченої суми, суд помилково
зробив розрахунок з суми вкладу у
розмірі 6000 грн., не врахувавши, що на
день закінчення строку дії договору
сума вкладу з відсотками, яку КС
«Порада» зобов'язана була виплатити
вкладнику, становила 15821,90 грн., і саме з
цієї суми повинні бути розраховані 3%
річних від простроченої суми.

Тобто, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 3% річних
від простроченої суми в розмірі 1733,47
грн., а не в сумі 658,50 грн., як помилково
зазначено у рішенні суду першої
інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення процентів за вкладом з дня
закінчення строку договору по 16.09.2013
року у сумі 30845,34 грн., суд правильно
виходив з того, що за погодженими
сторонами умовами договору
нарахування процентів після
закінчення строку договору кредитною
спілкою не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про стягнення
процентів, нарахованих після
закінчення строку договору, суперечили
його умовам, тому відмову суду у
задоволенні вказаних вимог слід
визнати правомірною.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання, суд першої
інстанції дійшов хибного висновку, що
ці вимоги підлягають частковому
задоволенню на суму 1000 грн.

Так, за змістом позовної заяви,
обґрунтовуючи право на стягнення пені
за кожен день прострочення повернення
депозитного вкладу, розмір якої згідно
наданого розрахунку становить 85438,26
грн., позивач посилалася на п. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою передбачено, що у
разі, коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надати
послуги) згідно з договором, за кожен
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Судом першої інстанції не враховано, що
до правовідносин між КС «Порада» та
споживачем ОСОБА_3, які виникли з
приводу депозитного договору, Закон
України «Про захист прав споживачів»
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

Оскільки ж неустойка у виді пені в
якості забезпечення виконання КС
«Порада» грошових зобов'язань за
депозитним договором від 22.01.2009 року
його умовами не передбачалась, то і
правових підстав для її стягнення суд
не мав.

Таким чином, довід апеляційної скарги
про невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшов часткове
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
лише в частині стягнення з
відповідача суми вкладу з відсотками у
розмірі 15821,90 грн. та 3% річних від
простроченої суми за вкладом в розмірі
1733,47 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
визнання відповідачем позову з
посиланням на акт звіряння від 16.09.2013
року (а.с. 3) не базуються на законі,
оскільки, у відповідності до вимог ст.
174 ЦПК України визнання позову
допускається під час судового
засідання за усною заявою відповідача
або за його письмовою заявою, що
адресована суду.

Вищевказаними обставинами та нормами
матеріального права повністю
спростовується решта доводів
апеляційної скарги ОСОБА_3, які
базуються лише на викладі фабули
справи та суб'єктивному коментарі норм
Закону, що не мають правового значення
для суті спору.

На підставі ст. 88 ЦПК України з КС
«Порада» в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір на загальну
суму 344,10 грн. (229,40 грн. + 114,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодаського міського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_3 суму вкладу з
відсотками у розмірі 15821 (п'ятнадцять
тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 90
коп. та 3% річних від простроченої суми
за вкладом в розмірі 1733 (одна тисяча
сімсот тридцять три) грн. 47 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада» в
дохід держави судовий збір в сумі 344
(триста сорок чотири) грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: