У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення
відсотків за депозитним рахунком та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», поданою
представником Шулікою А.В., на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 13 листопада 2012 року,

в с т а н о в и
л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що він є спадкоємцем
після смерті батька - ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя, 21
квітня 2008 року, ОСОБА_8 уклав із
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») два депозитні
договори терміном на 1 рік за умови
сплати відсотків у розмірі 20,5 %
річних.

Після оформлення спадщини, у січні 2010
року він, ОСОБА_6, просив відповідача
виплатити йому грошові кошти за
депозитними договорами, проте
працівники банку переконали його не
забирати грошові кошти до закінчення
зазначеного в договорі строку - 21
квітня 2010 року, щоб не втратити
нараховані відсотки. Однак, 27 травня 2010
року в ПАТ КБ «ПриватБанк» він отримав
грошові кошти за депозитними
договорами, відсотки за якими
нараховані до дня смерті його батька,
із чим позивач не погоджується, а тому
просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»
відсотки за вищевказаними депозитними
договорами за період з 10 червня 2009 року
до 27 травня 2010 року у сумі 845 грн. 88 коп.
та 3 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 25
травня 2012 року в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 13 листопада 2012
року рішення суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні
його позовних вимог про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами за договором депозиту
скасовано й ухвалено у цій частині нове
рішення. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк»
на користь ОСОБА_6 проценти за
користування грошовими коштами за
договором депозиту за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року до 27 травня 2010 року у
розмірі 845 грн. 88 коп. Вирішено питання
про судові витрати. У решті - рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив скасувати рішення,
ухвалене судом апеляційної інстанції,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року касаційну
скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено,
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 13 листопада 2012 року
скасовано, рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від
25 травня 2012 року залишено в
силі.

ОСОБА_6 звернувся із заявою про
перегляд вищезазначеної ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 грудня 2013 року справу
допущено до провадження Верховного
Суду України, у порядку гл. 3 розд. V ЦПК
України.

Постановою Верховного Суду України від
22 січня 2014 року заяву ОСОБА_6
задоволено. Ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга ПАТ
КБ «ПриватБанк» підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року
ОСОБА_8 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» два
депозитні договори терміном на 1 рік. За
першим договором він вніс на
депозитний рахунок 2 тис. грн. за умови
сплати 15,75 % річних, а за другим - 1 тис.
грн. з процентною ставкою 16 % річних. 21
квітня 2009 року дію цих договорів
продовжено, таким чином грошова сума на
депозитних рахунках становила 2 962 грн.
25 коп. з відсотковою ставкою 20,75 річних
та на суму 1 тис. грн. 69 коп. з
відсотковою ставкою 20,5 % річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15 січня 2010 року
ОСОБА_6 після смерті батька успадкував
грошові кошти за вказаними депозитними
вкладами, після чого депозитні вклади
на своє ім'я не перевів. 27 травня 2010 року
позивачу за двома квитанціями
виплачено 1 028 грн. 21 коп. та 3 044 грн.76 коп.
депозитних вкладів. Фактично отримав
суму вкладу й відсотки нараховані, лише
до дня смерті вкладника, а не до дня
фактичного повернення коштів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку, право
на який відповідно до частини другої
статті 1228 ЦК України входить до складу
спадщини незалежно від способу
розпорядження ним.

Згідно із частиною другою статі 608 ЦК
України зобов'язання не припиняється
зі смертю кредитора, якщо воно не є
нерозривно пов'язаним з особою
останнього. У такому разі права й
обов'язки (спадщина) фізичної особи
(вкладника), яка померла, переходять до
інших осіб - спадкоємців.

Враховуючи вищезазначені норми Закону,
зобов'язання банку виплачувати
проценти за договором вкладу не
припиняється зі смертю вкладника,
входить до складу спадщини та триває до
дня, який передує дню повернення коштів
спадкоємцям.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

З урахуванням цього колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
апеляційної інстанції, яким стягнуто
на користь позивача проценти за
користування грошовими коштами за
договором депозиту за період з
10 червня 2009 року до 27 травня 2010 року у
розмірі 845 грн. 88 коп., відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи є необґрунтованими й
правильність висновків суду не
спростовують, тому судове рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», поданою
представником Шулікою А.В., відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 13 листопада 2012 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана