Справа № 492/1549/13-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі: головуючого судді
Борисової С.П., при секретарі Каширній
О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
квартири та вселення, третя особа -
Арцизька міська рада Одеської області,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1, посилаючись на те,
що є наймачем зазначеного житлового
приміщення, а з відповідачкою у справі
перебуває у шлюбі, але сімейне життя в
них не склалося про причині постійних
непорозумінь, у зв'язку з чим
відповідачка поїхала від нього у 2008
році і жодного разу з того часу в
квартирі не з'являлася без поважних
причин, тому на думку позивача вона
втратила право користування житловим
приміщенням спірного житла.

Відповідачка за первісним позовом
ОСОБА_2 заявлені позивачем позовні
вимоги не визнає, у зв'язку з чим подала
зустрічний позов про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням та
вселення у спірне житлове приміщення,
посилаючись на те, що в спірній
квартирі була відсутньою з поважних
причин, оскільки перебувала на
тривалих стаціонарних лікуваннях у
лікарнях, а також через те, що ОСОБА_1 в
силу зловживання алкогольними напоями
робив її проживання в квартирі
нестерпним, а під час її відсутності
також влаштував пожежу. В наявний час
вона має намір зробити в спірній
квартирі ремонт та продовжити
проживати в ній, але ОСОБА_1 перешкоджає
її проживанню в спірній квартирі.

Представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_11, в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщення квартири підтримав в
повному обсязі з підстав, що вказані у
позові. Вимоги зустрічного позову
ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 не визнав,
вказавши на те, що підстав для
задоволення позову немає, а позов є
необґрунтованим.

Представник відповідачки за первісним
позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов, заявлений ОСОБА_1 не
визнав та пояснив суду, що його
довірительниця була відсутня за місцем
реєстрації свого місця проживання у
зв'язку з перебуванням на лікуванні, а
також через те, що її колишній чоловік
перешкоджав їй користуватися спірним
житлом, замінивши замки на вхідній
двері до квартири. З тих підстав, що
позивач за первісним позовом чинить їй
перешкоди у користуванні спірною
квартирою представник позивачки за
зустрічним позовом підтримав позовні
вимоги зустрічного позову та просив
зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи - Арцизької
міської ради Одеської області Станкова
А.В., які діє на підставі довіреності
позовні вимоги первісного позову
підтримала, просила визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням АДРЕСА_1, а вимоги
зустрічного позову представник
третьої особи не визнала та просила суд
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, свідків,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності, вважає, що первісний позов
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб сторони у
справі перебувають у шлюбі,
зареєстрованому 27 грудня 1996 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Арцизького районного
управління юстиції Одеської області
(а.с. 3).

Як видно з копії корінця ордеру на жиле
приміщення № 17 від 25.02.1991 р. ОСОБА_1 була
надана квартира АДРЕСА_1 (а.с. 32).

На підтвердження заявлених позовних
вимог позивач надав суду складений акт
обстеження АДРЕСА_1, згідно якого при
обстеженні квартири за вищенаведеною
адресою було виявлено, що квартира
однокімнатна, належить міській раді та
знаходиться на балансі КП «Житловик».
По зазначеній адресі зареєстровані
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.04.2007 року. Сусіди
твердять про те, що ОСОБА_2 в квартирі не
проживає з 2008 року.

На підтвердження поважності причин
своєї відсутності в спірній квартирі
позивачка посилалася на періодичні
тривалі лікування. Ці посилання
позивачки були підтверджені
інформацією Арцизької ЦРЛ, наданої на
запит суду та згідно якої ОСОБА_2
перебувала на лікуванні в
неврологічному відділенні Арцизької
ЦРЛ з 16.05. по 09.06.2008 року; з 16.09. по 01.10. 2010
року; поступала до відділення 05.05.2011
року; з 31.05. по 14.06 2012 року; з 18.10.2012 року
по 01.11.2012 року; з 28.05.2013 року по 11.06.2013
року; з 24.09.2013 року по 07.10.2013 року (а.с. 43 -
44).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 та
проживає у будинку з 1991 року. Під час
спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в
них часто виникали сварки та скандали
на ґрунті зловживання алкоголем та
сусіди навіть зверталися до міліції.
ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_1 в його
квартирі з 2008 року. Він не бачив щоб
вона навідувалась до квартири за весь
цей час. ОСОБА_1 дійсно постійно замінює
замки на вхідній двері квартири.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є сусідом
ОСОБА_1 Свідок підтвердив, що під час
спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в
них часто виникали сварки та скандали
на ґрунті зловживання алкоголем та
сусіди навіть зверталися до міліції.
ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_1 в його
квартирі з 2008 року. Він не бачив щоб
вона навідувалась до квартири за весь
цей час, але з причини того, що він
знаходиться весь день на роботі. ОСОБА_7
також підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно
постійно замінює замки на вхідній
двері квартири.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що доводиться
ОСОБА_2 рідною сестрою. ЇЇ сестра дійсно
зловживала алкоголем і з тому вона у 2008
році закодувала сестру від вживання
алкоголю, але вона знову стала вживати
алкоголь, тому у неї стався інсульт з
приводу чого вона постійно з певною
періодичністю проходила лікування у
лікарні. За весь цей час вона та її
сестра намагалися вселитися в спірну
квартиру, але через відсутність ОСОБА_1
та заміну ним замків на вхідній двері
квартири вони не могли вселитися в
спірне житло.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали суду
пояснення, аналогічні поясненням
свідка ОСОБА_8, зокрема вони
підтвердили факт неможливості
користування ОСОБА_2 спірним житловим
приміщенням через заміну ОСОБА_1 замків
на двері.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Посилання позивача на те, що відповідач
не проживає у зазначеній квартирі
більше шести місяців без поважних
причин не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, оскільки
вищезазначені докази не можуть
свідчити про відсутність відповідачів
без поважних причин, тому що вони
спростовуються та суперечать іншим
наявним матеріалам справи та
показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, тому позивач не довів
зазначених обставин, чим не виконав
вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
відповідно до яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Так, судом було встановлено, що
відповідачка була відсутня (не
проживала) у спірному житловому
приміщенні через своє періодичне
знаходження на лікуванні, а також через
те, що позивач постійно замінював замки
на вхідній двері квартири, що
позбавляло відповідачку можливості
вільно користуватися житлом. Ці доводи
відповідачки не були спростовані
позивачем у справі, оскільки лише акти
обстеження, які не містять ні місця
його складання ні дати, та в якому не
містяться дані про наявність в
квартирі будь-яких речей позивача та
відповідачки, а лише ґрунтувався на
поясненнях сусідів, а також самі
пояснення свідків - сусідів, які
пояснили, що не бачили відповідачку, не
можуть бути безперечними доказами
того, що відповідачка відсутня за
місцем проживання без поважних причин
та взагалі її відсутності за місцем її
зареєстрованого місця проживання. Та
більш того, що ці свідки - сусіди
пояснили, що ОСОБА_1 замінює постійно
замки на двері квартири. На думку суду
також не є доказом непроживання в
квартирі відповідачки наявна
заборгованість за квартплату, оскільки
такі дані, що містяться в актах
обстеження, надані позивачем про
заборгованість, свідчать лише про
наявність такої заборгованості, а не
про непроживання відповідачки у
спірній квартирі.

Таким чином з встановлених судом
обставин справи та досліджених доказів
однозначно не виходить, що
відповідачка не проживає в спірній
квартирі без поважних причин, тому
відповідачка не може бути визнана
судом такою, що втратила право
користування житловим приміщенням з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК
України.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як було встановлено в судовому
засіданні, не знайшло свого
підтвердження, що відповідачка не
проживає за вказаною адресою більше
шести місяців без поважних причин.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
відсутність підстав для задоволення
первісного позову ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Разом з тим, суд вважає, що в судовому
засіданні достовірно було встановлено,
що відповідачка будучи в наявний час
ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_1 в приміщенні
спірної квартири не проживає через те,
що відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 змінив замки на вхідній двері
квартири, про що стверджувала ОСОБА_2 у
зустрічному позові, та а також її
представник у судовому засіданні,
підтвердили допитані судом свідки та
чого не спростовував відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом і ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ст. ст. 156, 157 ЖК України
сам факт припинення сімейних відносин
з власником квартири не позбавляє
колишніх членів сім'ї права
користуватися займаним приміщенням і
не є підставою для їх виселення з цього
жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
квартиронаймачем спірної квартири.
Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
та відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому
шлюбі та вселення ОСОБА_2 у квартиру та
реєстрація її місця проживання
відбулося як членів подружжя на
законних підставах.

Відповідно до ст.ст. 156, 157 ЖК України
саме по собі фактичне припинення
сімейних відносин між сторонами не
припиняє право ОСОБА_2 проживати у
спірній квартирі, як членом сім'ї.
Неприязливі та конфліктні відносини,
які виникли між сторонами також не
припиняють право ОСОБА_2 на проживання
в спірній квартирі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Враховуючи обставини, що встановлені в
судовому засіданні, право ОСОБА_2 на
проживання у спірній квартирі підлягає
захисту у судовому порядку шляхом її
вселення у житлове приміщення квартири
АДРЕСА_1.

Суд вважає безпідставними посилання
представника відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 на те, що
неможливим буде спільне проживання в
одній квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
оскільки такі твердження суперечать
вимогам вищенаведених норм закону, які
захищають житлові права ОСОБА_2

Судом також не приймаються до уваги
пояснення свідка ОСОБА_6, оскільки вони
по-перше лише підтвердили наявність
неприязливих відносин між сторонами у
справі, що як зазначалося вище не є
перешкодою для захисту житлових прав
ОСОБА_2, а по-друге вони ніяким чином не
впливають на вирішення спору між
сторонами про вселення ОСОБА_2

Таким чином, за таких обставин, позовні
вимоги ОСОБА_2 про вселення до
приміщення спірної квартири є такими,
що ґрунтуються на вимогах закону, а
тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 71, 72, ч. 2 ст. 107, 156, 157 ЖК
України,

ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215 ЦПК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, відмовити повністю.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням квартири та вселення,
задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
приміщення квартири АДРЕСА_1 за місцем
реєстрації її місця проживання та
зобов'язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 не
чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова