АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, що діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_6, треті особи:
Святошинський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м. Києві, Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про вселення,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом, в якому з
наступними уточненнями вселити його в
квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору
найму житла, укладеного 16.09.2013р. з
власником квартири ОСОБА_9 щодо
користування вказаною квартирою
строком на 3 роки. В обґрунтування
позову зазначив, що 13.01.2013 власник
квартири ОСОБА_9 написала на нього
довіреність, посвідчену нотаріусом
Цимлянського району Ростовської
області Російської Федерації ОСОБА_10,
якою уповноважила його розпоряджатися,
користуватися, зареєструвати своє
місце проживання в даній квартирі,
продати вказану квартиру та інше.
13.12.2012р. позивач був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, проте відповідачі не
надають жодного доступу до квартири, у
тому числі й можливості проживання та
користування спірною квартирою, чим
порушують його права.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року позов
задоволено, вирішено вселити ОСОБА_4 в
квартиру АДРЕСА_1.

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/694/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Кириленко Т.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.Не погодившись з таким рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позову.

В скарзі апелянт висловлює думку, що
при розгляді справи та постановленні
оскаржуваного рішення порушено норми
матеріального та процесуального права,
при цьому зазначає, що судом першої
інстанції не досліджено чи дозволяють
санітарні норми та норми встановлені
Житловим Кодексом вселити позивача в
спірну квартиру, а також не звернуто
увагу на те, що договір найму житла,
укладений між позивачем та власником
житла не відповідає законодавству
України, а саме не зареєстрований з ЖЕК
та складений з порушенням вимог
установлених частинами першою третьою
і четвертою статті 91 і статтею 93 ЖК
УРСР, тому є недійсним з моменту
укладання.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити з
підстав, викладених у скарзі.

Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги за
необґрунтованістю її доводів.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
причини своєї неявки суду не
повідомили, тому в силу ст.305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе розглядати справу у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого судом
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції з правильно
встановлених в судовому засіданні
обставин, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач набув право
користування квартирою АДРЕСА_1 на
підставі довіреності та договору
найму, укладеного з власником житла
ОСОБА_9, зареєстрував у встановленому
порядку місце свого проживання, однак
відповідачі, які також проживають у
вказаній квартирі, заперечують проти
його вселення та проживання, а тому
його порушене право підлягає захисту
шляхом вселення.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК Української
РСР, громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Тобто право позивача на вселення в
спірну квартиру за договором оренди
прямо встановлено зазначеною нормою.

При цьому, колегія суддів вважає
необґрунтованими твердження апелянта
про не дослідження судом першої
інстанції питання дотримання
санітарних норм та норм, встановлених
Житловим Кодексом Української РСР,
оскільки право користування житлом,
яке перебуває у приватному житловому
фонді, за чинним законодавством не
обмежується жодними нормами жилої
площі, а норма ст. 47 ЖК Української РСР,
міститься в першій главі цього Кодексу,
що регулює відносини у сфері надання
жилих приміщень у будинках державного
та громадського (комунального)
житлового фонду, а тому не поширюється
на жилі приміщення у приватному
житловому фонді.

Зазначене також спростовує доводи
апеляційної скарги щодо недійсності
договору найму житла, який на думку
апелянта складений з порушенням вимог
установлених частинами першою третьою
і четвертою статті 91 і статтею 93 ЖК
УРСР, які також стосуються лише жилих
приміщень у будинках державного та
громадського (комунального) житлового
фонду.

Крім того, власник житла має право на
вселення до житла інших осіб з
урахуванням правил, які регулюють
реєстрацію місця проживання фізичних
осіб. Якщо реєструється особа, яка не є
власником житла, у заяві про реєстрацію
місця проживання обов'язково
зазначається про згоду власника на
реєстрацію.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, що за довіреністю від
20.01.2013р., посвідченої нотаріусом
Цимлянського району Ростовської
області Російської Федерації ОСОБА_10,
зареєстрованої в реєстрі за № 1Д-40,
ОСОБА_9, уповноважила ОСОБА_4 (ОСОБА_4 -
згідно свідоцтва про зміну імені від
25.01.2013р., виданого Відділом реєстрації
актів цивільного стану Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Києві, актовий запис № 17)
розпоряджатися, користуватися,
зареєструвати своє місце проживання в
даній квартирі, продати вказану
квартиру та інше.

Таким чином, суд першої інстанції в
повному обсязі дослідив, проаналізував
та дав належну оцінку, поданим
сторонами доказам, що мають значення в
конкретній справі, доводять існування
відповідних юридичних обставин,
застосував норми матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_4.

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, правові підстави
для скасування рішення, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 жовтня 2013 року відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: