Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/545/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Русіна А.А.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Чельник О.І.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської
області від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відділу
державної виконавчої служби
Новоукраїнського районного управління
юстиції, треті особи на стороні
позивачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
на стороні відповідача - ОСОБА_6, ПАТ
«Райффайзен Банк «Аваль», КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_7 про
визнання права власності на майно та
зняття з нього арешту.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись в суд з позовом до відділу
державної виконавчої служби
Новоукраїнського районного управління
юстиції, треті особи на стороні
позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
на стороні відповідача - ОСОБА_6 про
визнання права власності на майно,
зняття з нього арешту та визнання дій
ВДВС неправомірними.

Зазначали, що 20 квітня 2013 року під час
виконання рішення суду про виселення
їх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з будинку
АДРЕСА_1, державним виконавцем ВДВС
Новоукраїнського РУЮ було
безпідставно описано належне їм на
праві власності майно та передано на
зберігання стягувачу - ОСОБА_6.
Повторно 14 червня 2013 року державним
виконавцем складено акт опису та
арешту цього ж майна. Проте, вказане
майно належить їм, а у батьків воно
знаходилось у тимчасовому
користуванні.

Просили суд визнати за ОСОБА_2 право
власності на м'який куточок з диваном
та двома кріслами 2008 року , стільці
м'які у кількості 8 штук, диван з трьома
подушками та інше загальною вартістю
24 110 грн..

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
майно: стінку меблеву з 4-х шаф,
холодильник «Чинар» 2-х камерний,
антени супутникові 2 шт., насос
глибинний, газову плиту, ялинку збірну,
медалі всього вартістю 2500 грн..

Також просили виключити дане майно з
актів опису та арешту майна від 20
квітня 2013 року та 14 червня 2013 року,
визнати дії ДВС Новоукраїнського РУЮ в
Кіровоградській області по накладенню
арешту на майно неправомірними (а.с.41-44).

Пізніше в судовому засіданні
позивачі уточнили позовні вимоги і
просили лише визнати за ними право
власності на зазначене у позові майно
та зняти з нього арешт (а.с.76-79).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2013 року
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
ПАТ «Райффайзен банк «Аваль», КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_8 та ОСОБА_7
(а.с.86).

Рішенням Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 23
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
стінку меблеву вартістю 1700 грн.,
холодильник 2-х камерний вартістю 200
грн., антени супутникові 2 шт. вартістю
250 грн., газову плиту вартістю 150 грн.,
ялинку збірну вартістю 100 грн., насос
глибинний вартістю 100 грн. та знято
арешт з цього майна, накладений
державним виконавцем згідно акту опису
і арешту майна від 14 червня 2013 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено повністю (а.с.171-174).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частині відмови в
задоволенні її позовних вимог, змінити
і визнати за нею право власності на
майно, виключити його з акту опису та
зняти з нього арешт (а.с.178-181).

В іншій частині рішення суду не
оскаржено.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_3, представник ВДВС,
треті особи (їх представники), які
належним чином під розписку
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не прибули.

Від представника ВДВС надійшла заява
про розгляд справи в його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх
неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
із наступних підстав.

Встановлено, що на підставі рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 14 лютого 2013 року відділом
ДВС Новоукраїнського РУЮ 20 квітня 2013
року було виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.6 ст.78 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі,
якщо виконання рішення здійснюється за
відсутності осіб, які підлягають
виселенню, державний виконавець
зобов'язаний провести опис майна.
Описане майно передається для
відповідного зберігання особі,
визначеній державним виконавцем.

Встановлено, що на час проведення
виселення позивачі в зазначеному
будинку не проживали, тому державним
виконавцем відповідно до ст.78 Закону
України «Про виконавче провадження» 20
квітня 2013 року було складено акт опису
й арешту майна, яке знаходилось у
будинку АДРЕСА_1.

Описане майно було передано
державним виконавцем стягувачу ОСОБА_6
(а.с.9-14).

Постановою начальника відділу ДВС
Новоукраїнського районного управління
юстиції від 30 травня 2013 року
зобов'язано старшого державного
виконавця Ютиш К.М. внести зміни до
акту опису і арешту майна від 20 квітня
2013 року, а саме доповнити словами «без
накладення арешту на майно».

14 червня 2013 року за заявами
кредиторів - ПАТ «Райффайзен банк
«Аваль», КС «Центр фінансових послуг»,
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 при виконанні
зведеного виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_4 боргів на користь
стягувачів на загальну суму 102 996 грн.71
коп.,

описано і накладено державним
виконавцем арешт на спірне майно.

Відповідно до ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови №6 від 27 серпня
1976 року( з послідуючими змінами та
доповненнями) «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»,
за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції керувався тим, що
позивач не довела належними і
допустимими доказами, що зазначені нею
в позовній заяві речі, які перебувають
під арештом, належать особисто їй.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитись не може, оскільки суд
неповно з'ясував обставини справи,
допустив порушення норм матеріального
і процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України
суд не сприяв всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: не
роз'яснив позивачці її права та
обов'язки щодо надання доказів на
підтвердження своїх вимог, не
попередив про наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій.

Крім того, суд не звернув увагу на
роз'яснення у п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976
р. «Про судову практику в справах про
виключення майна з опису» (із змінами)
про те, що відповідачами в справі суд
притягує боржника, особу, в інтересах
якої накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Тобто, відповідачами за позовом про
визнання права власності на майно та
зняття арешту з майна є стягувач та
боржник, а ВДВС є третьою особою у
справі.

Суд першої інстанції не роз'яснив
позивачу його право відповідно до ст.33
ЦПК України на заміну первісного
відповідача на належного відповідача
або залучення до участі у справі іншої
особи як співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції не
наділений повноваженнями залучення до
участі у справі сторін на стадії
апеляційного провадження.

Оскільки суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
і процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення суду в тій частині, в якій воно
оскаржено, а саме щодо позовних вимог
ОСОБА_2 підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову, але з інших
підстав - пред'явлення позову до
неналежного відповідача.

Відмова в задоволенні позову з цих
підстав не перешкоджає ОСОБА_2
звернутись з позовом про визнання
права власності на спірне майно та
зняття арешту з майна до належних
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 23
грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
відділу державної виконавчої служби
Новоукраїнського районного управління
юстиції в Кіровоградській області про
визнання права власності на майно та
зняття арешту з майна, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: