Справа №588/1776/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Линник О. С.Номер
провадження 22-ц/788/272/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б., Семеній Л. І.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 04 грудня 2013
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

04 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з вказаним позовом,
свої вимоги мотивуючи тим, що19 грудня
2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 укладений кредитний договір №
SUT0RX07740098, за умовами якого позичальник
отримав споживчий кредит в сумі 1601,57
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
банком Договір, про що свідчить його
підпис у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно з Умовами. У
порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим у нього утворилась заборгованість
за кредитним договором станом на 20
вересня 2013 року, яка складається з: 1342,36
грн. заборгованості за кредитом, 9792,07
грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом, 16032,65 грн. пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також 500 грн.
та 1358,35 грн. штрафів ( фіксована частина
та процентна складова). Просив суд
стягнути з відповідача 29025,43 грн.
заборгованості.о до умов доовору ис у
заяві, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам "

Рішенням Тростянецького районного
суду Сумської області від 04 грудня 2013
року в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено у зв'язку із
спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги банку.

При цьому зазначає, що позивач
звернувся до суду з вимогою про захист
свого цивільного права в межах
позовної давності. У пункті 5.1 договору
сторони досягли згоди, що його дія
припиняється в момент виконання
зобов'язань сторонами. Застосувавши
строки позовної давності, суд порушив
норми матеріального права, оскільки
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Гакаля Р.В., який
підтримав доводи апеляційної скарги,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів
скарги, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам закону
ухвалене у справі рішення не
відповідає.

Судом першої інстанції
встановлено, що 19 грудня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір № SUT0RX07740098, за
умовами якого позичальник отримав
споживчий кредит в сумі 1601,57 грн. під 12,00
% річних на строк до 18 грудня 2007 року
включно, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1,0 % на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 25,63 грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 145,6 грн. в обмін
на зобов'язання позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії в зазначені в Заяві
та Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) строки. Позичальник повинна
вносити щомісячний платіж з 20 по 25
число кожного місяця у сумі 168,06 грн.,
який складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Своєю заявою від 19 грудня 2006 року
ОСОБА_3 погодилася, що договір про
надання банківських послуг
складається з заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

Станом на 20 вересня 2013 року
заборгованість відповідача за
кредитним договором становила 29025,43
грн., яка складається з заборгованості
за кредитом - 1342,36 грн., заборгованості
по відсотках за користування кредитом -
9792,07 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань - 16032,65 грн.,
штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина),
1358,35 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову
банку в задоволенні позову, суд першої
інстанції застосував наслідки спливу
позовної давності, оскільки початок
перебігу цього строку почався з 26
грудня 2007 року (в день здійснення
відповідачем останнього платежу),
після чого банк більше не отримував від
неї належних коштів за користування
кредитом, достовірно знаючи при цьому
про порушення свого права та неналежне
виконання боржником умов кредитного
договору.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок не відповідає обставинам
справи, суд дійшов його з порушенням
норм матеріального права, яке,
відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
тягне скасування рішення з огляду на
наступне.

Згідно з п. 23 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем споживачеві на
придбання продукції, є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_3 отримала
споживчий кредит.

За умовами договору споживчого
кредиту ОСОБА_3 зобов'язалася
повернути кредит та проценти за
користування ним щомісячними
платежами згідно з обумовленим в
договорі графіком. Кінцевий строк
виконання зобов'язання, встановлений в
договорі - 18 грудня 2007 року. Однак свого
зобов'язання за договором відповідач
не виконала.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Згідно з умовами кредитного
договору, його складовою є Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт).
Відповідно до пункту 5.5 цих Умов
загальну та спеціальну позовну
давність, встановлену законом, за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафу за домовленістю
сторін збільшено до п'яти років (а.с. 14),
що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК
України.

Підпис ОСОБА_3 на зазначеному
кредитному договорі свідчить про те, що
вона ознайомлена з умовами договору.

З врахуванням викладеного вище,
перебіг п'ятирічної позовної давності
(загальної, встановленої для вимог про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентам за користування кредитом,
комісії та спеціальної, встановленої
для вимог про стягнення штрафних
санкцій) починається зі спливом строку
виконання зобов'язання, тобто 18 грудня
2007 року.

Частинами 1, 3 статті 264 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

За п. п. 2.2 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), позичальник доручає банку
здійснювати погашення заборгованості
за кредитом в строки, за рахунок коштів,
розміщених на рахунку позичальника, що
відповідає платіжній картці,
емітованої ПриватБанком. Номер рахунку
зазначений у заяві.

Відповідно до наданого банком
розрахунку заборгованості, який
відповідачем не спростований, виписки
по транзитному рахунку НОМЕР_1,
платіжних доручень від 28 вересня 2009
року та 30 березня 2010 року, виписки по
особовому рахунку ОСОБА_3 (а.с. 4-5, 69, 74-77,
120-121), останні платежі на погашення
заборгованості за кредитним договором
на рахунок НОМЕР_1, відкритий банком
позичальнику для зарахування коштів,
направлених на погашення
заборгованості, здійснено 28 вересня 2009
року та 30 березня 2010 року у розмірі 6
грн. 92 коп. та 5 копійок, шляхом
договірного списання банком за
дорученням позичальника зазначених
сум грошових коштів, розміщених на
особовому рахунку позичальника, що
відповідає платіжній картці НОМЕР_2,
емітованої ПриватБанком, згідно з п.п. 2.
2 Умов кредитного договору, що свідчить
про переривання перебігу позовної
давності.

Оскільки ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором на сьогоднішній
день не виконала, підстав для
застосування позовної давності, у тому
числі, і спеціальної в один рік до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
колегія суддів не вбачає, а тому
висновок суду про її сплив, є
безпідставним.

За таких обставин позивач
звернувся до суду з вимогою про захист
свого цивільного права в межах
встановленої за домовленістю сторін у
кредитному договорі позовної давності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. ст. 1049,
1054 ЦК України позичальник зобов'язаний
повернути кредит та сплатити проценти
у строк та в порядку, встановлені
договором.

Банк виконав умови п. 2.1. надання
споживчого кредиту та надав
відповідачу кредит в обмін на його
зобов'язання повернути кредит,
сплатити відсотки, винагороду в
обумовлені строки. На виконання умов
договору банк відкрив позичальнику
рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів,
спрямованих на погашення
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороді та іншим платежам.

Отже, належним виконанням зобов'язання
з боку ОСОБА_3 є повернення кредиту в
строки, у розмірі та у валюті,
визначених кредитним договором.

Згідно з розрахунком банку станом на 20
вересня 2013 року розмір заборгованості
ОСОБА_3 за договором кредиту становив
29025,43 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 1342,36 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 9792,07 грн., пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 16032,65 грн., штрафів - 500,00
грн. (фіксована частина), 1358,35 грн.
(процентна складова).

На думку колегії суддів, вбачаються
підстави для зменшення розміру
неустойки (пені, штрафу) - 17891 грн., до 11000
грн., відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, оскільки він значно перевищує
розмір збитків - 11134,43 грн., який
складається із заборгованості по
кредиту та процентам за користування
кредитом.

З огляду на викладене, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню на
підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно вирішити питання розподілу
судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст.
307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314,
ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Тростянецького районного суду
Сумської області від 04 грудня 2013 року
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково та
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 11134
грн. 43 коп. заборгованості по кредиту,
процентам за користування кредитом, 11000
грн. неустойки, 221 грн. 34 коп. та 110 грн. 67
коп. компенсації судового збору за
розгляд справи в суді першої та
апеляційної інстанцій.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -