РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4022/13-ц

провадження у справі № 2/0285/1108/13

11 грудня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді Коцюби О.М.

за участю секретаря Рошки А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення збитків за
договором позики, -

встановив:

27.08.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
збитків, упущеної вигоди та моральної
шкоди.

11.12.2014 року позивач надіслав уточнену
позовну заяву, у якій просив стягнути
із ОСОБА_2 на його користь кошти у сумі
12894 грн. 10 коп., у тому числі: інфляційні -
5059,22 грн., 3% річних у сумі 2305,48 грн.,
витрати на правову допомогу - 5300,00 грн.,
судовий збір - 229,40 грн. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 08.06.2011 року ОСОБА_2
взяв у нього в борг гроші у сумі 22000,00
грн., які зобов'язався повернути йому
09.06.2011 року. Однак, ОСОБА_2 зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим він
звернувся до суду з метою захисту своїх
прав. Так 14.12.2011 року рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області позовні
вимоги були задоволені та з ОСОБА_2 було
стягнуто 25569,74 грн. Однак, ОСОБА_2 не
повернув йому кошти, що ставить його у
скрутне становище, а тому він був
змушений звернутися до суду із даним
позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надіслав заяву, у якій просить справу
розглядати без його участі, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання повторно
не з'явився, належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи у суді. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи від нього
не надходило.

У судовому засіданні від 03.11.2014 року
відповідач позов не визнав, вказав, що
коштів у борг в ОСОБА_1 він не брав,
написати розписку його зобов'язали під
впливом обману та наркотичних засобів.
У судовому засіданні було заявлено
клопотання про підготовку
відповідачем зустрічного позову.
Однак, станом на 11.12.2014 року відповідач
не подав до суду зустрічну позовну
заяву, на судові засіданні не
з'являється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в сукупності, суд дійшов
наступного висновку.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду від 14.12.2011 року
було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1
та стягнено з ОСОБА_2 25569,74 грн. (а.с. 8).

Однак, вказана сума боргу до моменту
пред'явлення позову ОСОБА_2 не сплачена.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку нараховані
інфляційні складають 5059 грн. 22 коп., 3%
річних - 2305 грн. 48 коп., а разом - 7364,70 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача інфляційних та 3 % річних за
час прострочення підлягає задоволенню.

Стосовно пояснень відповідача про те,
що ним було написано розписку під
впливом обману та наркотичних засобів,
судом роз'яснено ОСОБА_2 порядок
судового оскарження такого правочину.
У зв'язку з цим у справі було оголошено
перерву для подання до суду
зустрічного позову про визнання
правочину не дійсним. Однак, відповідач
з того часу до суду не з'являвся та не
скористався своїм правом подати
зустрічний позов щодо визнання
правочину не дійсним.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Ст. 11 ЦПК України також передбачає, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного суд до
пояснень відповідача ОСОБА_2 про
укладання правочину під впливом обману
та наркотичних засобів відноситься
критично та вважає їх надуманими з
метою затягування розгляду справи або
уникнення виконання зобов'язання.

Що стосується позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу в розмірі 5300,00 грн.,
судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України
до судових витрат серед іншого
належать і витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. ст. 82, 88 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця у
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом. Стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Представником позивача надано
розрахунок із відображенням кількості
витраченого часу (годин) при складанні
позовної заяви від 14.08.2013 року (а.с. 16).
Вказаний розрахунок відповідає
положенням ст. 1 вищевказаного Закону.
Зазначений розрахунок на фактично
сплачену суму 2500 грн. та Договір
доручення від 28.05.2013 року суд приймає як
доказ на підтвердження понесених
витрат на правову допомогу.

Однак, суд відкидає як доказ на
підтвердження витрат на правову
допомогу Додаткове погодження № 1 від
26.09.2013 року на суму 1500 грн. (а.с. 51) та
Додаткове погодження № 2 від 30.12.2013 року
на суму 1300 грн. (а.с. 100), оскільки вони не
містять обов'язкової умови - фактично
витраченої кількості годин. Із
вказаних додаткових погоджень суд не
може вирахувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу. Актів виконаних
робіт суду не надано.

Тому суд частково задовольняє позовні
вимоги в частині стягнення витрат на
правову допомогу та стягує їх з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 у розмірі 2500 грн. 00
коп.

Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача суму судових витрат у розмірі
229 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 213- 215, 294
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення збитків за договором позики
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
інфляційні у розмірі 5059 грн. 22 коп., 3%
річних у сумі 2305 грн. 48 коп., витрати на
правову допомогу - 2500 грн. 00 коп.,
судовий збір - 229,40 грн., а загалом на
суму 10094 грн. 10 коп.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та
проголошена його вступна і резолютивна
частини у судовому засіданні 11.12.2014
року.

Повний текст рішення складено 16.12.2014
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Головуючий
О.М. Коцюба