У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_6 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України звернулося до
суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення
на свою користь кошти в порядку регресу
в розмірі 50 000 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
посилався на те, що 09 серпня 2011 року на
проспекті Маяковського в м. Києві, з
вини відповідача ОСОБА_6, який
керував автомобілем марки «Шевроле»
д.н.з. НОМЕР_4, скоєна
дорожньо-транспортна пригода.

На дату цієї пригоди водій ОСОБА_6 не
мав договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Вина відповідача у вчиненні ДТП
підтверджується постановою
Оболонського районного суду м. Києва
від 13 жовтня 2011 року.

В результаті пригоди був пошкоджений
автомобіль «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3,
власником якого є ОСОБА_7 та
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована згідно Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
ВС/0468534, укладеного зі Страховою
компанією ПрАТ «Страхова група «ТАС»,
строк дії якого з 12 лютого 2011 року
по 11 лютого 2012 року.

Розмір завданих збитків згідно звіту №
2419/08/11 від 12 серпня 2011 року,
складеного спеціалістом ТОВ «Сател
Груп» був визначений згідно ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» як вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу та становить 101 028 грн 93 коп.

Потерпілий 09 серпня 2011 року повідомив
про страховий випадок та 27 жовтня 2011
року з метою отримання відшкодування
потерпілий звернувся до позивача.

10 листопада 2011 року на адресу
відповідача було направлено листа з
пропозицією добровільно врегулювати
спір з потерпілим, який листа отримав
та повідомив, що спір між ним та
потерпілим щодо обставин ДТП та
розміру відшкодування вирішується в
Оболонському районі суді м.
Києва.

Позивач здійснив виплату страхового
відшкодування 01 грудня 2011 року
на користь потерпілого у ДТП у розмірі
50 000 грн 00 коп., що підтверджується
платіжним дорученням.

Таким чином МТСБУ виконало свій
обов'язок по відшкодуванню шкоди
заподіяної з вини власника
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду не
застрахувавши при цьому свою
цивільно-правову відповідальність.

З цих підстав просив позов
задовольнити та крім цього стягнути
понесені судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
17 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 50
000 грн 00 коп., 500 грн 00 судового збору, 2000
грн 00 судових витрат на правову
допомогу, а всього 52 500 грн 00 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування судових рішень
та передання справу на новий судовий
розгляд, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 липня 2011 року
ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки
«Шевроле», державний номер НОМЕР_4
скоїв ДТП, наслідком чого стало
ушкодження транспортного засобу, а
саме автомобіля марки «Хюндай»,
державний номер НОМЕР_3 під керуванням
водія ОСОБА_7 Факт скоєння
правопорушення, заподіяння шкоди та
вини відповідача встановлено
постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року.

27 жовтня 2011 року потерпілий ОСОБА_7
звернувся із заявою до МТСБУ про
відшкодування шкоди заподіяної
відповідачем ОСОБА_6 цивільно-правова
відповідальність якого застрахована
не була.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ за рахунок коштів
захисту потерпілих відшкодовує шкоду у
разі її заподіяння транспортних
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність.

Відповідно до звіту про визначення
вартості матеріального збитку від
12 серпня 2011 року складеного ОСОБА_8,
вартість матеріального збитку
заподіяного ОСОБА_9 ушкодженням
автомобіля становить 101 028 грн 93
коп.

10 листопада 2011 року на адресу
відповідача ОСОБА_6 було направлено
листа з пропозицією добровільно
врегулювати спір, проте зазначена
шкода ОСОБА_6 відшкодовано не було.

Так, у зв'язку з настанням події, МТСБУ
за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих 01 грудня 2011 року здійснило
виплату страхового відшкодування
потерпілому у розмірі 50 000 грн 00 коп. та
відповідно має право на отримання
регресних виплат з винної особи у ДТП -
ОСОБА_6

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції, із чим погодився і суд
апеляційної інстанції, задовольнив
позов.

Разом із тим, такі висновки судів є
передчасними.

Так, заперечуючи проти позову, ОСОБА_6
посилався на те, що дії водія ОСОБА_7 під
час дорожньо-транспортної пригоди
також не відповідали правилам
дорожнього руху, зокрема ОСОБА_7 після
зіткнення з його автомобілем помилково
натиснув на педаль газу замість педалі
гальмування, внаслідок чого його
автомобіль став не керованим, а це у
свою чергу призвело до того, що його
автомобіль вдарився у відбійник та
вискочив на тротуар, внаслідок чого
його було пошкоджено.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_6 просив
призначити по справі автотехнічну та
транспортно-трасологічну експертизу
на питання якої поставити питання: який
механізм зіткнення транспортних
засобів, які пошкодження на автомобілі
ОСОБА_7 відповідають обставинам
дорожньо-транспортної пригоди, яких
вимог Правил дорожнього руху повинен
був дотримуватися водій ОСОБА_7 як до
моменту виникнення ДТП так і одразу
після її виникнення, чи відповідали дії
вказаного водія таким вимогам.

Ухвалою місцевого суду від 12 березня 2013
року у задоволенні клопотання було
відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
місцевий суд виходив із того, що вина
водія ОСОБА_6 повністю доведена
постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року, а
стосовно водія ОСОБА_7 не виносилося
постанова про визнання його винним у
порушенні правил дорожнього руху.

Такі висновки не узгоджуються з
вимогами процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, заподіяна внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
клопотання про призначення
відповідної експертизи, місцевий суд
фактично позбавив відповідача
заперечувати проти позову та
відповідно ставити питання про
зменшення шкоди у зв'язку із можливими
винними діями і самого ОСОБА_7 під час
виникнення ДТП.

Зазначених недоліків не виправив і суд
апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
оскаржувані судові рішення не можна
вважати законними та обгрунтованими, а
тому вони підлягають скасуванню із
направленням справи до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
вересня 2013 року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк