АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7574/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Пустовар О. С. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.,

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Покровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивачка звернулась до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтуванні якого посилалась на те,
що з 15 жовтня 2011 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
який було розірвано рішенням
Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 19 серпня
2013 року. Від шлюбу вони мають
малолітнього сина , ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спільне проживання між ними припинено
з листопада 2012 року, а після того, як
вона пішла жити до своїх батьків,
відповідач віддав їй пилосос, крісло,
тумбочку, ДКУ, посуд, кухонний куточок,
ліжко-диван, тумбочку під телевізор,
водяний насос «Водолій», дві коляски,
яки їм були подаровані. У відповідача
залишилася меблева стінка, передпокій,
кухонні меблі, холодильник,
мікрохвильова піч, телевізор,
супутникова антена, ДВД, побудовані
ними гараж, сараї, автомобіль ВАЗ.

З таким поділом майна вона не згодна,
оскільки 20 жовтня 2011 року вона
позичила у свого батька кошти в сумі 15000
грн. до яких вони додали подаровані їм
на весілля 24000 грн. та придбали
автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску.
Також батько подарував їм трьох телят,
яких вони потім вигодували і продали, а
також телевізор «DEX», DVD та супутникову
антену вартістю 4600 грн. Крім того, за
час спільного проживання вони придбали
10 телят за 8000 грн., а на даний час їх
вартість, на її думку, складає 25000 грн.
Також побудували баню, гаражі, пташник,
кошти на будівництво яких надав її
батько в сумі 23180 грн. На цю суму вони
придбали: ракушняк, цемент, дошки, брус,
шифер, два пластикових вікна. Таким
чином, за весь час спільного проживання
ними було придбано майно на загальну
суму 121 700 грн.

З вище перерахованого, їй було віддано
чоловіком майно на суму 6400 грн. А тому,
вважаючи, що її права порушені,
позивачка просить суд розділити
спільно нажите майно, виділивши їй при
цьому 54450 грн., а також диван вартістю
1000 грн., крісло - 300 грн., ДКУ для
дроблення зерна - 2000 грн., кухонний
куточок - 1800 грн., а всього майна на
загальну суму 6400 грн. А відповідачеві
залишити: автомобіль ВАЗ-210990, 2004 року
випуску вартістю 47000 грн., телевізор і
ДВД «DEX» - на загальну вартість 3300 грн.,
супутникову антену - 1100 грн.,
мікрохвильову піч вартістю 500 грн.,
холодильник - 7400 грн., кухонні меблі - 3000
грн., 10 телят - 25000 грн., гараж, пташник,
баню. (а.с. 26-29)

Рішенням Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 25
червня 2014 року позов задоволено
частково.

Розділено спільне майно ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та виділено позивачці: диван
вартістю 1000 грн., крісло вартістю 300
грн., ДКУ для дроблення зерна вартістю
2000 грн., кухонний куточок вартістю 1800
грн., а всього майна на загальну суму 6400
грн. Виділено відповідачеві:
мікрохвильову піч вартістю 300 грн.,
холодильник вартістю 7400 грн., кухонні
меблі вартістю 3000 грн., а всього майна
на загальну вартість 10900 грн. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 05
вересня 2014 року вирішено питання щодо
розподілу судових витрат між
сторонами.

З рішенням суду від 25 червня 2014 року не
погодилась позивачка, подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.
(а.с.98-101)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 15 жовтня 2011 року, який було
розірвано рішенням Покровського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 серпня 2013 року, яке
набрало законної сили 30 серпня 2013
року.(а.с.6-7)

Від шлюбу вони мають малолітнього сина
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.8)

Спільне проживання між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 припинено з жовтня 2012 року.

Відповідно до акту розподілу майна від
22 січня 2013 року, складеного депутатом
сільської ради Радченко Л.В., ОСОБА_4
виділено майно: крісло, кухонний
куточок (стіл, диван, чотири стільця) ,
ліжко - диван, тумбочку під телевізор,
дві коляски, водяний насос, пилосос,
ДЕКУ, одяг , посуд , а ОСОБА_5 - стінку,
прихожу стінку, кухню, холодильник,
мікрохвильову піч.(а.с. 11)

Розглядаючи по суті даний спір, суд
першої інстанції виходив с положень
ст.ст. 70,71 СК України, а тому, правильно
встановивши обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства, дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Згідно п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам закону, як в
суді першої інстанції, так і під час
апеляційного розгляду, позивачкою не
було надано жодних доказів на
підтвердження придбання у шлюбі майна
на загальну суму 121 700 грн.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи, та не заперечується сторонами,
автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску є
власністю ОСОБА_7, а тому не підлягає
поділу, оскільки поділ майна подружжя
може бути здійснений лише відносно
майна, право власності на яке оформлено
на членів подружжя.

Що стосується бані, гаража, пташника,
які є самочинним будівництвом в
розумінні ст.376 ЦК України, то вони
також не можуть бути поділені, з тих
підстав, що об'єктом поділу нерухоме
майно може бути лише у випадку, коли
воно зареєстроване у встановленому
законом порядку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що до виникнення права
власності на новозбудоване нерухоме
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використано в процесі будівництва
(абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Посилання ОСОБА_4 на те, що на
будівництво зазначених об'єктів
нерухомості вони з відповідачем
витратили суму в розмірі 23180 грн. (на
придбання ракушняку, цементу, дошки,
брусу, шиферу, двох пластикових вікон) -
нічим не підтвердженні. Матеріали
справи не містять будь-яких доказів
(квитанцій, чеків, тощо), з яких би
вбачалось, що така сума була витрачена
сторонами на вказані будівельні
матеріали.

Що стосується посилань позивачки на те,
що у шлюбі вони придбали 10 телят за 8000
грн., вартість яких на її думку наразі
становить 25000 грн. - також нічим не
підтверджено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що при розгляді справи,
районним судом правильно встановлені
обставини справи, спір було вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, його висновки про
встановлені обставини і правові
наслідки є вірними.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, висновків суду першої
інстанції не спростовують та зводяться
до переоцінки доказів у справі та до
незгоди з їх оцінкою судом. Проте, за
вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка
доказів є виключною компетенцією суду,
а тому переоцінка доказів на вимогу
сторони не допускається.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, а отже, відсутні
передбачені ст.309 ЦПК України підстави
для скасування вказаного судового
рішення, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 25
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий
Л.М. Болтунова

Судді: М.О.
Макаров

В.О.
Тамакулова