АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/3787/14
суді 1 інстанції: Спічак О.Б.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 12 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Комсомольського районного суду міста
Херсона від 12 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Комсомольської районної у місті
Херсоні ради про звернення стягнення
на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що Комсомольським районним судом
12.10.2010 року було ухвалено рішення про
стягнення на його користь з ОСОБА_6
заборгованості в сумі 68810,78 доларів США,
що станом на 02.06.2010 року еквівалентно
545332,31 грн. В ході примусового виконання
вказаного судового рішення, майно,
належне ОСОБА_6, а саме: 1) причіп
бортовий тентований марки ПР модель
БЗП 7, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір
синій; 2) 12/100 та 2/25 частин домоволодіння,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
було описано державною виконавчою
службою.

Рішенням Комсомольського районного
суду міста Херсона від 17.04.2012 року за
ОСОБА_5, в порядку поділу майна подружжя
визнано право власності на 6/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що чоловік відповідача -
ОСОБА_6 брав у борг кошти в інтересах
сім'ї, то відповідач в силу ст. 65 СК
України має обов'язок щодо повернення
коштів, у зв'язку з чим з урахуванням
норми ч.2 ст. 75 СК України просив
звернути стягнення на 6/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_5 в рахунок погашення
перед ОСОБА_4 боргу в розмірі 545 332,31 грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду міста Херсона від 12 листопада 2014
року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 її доводи не визнала,
рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було доведено факту
укладення договору позики ОСОБА_6 в
інтересах сім'ї, як підстави для
виникнення у відповідача обов'язків за
вказаним договором та зауважив, що
звернення стягнення на належну
відповідачу частину домоволодіння
потягне порушення прав малолітньої
дитини на житло, яка має право
користування вказаним житловим
приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що
заочним рішенням Комсомольського
районного суду міста Херсона від 12.10.2010
року стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 заборгованість за позикою в
сумі 68810,78 доларів США, що за офіційним
курсом гривні до долару США станом на
02.06.2010 року становить 545332,31 грн. (а.с.4).

З боргових розписок вбачається, що
кошти в борг передавалися ОСОБА_6 за
згодою його дружини ОСОБА_5 (а.с.2,3) .

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представники сторін визнали
факт, того, що рішення суду про
стягнення заборгованості за позикою
(а.с.4) не виконано в повному обсязі.

Також апелянт не заперечувала, що
правовідносини між сторонами виникли з
боргових зобов'язань - договору позики,
але при вирішенні питання стягнення
боргу за борговими розписками, дружину
ОСОБА_6, ОСОБА_5 до участі у справі не
залучали, вимог до неї не заявляли.

З матеріалів справи також вбачається,
що рішенням Комсомольського районного
суду міста Херсона від 17.04.2012 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнано за ОСОБА_5 право власності на
6/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с.5,6). Право власності ОСОБА_5 на
вищезазначене майно зареєстровано
15.06.2012 року, що підтверджується
інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 23.08.2013
року за № 8399713 (а.с.7).

Відповідно до ст. 65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Аналіз норм сімейного законодавства
надає підстави для висновку, що при
покладенні обов'язку на одного з
подружжя, який не був стороною у
договорі позики, доказуванню підлягає
укладення договору позики та отримання
позики для потреб та інтересів сім'ї.

Крім того, норми ст.ст. 63, 73 СК України
визначають відповідальність часткою
майна у спільній сумісній власності
подружжя за умови, що договір укладений
в інтересах сім'ї, а одержане за
договором використано на її потреби.

У процесі розгляду справи факт
використання одержаного за договором
на потреби сім'ї підлягає доказуванню
зацікавленою особою.

Таким чином, встановивши, що позивачем
не доведено факту укладання договору
позики в інтересах сім'ї, як підстави
для покладення на відповідача
обов'язків за цим договором та
відсутність в договорі позики його
цільового використання, суд першої
інстанції дійшов вірного та
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову. При цьому суд першої інстанції
правильного застосував положення
ст.ст. 65, 73 СК України, оскільки для
визначення боржника за зобов'язанням
одного з подружжя необхідною умовою є
з'ясування мети і призначення
отриманих за зобов'язанням коштів.

Не заслуговує на увагу посилання
апелянта на те, що грошові кошти були
використані в інтересах сім'ї, оскільки
виходячи з положень ст.ст. 10,60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, проте матеріали справи не
містять будь-яких документальних
підтверджень факту витрати грошових
коштів за договором позики в інтересах
сім'ї.

Враховуючи, що правовідносини між
сторонами виникли з приводу боргових
зобов'язань за борговими розписками як
позикою, за наслідками яких вже
ухвалено судове рішення про стягнення
коштів, та яке не виконано, при
вирішенні стягнення боргу в судовому
порядку ОСОБА_4 не ставив питання
залучення до участі у справі дружини
ОСОБА_6, ОСОБА_5, що свідчить про його
усвідомленість про використання
одержаного за договором не в інтересах
сім'ї, стягнення на майно у даному
випадку призводе до подвійного
стягнення суми заборгованості, факт
використання одержаного за договором
на потреби сім'ї позивачем не
доведений, доводи апеляційної скарги
не можуть бути прийняти до уваги.

Окрім цього, на час укладення договору
позики ОСОБА_6 був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, що
сторонами не заперечується , а також
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців Державного
підприємства «Інформаційно-ресурсний
центр» (http://irc.gov.ua/ua/reestr_edr) та грошові
кошти за договором позики останній
отримав для розвитку бізнесу, а саме
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_2 ( а.
с.23,44-46).

Крім того, за ч. 2 ст. 73 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, в той час як 6/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 вже не є
спільною сумісною власністю подружжя,
а є власністю ОСОБА_5 (а.с.5-6).

Таким чином, висновки місцевого суду
щодо відсутності правових підстав для
задоволення позову належним чином
мотивовані, підтверджуються
матеріалами справи, узгоджуються з
нормами матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини. При
цьому, суд дав належну оцінку зібраним
у справі доказам, висновки щодо яких
обґрунтовано виклав в мотивувальній
частині рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду, а тому
підлягають відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду міста Херсона від 12 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: