Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 415//2956/13-ц
Провадження № 22ц/782/5049/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді Максюти І.О.,

суддів: Авалян Н.М., Туренка С.І.

при секретарі Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 жовтня 2013 року
з цивільної справи за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернувся з позовом до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, уточнивши у ході
розгляду справи позовні вимоги (а.с.50-52),
обгрунтувавши їх тим, що між сторонами
укладено кредитний договір № LGY0GK00000003
від 23.01.2007 року, за умовами якого
позивач зобов'язався надати
відповідачу кредит у розмірі 6150
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 22.01.2027 року, а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами. Зобов'язання за
кредитним договором забезпечені
іпотекою. Відповідач зобов'язання за
кредитним договором виконує
неналежним чином, тому заборгованість
станом на 09.04.2013 року складає 6963,50
доларів США. Позивач просив суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 6963,50
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
09.04.2013 року складає 55638 грн.36 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки позивачем з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем .

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 жовтня 2013 року
позов задоволено. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ LGY0GK00000003 від 23.01.2007 року, укладеним між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 в розмірі
6963,50 доларів США, що за курсом 7,99
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 09.04.2013 року
складає 55 638 грн.36 коп., яка складається
з заборгованості за кредитом у сумі -
5745,65 доларів США, заборгованості за
процентами за користування кредитом у
сумі -873,68 доларів США, заборгованості
по комісії за користування кредитом у
сумі -112,31 доларів США, пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання за
договором у сумі -231,86 доларів США,
звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 28,30 кв.м., житловою
площею 16,60 кв.м., яка належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Лисичанського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
від 23 січня 2007 року, вартістю 31057,50 грн.,
шляхом продажу квартири з укладенням
від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь- яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
предмету іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 671
грн. 08 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідача звернула з
апеляційною скаргою, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, в якій просила
скасувати рішення і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Згідно ст. 10 ЦПК
України обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Судом встановлено, що між сторонами
укладено кредитний договір № LGY0GK00000003
від 23.01.2007 року, за умовами якого
позивач зобов'язався надати
відповідачу кредит у розмірі 6150
доларів США на придбання житла, а також
у розмірі 1107 доларів США на сплату
страхових платежів, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 22.01.2027 року, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами.
Періодом сплати вважається перод з 21
по 28 число кожного місяця (а.с.13-15).

Станом на 09.04.2013 року заборгованість за
кредитним договором складає 6963,50
доларів США (а.с.6-8).

Згідно договору іпотеки квартири від
23.01.2007 року в забезпечення виконання
зобов'язань за вищеназваним кредитним
договором є надання в іпотеку
іпотекодавцем ОСОБА_3 нерухомого майна
квартири АДРЕСА_1, іпотекодержателю ПАТ
КБ «Приватбанк» (а.с.17-20).

У спірній квартирі ніхто з 03.08.2010 року
не зареєстрований ( а.с.45).

Задовольняючи позов, суд виходив з
положень Закону України «Про іпотеку»,
встановивши, що відповідач за станом на
09.04.2013 року має заборгованість за
кредитом у розмірі 6963,50 доларів США,
задовольнив позов у повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції про
звернення стягнення на предмет іпотеки
погоджується колегія суддів, однак
судом помилково зазначена ціна
предмета іпотеки, за якою він повинен
бути проданий.

Відповідно до ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Поняття іпотеки визначено у ст. 1
Закону України « Про іпотеку» як вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом;

Правові наслідки порушення
обов»язків іпотекодавця та підстави
для звернення стягнення на предмет
іпотеки передбачені ст. ст. 12 та 33
зазначено Закону. Так, відповідно до ч. 1
статті 33 Закону у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

При цьому звернення стягнення
проводиться як у в позасудовому
порядку та і за рішенням суду.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»
передбачене право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки.

На момент укладення іпотечного
договору ст.ст. 38 та 39 Закону України
«Про іпотеку» були викладені у
наступній редакції: якщо рішення суду
або договір про задоволення вимог
іпотекодержателя передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня
отримання такого повідомлення особа,
яка має зареєстровані права чи вимоги
на предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З дня
отримання іпотекодержателем цього
повідомлення вказана особа набуває
переважне право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких
повідомлень надійшло декілька, право
на придбання предмета іпотеки у
іпотекодержателя належить особі, яка
має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір
придбати предмет іпотеки, ухиляється
або з інших причин не вчиняє дій до
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з іпотекодержателем
протягом 5 днів після закінчення
вказаного вище тридцятиденного строку,
вона втрачає право на придбання
предмета іпотеки. Це право переходить
до інших осіб, які висловили намір
придбати предмет іпотеки, відповідно
до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані
права чи вимоги на предмет іпотеки, не
висловили наміру його придбати,
іпотекодержатель вправі продати
предмет іпотеки будь-якій іншій особі
на власний розсуд.

Ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед іншими особами
згідно з пріоритетом та розміром їх
зареєстрованих прав чи вимог та перед
іпотекодавцем в останню чергу за
відшкодування різниці між ціною
продажу предмета іпотеки та звичайною
ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета
іпотеки між іпотекодержателем та
іншими особами, що мають зареєстровані
права чи вимоги на предмет іпотеки,
здійснюється відповідно до
встановленого пріоритету та розміру
цих прав чи вимог. Решта виручки
повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував
предмет іпотеки, надсилає
іпотекодавцю, боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, та іншим
іпотекодержателям звіт про розподіл
коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, мають
право виконати основне зобов'язання
протягом тридцятиденного строку,
вказаного в частині першій цієї статті,
згідно з умовами та з наслідками,
встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета
іпотеки, укладений відповідно до цієї
статті, є правовою підставою для
реєстрації права власності покупця на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки. (Стаття 38 Закону)

У разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (ч.1 ст. 39 Закону).

Із матеріалів справи вбачається, що у
ході розгляду справи до суду першої
інстанції представником відповідача
ОСОБА_2 подана заява про визнання
позову та розгляд справи за її
відсутності (а.с.42).

У апеляційній скарзі представник
позивача посилається на два моменти,
які стосуються порушення судом норм
матеріального та процессуального
права. По-перше, вона вважає, що позивач
не дотримався вимог ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку», не направивши
відповідачу ОСОБА_3 письмову вимогу
-попередження про усунення порушення
та про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання умов
кредитного договору. Суд, у свою чергу,
не перевірив факт отримання ОСОБА_3
цієї вимоги позивача. По-друге, не
встановлена судом вартість предмета
іпотеки на момент розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги про недотримання
позивачем вимог ч. 1 ст.35 Закону «Про
іпотеку» не заслуговують на увагу,
оскільки матеріали справи містять
відомості про те, що відповідачу ОСОБА_3
03.03.2013р. рекомендованною поштою
направлялося
повідомлення-попередження про
порушення зобов»язання (а.с.11-12).

Крім того, наявність та розмір
заборгованості за кредитним договором
відповідачем не оспорюється, а в силу ч.
1 та 2 ст. 38 Закону «Про іпотеку» позивач
за 30 днів до укладення договору
купівлі-продажу з будь-якою особою -
покупцем відповідач зобов»язаний
повідомити про це іпотекодавця, тобто
відповідачку, а вона наділена
переважним правом купівлі предмету
іпотеки.

Отже, в цій частині права іпотекодавця,
яка є і боржником, жодним чином не
порушуються.

Що ж стосується оцінки предмету
іпотеки, то в цій частині, суд,
зазначивши у судовому рішенні вартість
квартири у 31057,50 грн., визначену за
домовленістю сторін, про що свідчить
умова договору іпотеки квартири,
передбачена п. 33.4 (а.с.19), допустився
помилки, оскільки ця вартість квартири
встановлена на момент укладення
договору іпотеки, а відповідач
стверджує, що виконала ремонт у
квартирі, тому її вартість збільшилася.
За таких обставин, су д усудовому
рішенні повинен був зазначити, що ціна
продажу предмета іпотеки
встановлюється на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності,
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на момент укладення
договору купівлі продажу, що не
суперечить вимогам ст. 38 Закону «Про
іпотеку» та інтересам сторін.

Доводи апеллянта про те, що вона
вимагала проведення судової
товарознавчої експертизи з приводу
визначення вартості предмета іпотеки
не знайшли свого підтвердження,
оскільки у матеріалах справи відсутні
будь-які відомості про заявлення
такого клопотання, справа розглянута
за відсутністю представника
відповідача за її заявою і зауваження
на журнал судового засідання не
подавалися.

За таких обставин, судове рішення
підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 16 жовтня 2013
року змінити, скасувавши його в частині
визначення вартості предмету іпотеки,
а саме квартири у 31057,50 гривень, в цій
частині ухвалити нове рішення,
зазначивши, що ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
момент укладення договору купівлі-
продажу.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення в касаційному
порядку.

Головуючий:

Судді: