Єдиний унікальний номер 258/5425/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/239/2014
Головуючий в 1 інстанції Дорошенко В.Г.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Забавіній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення, визнання права власності на
житло та усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням та по
зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 08 листопада 2013 року,-

В С
Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 08 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні
частково. ОСОБА_1 вселений в квартиру
АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
перешкод у користуванні ОСОБА_1
квартирою АДРЕСА_1 та передати йому
ключі від вказаної квартири. В решті
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
виселення відмовлено.

На вказане рішення суду відповідач
подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
по зустрічному позову та відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог звертає
увагу на неправомірну поведінку
позивача та на ті обставини, що
останній перебуває на обліку у лікаря
нарколога, раніше проходив лікування у
психіатричній клініці, тому вважає, що
сумісне проживання з ОСОБА_1 неможливе.

Відповідач ОСОБА_2, сповіщений про час
та місце розгляду справи
телефонограмою, не з'явився.

Позивач просив відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду першої інстанції
- залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордеру № 0594 серії 084 від 14
листопада 1986 року, ОСОБА_3 була виділена
квартира АДРЕСА_1, на сім'ю з трьох осіб:
ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_2 та сина -
ОСОБА_1 (а. с. 6)

Згідно з планом квартири АДРЕСА_1, вона
складається з однієї жилої кімнати
площею 19,7 кв. м. (а. с. 5)

До теперішнього часу спірна квартира
не приватизована та відноситься до
комунального житлового фонду.

Відповідно до виписки з особистого
рахунку НОМЕР_1, виданого житловою
організацією ТОВ «Горняк-2005», на
теперішній час у вказаній квартирі
значаться зареєстрованими: ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 ОСОБА_3 була знята з
реєстраційного обліку 28 жовтня 2003 року
в зв'язку зі смертю. (а. с. 7)

В судовому засіданні будо достовірно
встановлено та не оспорювалось
сторонами, що після смерті ОСОБА_3, а
саме з листопада 2003 року, ОСОБА_1 у
спірній квартирі не проживає з тих
причин, що між ним та його батьком -
ОСОБА_2 склалися неприязні відносини та
постійно виникають конфлікти. ОСОБА_1
вживав наркотичні засоби, у зв'язку з
чим був взятий на облік у
лікаря-нарколога, тому ОСОБА_2 не бажає
проживати з ним разом у одній квартирі.

ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1. Проте, рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька
від 04 лютого 2013 року йому було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог. (а. с. 9) Ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 26 березня 2013 року
вказане рішення було залишене без змін.
(а. с. 10 - 12)

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення первісного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач ОСОБА_1 підлягає вселенню у
спірну квартиру АДРЕСА_1, оскільки ця
квартира є його єдиним житлом, а він як
член сім'ї наймача має право на
користування нею.

Щодо вимог ОСОБА_2 по зустрічному
позову про виселення ОСОБА_1, то суд
першої інстанції дійшов до висновку
про відмову у задоволенні позову,
оскільки доводи ОСОБА_2 стосовно того,
що ОСОБА_1 не сплачував квартирну плату
та комунальні послуги по спірній
квартирі, а також, що він перебуває на
обліку у лікаря-нарколога, не
відносяться до передбачених законом
підстав для виселення особи з жилого
приміщення.

Рішення про відмову у задоволенні
зустрічного позову з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, суд
обґрунтовував тим, що відповідачем не
було надано суду доказів того, що
позивач руйнує чи псує жиле приміщення
у спірній квартирі або використовує
його не за призначенням чи порушує
правила співжиття.

З вказаними висновками суду першої
інстанції можливо погодитися, виходячи
з наступного.

Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Як передбачено частиною 1 статті 116 ЖК
України, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
в п. 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 Житлового кодексу
України осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач не довів свого
зустрічного позову, оскільки ним не
були надані докази на підтвердження
тієї обставини, що позивач на протязі
останнього часу систематично порушує
правила співжиття і робить неможливим
для відповідача проживання з ними в
одній квартирі.

Наведені в позові та в апеляційні
скарзі доводи стосуються обстави, що
мали місце до 2007 року. В листі
Кіровського РВ Донецького міського
управління УМВС України в Донецькій
області від 22.09.2003 року йдеться про
неможливість прийняття мір до позивача
у зв'язку з тим, що місце знаходження
останнього невідоме. (а. с. 31) Будь-яких
інших доказів на підтвердження
застосування до позивача заходів
попередження або громадського впливу
відповідач не надав. Проте позивачем
надані довідка та характеристика з
місця роботи, з яких вбачається, що він
працює слюсарем у фермерському
господарстві «Корни» з 01 жовтня 2007 року
та характеризується позитивно. (а. с. 53 -
54)

З рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 04 лютого 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 26 березня 2013
року, вбачається, що відповідач своєю
неправомірною поведінкою перешкоджав
сину проживати у спірній квартирі. (а. с.
9 - 12)

При цьому позивач іншого житла не має
та не втратив інтересу до спірної
квартири.

З огляду на наведене, відсутні
підстави, передбачені вимогами ст. 116 ЖК
України, для виселення позивача зі
спірного житла, тому суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні зустрічного позову.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

При встановленні зазначених фактів і
ухваленні рішення судом першої
інстанції не порушено норм
процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права,
тому підстави для скасування рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314
ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 08 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: