Справа № 2-8328/11 Головуючий у 1 інстанції:
Крупінська С.С. Провадження № 22-ц/773/324/14
Категорія: 48 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

державного виконавця -
Лопушанської І. Ф.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, за апеляційною скаргою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
Лопушанської Інни Федорівни на ухвалу
Луцького міськрайонного суду від 26
грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного
суду від 26 грудня 2013 року в задоволенні
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, просив ухвалу
суду скасувати та постановити нову
ухвалу про задоволення подання.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 13 лютого 2012 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів
задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей, в твердій
грошовій сумі в розмірі 1000 грн. від всіх
видів заробітку (доходу) щомісячно до
досягнення старшою дитиною повноліття,
починаючи з 14.12.2011 року.

На виконання зазначеного рішення суду
було видано виконавчий лист, який
знаходиться на виконанні у відділі
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції. 18 травня
2012 року державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-8328 виданого 13.02.2012 року.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

У відповідності до п. 2 даної статті суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно до п. 18 ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Однак, належних та допустимих доказів
на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх боргових
зобов'язань, доведення якого є
обов'язкової умовою для встановлення
щодо боржника тимчасового обмеження
права виїзду за межі України суду
першої інстанції не надано. Державним
виконавцем лише констатовано факт
наявності у нього заборгованості по
виплаті аліментів у розмірі 23 032, 35
грн. Крім того, державним виконавцем не
надано доказів того, що ним вчинені всі
дії, передбачені Законом України "Про
виконавче провадження" спрямовані на
погашення боргу.

Отже, суд першої інстанції, давши вірну
оцінку обставинам справи, прийшов до
правильного висновку про відмову у
тимчасовому обмеженні у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2.

Доводи апелянта про те, що судом не
витребувані матеріали виконавчого
провадження не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до вимог ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а тому
державний виконавець, звертаючись до
суду з даним поданням, повинен був
подати докази на доведення тих
обставин, на які він посилався в
поданні про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
ОСОБА_2 за межі України, а також
доцільності та ефективності
встановлення щодо боржника обмеження у
праві виїзду за межі України.

Разом з тим, застосування таких
обмежень може мати місце лише у
виключних випадках і повинно
використовуватися лише як крайній
захід після реалізації усіх можливих
та передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Крім того, як встановлено в суді
апеляційної інстанції державним
виконавцем не з'ясовувалось питання
наявності у боржника закордонного
паспорта та об'єктивної можливості
виїзду ним за межі України, а позивач
пояснила суду, що у ОСОБА_2 закордонний
паспорт відсутній, що свідчить по
передчасність звернення державного
виконавця з таким поданням.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваної ухвали, яка
ухвалена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Лопушанської Інни
Федорівни відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 26 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: