Номер провадження № 22-ц/785/11/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменко І.А.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Олової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 31 жовтня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа Шевченківський ВМ Приморського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
- «Про визнання осіб такими, що втратили
право користування житлом» та за
зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_4 - «Про усунення
перешкод у користуванні житлом», -

ВСТАНОВИЛА:

08.10.2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом, який у подальшому був
уточнений, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом, по
якому просив визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
житлом - домоволодінням АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідачами у 2006 році був
придбаний будинок АДРЕСА_2, в якому
відповідачі проживають з 2006 року.
Виходячи з положень ст. 405 ЦК України та
посилаючись на те, що відповідачі
відсутні без поважних причин понад
один рік, вважає їх такими, що втратили
право на користування житлом. Окрім
цього, як на підставу задоволення своїх
вимог, позивач посилався на те, що
відповідачі не виконують обов'язків
членів сім'ї власника із сплати витрат
на комунальні послуги, які передбачені
ст. 156 ЖК України.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 10.04.2013 року
позов ОСОБА_4 був задоволений.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 12.07.2013 року вказане заочне
рішення суду було скасовано та справа
призначена до судового розгляду в
загальному порядку.

05.09.2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні житлом, по
якому просили усунути їм перешкоди у
користуванні житлом - домоволодінням
АДРЕСА_1.

Свої зустрічні позовні вимоги позивачі
обґрунтовували тим, що відповідач
чинить їм перешкоди у реалізації їх
права, тобто не проживають в ньому вони
з поважних причин.

Сторони наполягали на задоволенні їх
позовних вимог та заперечували проти
задоволення зустрічних позовних вимог.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 31.10.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволений, зобов'язано ОСОБА_4
усунути перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_8 у користуванні будинком
АДРЕСА_1, шляхом забезпечення вільного
доступ до будинку, надання ключів від
дверей до будинку та надання
можливості проживання у будинку;
заборонено ОСОБА_4 чинити перешкоди
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 у
користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом
відключення на власний розсуд
водопостачання, газопостачання,
теплопостачання та енергопостачання;
вирішено питання про поворот виконання
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10.04.2013 року, зобов'язавши
ВГІРФО Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області поновити
реєстрацію ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1.

07.11.2013 року ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить скасувати рішення районного
суду, ухвалити по справі нове рішення
про задоволення його позовних вимог та
про відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог, посилаючись не
необґрунтованість рішення районного
суду, на те, що судом не в повному обсязі
встановлені обставини по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний
позов, районний суд виходив з того, що
ОСОБА_5 та члени його сім'ї відсутні на
житловій площі будинку позивача з
поважних причин.

Судом встановлені такі обставини у
справі.

Позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є рідні брати.

Житловий будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_1, належав на праві
власності їх батькам, після смерті
яких, ОСОБА_4 прийняв спадщину та у 1992
році отримав свідоцтво про право на
спадщину.

У подальшому будинок був
реконструйований та у 2005 році на ім'я
ОСОБА_4 було видано нове свідоцтво про
право власності.

Відповідно до технічного паспорту
будинок має два ізольовані входи та
передбачається для проживання окремо
двох сімей.

Відповідач ОСОБА_5 постійно
зареєстрований в будинку з 21.01.2005 року;
його дружина ОСОБА_10 - з 11.05.2007 року; їх
діти ОСОБА_6, ОСОБА_8 - з 2005 року.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що відповідач ОСОБА_5
є уродженцем м.Одеси, постійно проживав
та працював в м. Одесі, тому посилання у
позові ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_5 у 2005 році
прибув із Вірменії та був
зареєстрований у будинку є
безпідставним та необгрунтованим.

Після одруження з ОСОБА_7 у 1988 році,
ОСОБА_5 та їх діти проживали за вказаною
адресою, а діти навчались у приватній
загальноосвітній школі 1-111 ступенів
«Крок» за місцем проживанням: ОСОБА_6 - з
1995 по 23.06.2005 року; ОСОБА_8, - з 1997 року по
23.06.2005 року ( а.с.118-119).

З наданої апеляційному суду медичної
документації на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_8,
яка складалась у ПЗШ «Крок»,
вбачається, що адреса їх місця
проживання зазначена АДРЕСА_1

Судом також встановлено, що між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 до 2011 року існували нормальні
родинні стосунки, разом працювали на
підприємстві, однак у подальшому
відносини стали напруженими, ворожими
з причин, не пов'язаними з проживанням
у спірному будинку.

ОСОБА_4 почав перешкоджати ОСОБА_5 та
його сім'ї користуватись частиною
житлового будинку, відключив
електропостачання, у зв'язку з чим
члени сім'ї ОСОБА_5 звертались із
заявами до органів міліції, а 04.10.2012
року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулись до
Приморського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
житловим та вселення.

У суду першої інстанції ОСОБА_4 не
спростовував факт відключення
електропостачання частини будинку,
якою користувався ОСОБА_5 та члени
його сім'ї, посилаючись на те, що він
власник будинку.

Факт перешкоджання власником будинку
ОСОБА_5 та членам його сім'ї у
користуванні житлом також
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 25.06.2012 року за наслідками
розгляду заяви ОСОБА_8 ( а.с.90).

Таким чином, районний суд обґрунтовано
виходив із того, що ОСОБА_5 та члени його
сім'ї тимчасово не проживають у
спірному будинку з поважних причин,
тому правильно вважав не доведеними
вимоги позову про втрату права на
користування житлом, з підстав,
передбачених положеннями ч.2 ст.405 ЦК
України.

Отже, відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України
ОСОБА_5 та члени його сім'ї мають право
на користування зазначеним житлом
відповідно до закону, а порушене їх
право на користування житлом, підлягає
судовому захисту.

Також, районний суд обґрунтовано
вважав недоведеними ствердження
ОСОБА_4 про те, що відповідач придбав у
власність житловий будинок АДРЕСА_2, в
якому проживає у теперішній час,
оскільки з договору купівлі-продажу
від 29.06.2006 року вбачається, що власником
будинку є ОСОБА_11 ( а.с. 72).

Що стосується посилань ОСОБА_4 на те, що
відповідач не сплачує кошти за
проживання та за комунальні послуги, то
в цій частині він не надав належних
письмових доказів про укладання
відповідної угоди про сплату витрат за
користування житлом, що передбачено
ст.162 ЖК України.

Крім того, відповідно до ст. 156 ЖК
України ОСОБА_4 не був позбавлений
можливості раніше та у теперішній час
вирішувати дане питання у судовому
порядку.

Також, колегія суддів вважає, що
районний суд відповідно до закону
правильно вирішив питання про поворот
виконання рішення суду.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем ОСОБА_4 не
були надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення зустрічного позову та
відмови уу позові ОСОБА_4

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 31 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

12.02.2014 року
м. Одеса