АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1713/14
Головуючий у 1-й інстанції - Маренич
Справа № 198/635/13
Доповідач - Гайдук В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан» про стягнення
недоплаченої суми орендної плати,
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 позивач звернулась до суду
з зазначеним позовом, в обґрунтування
якого посилалась на те, що їй на права
власності відповідно до Державного
акту на землю серії І-ДП № 096708 від 06
грудня 2001 року належить земельна
ділянка розміром 6,624 га, розташованої
на території Новов'язівської сільської
ради Юр'ївського району
Дніпропетровської області. 28 січня 2008
року між нею та відповідачем було
укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки строком на п'ять
років зі сплатою орендної плати в
розмірі 1,5 % вартості земельної ділянки
у вигляді сільськогосподарської
продукції. Вважаючи, що розмір орендної
плати не відповідає розміру,
передбаченому Указу Президента
України № 725 від 19 серпня 2008 року «Про
невідкладні заходи щодо захисту
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)», який набрав
чинності 01 вересня 2008 року, позивач
просила стягнути з відповідача на її
користь суму недоплаченої орендної
плати у розмірі 1999,95 грн., суму
невиплаченої їй орендної плати у
відробітковій формі, яку вона оцінила у
500,00 грн., а також моральну шкоду в
розмірі 2500,00 грн. та покласти на
відповідача судові витрати по справі
(а.с. 2-3).

Рішенням Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі (а.с. 39-46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, в зв'язку з
чим ставить питання про скасування
судового рішення й ухвалення нового
рішення про задоволення позову.
(а.с. 54-55).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є
власником земельної ділянки площею 6,624
га, на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії І-ДП № 096708 виданого 06 грудня 2001
року та свідоцтва про право на спадщину
від 11 березня 2005 року, яка розташована
на території Новов'язівської сільської
ради Юр'ївського району
Дніпропетровської області, з цільовим
призначенням: ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с. 5,8).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Положеннями п.1 Указу Президента
України № 92/2002 від 02 лютого 2002 року
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»
запроваджено плату за оренду земельних
ділянок в розмірі не менше 1,5%
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, земельної частки (паю) та
поступового збільшення цієї плати
залежно від результатів господарської
діяльності та фінансово-економічного
стану орендаря.

Указом Президента України №725/2008 від 19
серпня 2008 року «Про невідкладні заходи
щодо захисту власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
який набрав чинності 01 вересня 2008 року,
мінімальний розмір плати за оренду
земельної ділянки було збільшено до 3%
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, земельної частки (паю).

З матеріалів справи вбачається, що
сторони уклали договір оренди належної
позивачу земельної ділянки 28 січня 2008
року, тобто до набрання чинності Указу
Президента України №725/2008 від 19 серпня
2008 року, яким було збільшено
мінімальний розмір плати за оренду
земельної ділянки (а.с. 6).

Відповідно до п. 4.1. договору орендна
плата видається орендарем у вигляді
сільськогосподарської продукції,
згідно Додатку №1, який є невід'ємною
частиною цього договору і складає 1,5 %
вартості земельної ділянки.

Також п. 11.1 договору, який був укладений
між сторонами, передбачено, що зміна
його умов здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін.

Враховуючи, що у вищенаведених Указах
відсутні посилання на те, що їх дія
розповсюджується на договори, укладені
до набрання ними чинності, колегія
суддів вважає, що зміна розміру плати
за оренду земельної ділянки можлива
лише за згодою сторін та відповідно до
умов укладеного між ними договору.

Таким чином, Указ Президента України №
92/2002 у редакції зі змінами, внесеними
указом Президента № 725/2008, має
рекомендаційний характер, він був
прийнятий після укладення сторонами
договору і не є підставою для
автоматичної зміни умов договору
оренди та підвищення розміру орендної
плати до 3 відсотків, а тому доводи
апеляційної скарги стосовно
невиконання вимог зазначеного Указу як
порушення договору оренди земельної
ділянки є необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду стосовно
відмови позивачу у стягненні
компенсації плати за оренду земельної
ділянки у відробітковій формі,
оскільки суд першої інстанції вірно
виходив з умов укладеного між
сторонами договору, відповідно до
якого не передбачено заміну даної
форми оплати грошовою компенсацією.

Доводи які б спростовували висновки
суду з цього питання в апеляційній
скарзі не зазначені.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
відтак підстав для його скасування за
доводами апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: