АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 198/390/13-ц
інстанції - Маренич С.О.
Справа № 22-ц/774/706/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Юр`ївського районного суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року по справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Преображенівське»
Юр`ївського району Дніпропетровської
області до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3
про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Преображенівське»
Юр`ївського району Дніпропетровської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним,
зобов'язання повернути земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 липня 2013 року ТОВ «Преображенівське»
звернувся до суду із вказаним позовом,
за яким просили суд стягнути з
відповідача на відшкодування завданих
матеріальних збитків 34020,00 грн., на
відшкодування завданої моральної
шкоди 25 000 грн. та судові витрати по
справі. В обґрунтування заявлених
вимог посилалися на те, що 05.11.2010 року
між ним та відповідачем строком на
п'ять років був укладений договір
оренди земельної ділянки, за умовами
якого відповідач надав позивачеві в
оренду належну йому на праві приватної
власності земельну ділянку, площею 6,689
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
за використання якої позивач
зобов'язався сплачувати відповідачеві
орендну плату за користування
земельної ділянки, при цьому, серед
іншого, за умовами договору відповідач
зобов'язався не вчиняти дії, які б
перешкоджали позивачеві користуватися
орендованою земельною ділянкою. З
моменту укладення договору позивач
належним чином виконував умови
договору, сплачуючи відповідачу
визначену договором орендну плату за
користування земельною ділянкою.
Відповідно до намірів у 2013 році
засадити вказану земельну ділянку
сільськогосподарською культурою
соняшник позивачем були проведені
відповідні роботи з підготовки
вказаної земельної ділянки до засіву, а
саме: земельна ділянка була
культивована, дискована, тощо, при
цьому всього було виконано робіт на
загальну суму 8 015 грн. Однак, замість
того, щоб виконувати умови договору, у
квітні 2013 року дружина орендодавця
ОСОБА_1 - ОСОБА_3, діючи разом та при
повній підтримці і сприянні її
протиправним діям орендодавця та
інших членів їхньої родини, шляхом
фізичного спротиву працівникам ТОВ
«Преображенівське», погроз, виведення
на орендовану ТОВ «Преображенівське»
земельну ділянку сторонньої техніки,
не допуску на земельну ділянку
працівників ТОВ «Преображенівське»,
перешкодили разом з відповідачем
розпочати позивачу роботу з посіву
соняшника, при цьому, не зважаючи на
звернення позивача до Павлоградської
міжрайонної прокуратури, декілька
викликів працівників Юр`ївського РВ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, орендодавець та члени його
сім`ї самостійно засіяли орендовану
позивачем земельну ділянку. В
результаті даних дій позивачу
спричинені збитки у вигляді упущеної
вигоди в сумі 26 005 грн. Крім того,
позивач вважає, що діями відповідача
йому також спричинено і моральну шкоду,
яка виражається у приниженні ділової
репутації юридичної особи, оскільки
після самовільного захвату
орендованої позивачем земельної
ділянки, останній був змушений змінити
звичний ритм праці, плани, графіки
виконання робіт, трудовий розпорядок,
тощо, яку позивач оцінює в 25 000 грн.

26 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним вказаним позовом,
за яким просив суд визнати недійсним
договір оренди землі від 05 листопада
2010 року, укладений з ТОВ
«Преображенівське», яка належить йому
на підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії 1-ДП
№ 107364 площею 6,689 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва та яка розташована на
території Преображенівської сільської
ради Юр`ївського району
Дніпропетровської області; стягнути
судові витрати, посилаючись на те, що
договір оренди землі ОСОБА_1 не
підписував, керуючись при цьому ст.ст.
203,215,207,209, 210, 216 ЦК України. 01 жовтня 2013
року ОСОБА_1 збільшив свої позовні
вимоги та просив суд застосувати до
договору оренди земельної ділянки від
05 листопада 2010 року наслідки
нікчемного правочину та зобов'язати
ТОВ «Преображенівське» повернути
ОСОБА_1 належну йому зазначену земельну
ділянку. В обґрунтування заявлених
вимог зазначив, що дійсно є власником
земельної ділянки, площею 6,689 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Преображенівської сільської ради
Юр`ївського району та належить йому
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
1-ДП № 107364. Разом з тим, договір оренди
земельної ділянки від 05.11.2010 року,
укладений між ним та позивачем по
справі він ніколи не підписував та не
укладав, при цьому на договорі, а також
всіх доданих до нього документах не
міститься його підпису, при цьому той
підпис, що міститься на договорі та
додатках до нього виконаний кимсь
іншим замість нього. Відтак, позивач
без жодних правових підстав
використовує належну йому земельну
ділянку та отримує від цього прибуток.
За таких обставин вважав необхідним та
просив договір оренди земельної
ділянки від 05.11.2010 року визнати
недійсним, застосувавши до нього
наслідки нікчемного правочину та
зобов'язати позивача повернути належну
йому земельну ділянку.

Ухвалою Юр`ївського районного суду
Дніпропетровської області від 26
вересня 2013 року зустрічну позовну
заяву ОСОБА_1 об'єднано в одне
провадження з первісним позовом ТОВ
«Преображенівське».

Рішенням Юр`ївського районного суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року ухвалено: позов ТОВ
«Преображенівське» - задовольнити
частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь
ТОВ «Преображенівське» Юр`ївського
району Дніпропетровської області на
відшкодування завданих матеріальних
збитків 34 020 грн.; в іншій частині позову
- відмовити; зустрічний позов ОСОБА_1 -
залишити без задоволення; стягнути з
ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Преображенівське» Юр`ївського району
Дніпропетровської області на
відшкодування судових витрат 340,20 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення, за
яким відмовити ТОВ «Преображенівське»
Юр`ївського району Дніпропетровської
області у задоволенні його позовних
вимог у повному обсязі; вимоги ОСОБА_1
викладені у зустрічній позовній заяві
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на суттєве порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серії 1-ДП № 107364, виданого 22.11.2001 року
Преображенською сільською радою
Юр`ївського району, є власником
земельної ділянки, площею 6,689га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Преображенської сільської ради
Юр`ївського району. З копії договору
оренди земельної ділянки вбачається,
що 05.11.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Преображенівське» Юр`ївського району
строком на 5 років було укладено
договір оренди належної відповідачу
ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 6,689
га, відповідно до умов якого відповідач
передав позивачеві в оренду належну
йому земельну ділянку для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, за що позивач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у грошовій або натуральній формі та
розмірі 3% вартості земельної ділянки,
що становить 2 554, 94 грн. Даний договір
зареєстрований у відділі Держкомзему
Юр`ївського району, про що у Державному
реєстрі земель 11.02.2011 року вчинено
запис за № 00056, а відтак останній
є укладеним. Сторони в судовому
засіданні не заперечували та визнали
той факт, що спірний договір та всі
додатки до нього, підписані від імені
відповідача його дружиною ОСОБА_3, яка
суду пояснила, що чоловік знав про
підписання нею від його імені такого
договору, оскільки вона про це йому
говорила, однак будь-яких претензій до
позивача з приводу даного він не
заявляв, також чоловік знав і про те,
що вона за вказаним договором від його
імені отримувала гроші та схвалив її
дії. Відповідач ОСОБА_1 за спірним
договором на протязі 2010-2012 року включно
отримував орендну плату, як в грошовій
так і в натуральній формі, про що
свідчать надані позивачем копії
відомостей та видаткових накладних за
період з 2010 по 2012 роки включно на
отримання орендної плати за договором.
Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено поясненнями третьої
особи по справі ОСОБА_3 орендну плату в
грошовому виразі на підставі
видаткових касових ордерів від 29.10.2009
року та від 15.10.2010 року отримувала саме
вона як дружина відповідача,
розписавшись замість нього в
видаткових касових ордерах про
отримання грошей, при цьому дані гроші
вона принесла додому та повідомила
чоловіка про їх отримання проти чого
останній заперечень не мав. Щодо
отримання орендної плати в
натуральному вигляді, а саме зерном
пшениці, кукурудзи, тощо, на підставі
відомостей доданих до матеріалів
справи за період з 2010 року - 2012 року
включно, в судовому засіданні
встановлено, що таке отримував син
відповідача - ОСОБА_4, розписуючись
навпроти прізвища батька у відомостях
про отримання орендної плати в
натуральному вигляді. При цьому,
опитаний в якості свідка ОСОБА_4
підтвердив дані обставини, вказавши, що
в даних відомостях дійсно містяться
його підписи. Окрім того, отримана
сином відповідача
сільськогосподарська продукція
доставлялася до двору відповідача де
вигружалася, а відтак останній не міг
не знати, що йому привозять з ТОВ
«Преображенівське» та на підставі
чого. Втім, в судовому засіданні не
встановлено, що відповідач звертався
до позивача з заявами про те, що
отримане майно він сприймає не як
орендну плату за договором, а як якісь
інші виплати, тощо. За викладених вище
обставин відповідач ОСОБА_1 знав і
розумів, що він отримує орендну плату
від ТОВ «Преображенівське»
Юр`ївського району відповідно до умов
договору оренди землі від 05.11.2010 року,
який замість нього був підписаний його
дружиною ОСОБА_3 В квітні 2013 року
дружина відповідача ОСОБА_3, разом з
синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перешкодили
працівникам ТОВ «Преображенівське»
засіяти зерном соняшника орендовану
позивачем земельну ділянку, оскільки
не допустили на вказану земельну
ділянку працівників ТОВ
«Преображенівське», які мали намір
засіяти землю, шляхом фізичного
спротиву, виведення на орендовану
земельну ділянку сторонньої техніки.
Третя особа по справі ОСОБА_3,
опитана в судовому засіданні 01.10.2013
року та 03.10.2013 року, дані обставини не
спростовувала, пояснивши, що дійсно не
допустила на землю працівників ТОВ
«Преображенівське» для її засіву,
оскільки вказану земельну ділянку її
родина мала намір засіяти самостійно,
так як в оренду позивачу чоловік її не
передавав, та в 2013 році вказана
земельна ділянка була засіяна родиною
відповідача самостійно та зібраний
врожай соняшника.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ТОВ «Преображенівське» суд першої
інстанції виходив з того, що обставини
стосовно перешкоджання родиною
відповідача та самим відповідачем
користуватися орендованою земельною
ділянкою позивачу є доведеною. У
результаті створення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
самовільним її засівом в 2013 році
орендодавцем, позивачу спричинені
збитки у вигляді упущеної вигоди, а
саме: позивач мав намір засіяти
орендовану земельну ділянку
сільськогосподарською культурою -
соняшник, та із розрахунку збору врожаю
17 центнерів з 1 га, загальною вагою
врожаю соняшника 11 тон 370 кг, вартість
збитків складає 45 480 грн. Таким чином,
упущена вигода у вигляді
недоотриманого прибутку за
вирахування витрат, пов'язаних зі
збором врожаю, складає 26 005 грн., про що
позивачем наданий відповідний
розрахунок та довідка про врожайність
соняшника в господарстві за 2012 рік.
Також згідно наданих позивачем
розрахунків вбачається, що
господарством також були понесені і
фактичні затрати на обробіток
земельної ділянки в сумі 8 015 грн., а
саме: дискування та культивація
земельної ділянки при підготовці її до
посіву. Суд дійшов висновку про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивача на відшкодування
вищевказаних завданих матеріальних
збитків суму у розмірі 34 020 грн. (26 0005 + 8
015). Доводи представника відповідача
про те, що безпосередньо відповідач не
перешкоджав позивачеві користуватися
належною йому земельною ділянкою,
оскільки останній на полі присутній не
був в той час коли члени його родини не
допускали працівників позивача
здійснити посів земельної ділянки, суд
до уваги не приймає та вважає, що про
дані дії членів своєї родини
відповідачеві було достовірно відомо,
останні мали широкий розголос в селі де
проживає сам відповідач та знаходиться
ТОВ «Преображенівське», однак
відповідач ОСОБА_1 ніяким чином не
перешкодив даним діям, а відтак останні
мали місце за його мовчазної згоди та
підтримки (бездіяльності). З показань
свідка - сина орендодавця, ОСОБА_4
випливає, що відповідач підтримав
бажання своєї родини забрати належну
йому землю у орендаря, тим самим,
потураючи незаконним діям своєї родини
у перешкоджанні орендарю
користуватися орендованою земельною
ділянкою. Щодо позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, то
судом обґрунтовано відмовлено у
задоволенні цих вимог, оскільки ці
вимоги є безпідставними та
недоведеними.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, районний суд обґрунтовано
виходив з того, що встановлені
обставини свідчать про те, що мала
місце фактична передача земельної
ділянки, виконання сторонами умов
договору, при цьому відповідач
приступив до виконання своїх
обов'язків та реалізації своїх прав,
щодо отримання орендної плати та
відповідно фактично схвалив спірний
договір, а тому підстави для визнання
останнього недійсним відсутні,
оскільки саме по собі підписання
договору іншою особою, за наведених
вище обставин, не може бути підставою
для визнання такого недійсним,
оскільки своє волевиявлення щодо
вказаного договору відповідач
проявив у фактичному його виконанні.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо недійсності договору
оренди земельної ділянки внаслідок не
підписання його орендодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" установлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорі оренди
землі хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" є підставою для
визнання недійсним такого договору
оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі".

Суд, дослідивши спірний договір оренди
землі, дійшов висновку про
відповідність його вимогам чинного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний договір оренди укладений у
письмовій формі, та спірний договір
оренди землі пройшов державну
реєстрацію, орендодавець тривалий час
отримував орендну плату за землю, отже
волевиявлення орендодавця було
спрямоване на укладення договору
оренди землі з відповідачем.

Вчинення дій в майнових інтересах
іншої особи без її доручення
передбачено вимогами статті 1158 ЦК
України, де в ч.2 зазначено, що особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, зобов'язана при
першій нагоді повідомити її про свої
дії; якщо ці дії будуть схвалені іншою
особою, надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір.

Відповідач сплачував за вказаним
договором оренди землі орендну плату, а
орендодавець її приймав, що свідчить
про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування
орендних правовідносин між сторонами
та схвалення ним дій своєї дружини
ОСОБА_3 щодо підписання за нього
договору оренди землі від 05.11.2010 року
без його доручення в його майнових
інтересах.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що договір
оренди землі укладається у письмовій
формі, статтею 18 Закону встановлено, що
договір оренди землі набуває чинності
після його державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правові наслідки недодержання вимоги
щодо письмової форми правочину
передбачені статтею 218 ЦК України, де в
ч. 1 зазначено, що недодержання
сторонами письмової форми правочину,
яка встановлена законом, не має
наслідком його недійсність, крім
випадків встановлених законом; ч.2 -
якщо правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Таким чином, судова колегія аналізуючи
докази у справі, дійшла висновку, що
відсутні підстави для визнання
спірного договору оренди землі
недійсним.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо відшкодування збитків
внаслідок порушення умов договору
оренди землі орендодавцем.

Відповідно до ст. 27 Закону України
«Про оренду землі» орендареві
забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні
із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
оренду землі» орендодавець
зобов'язаний не вчиняти дій, які б
перешкоджали орендареві користуватися
орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
оренду землі» орендар має право на
відшкодування збитків, яких він зазнав
унаслідок невиконання орендодавцем
умов, визначених договором оренди
землі. Збитками вважаються: фактичні
втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням умов договору орендодавцем,
а також витрати, які орендар здійснив
або повинен здійснити для відновлення
свого порушеного права; доходи, які
орендар міг би реально отримати в разі
належного виконання орендодавцем
умов договору.

Розмір фактичних витрат орендаря
визначається на підставі
документально підтверджених даних.

Вказані положення Закону містяться
також і в п. п. 21, 23, 27 укладеного
сторонами договору (а.с. 96, 10).

Судом на підставі доказів у справі
встановлено порушення умов договору
оренди землі з боку орендодавця, а саме:
в квітні 2013 року родина орендодавця за
його згодою та підтримкою перешкодили
орендарю ТОВ «Преображенівське»
розпочати роботи з посіву соняшника на
орендованій земельній ділянці та
самостійно засіяли цю земельну
ділянку, чим порушено п.27 договору
оренди землі від 05.11.2010 року, укладеного
між ОСОБА_1 та ТОВ «Преображенівське»
Юр`ївського району строком на 5 років,
за яким ОСОБА_1 зобов'язався не вчиняти
дій, які б перешкоджали орендареві
користуватися орендованою земельною
ділянкою.

Внаслідок встановлених перешкод зі
сторони орендодавця у користуванні
орендарем орендованою земельною
ділянкою, останньому спричинені збитки
у вигляді упущеної вигоди та фактичних
затрат.

Згідно п.28 вказаного договору оренди
землі, орендар має право на
відшкодування збитків, заподіяних у
наслідок невиконання орендодавцем
зобов'язань передбаченим цим
договором.

У результаті створення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
самовільним її засівом в 2013 році
орендодавцем, позивачу спричинені
збитки у вигляді упущеної вигоди, а
саме: позивач мав намір засіяти
орендовану земельну ділянку
сільськогосподарською культурою -
соняшник, та із розрахунку збору врожаю
17 центнерів з 1 га, загальною вагою
врожаю соняшника 11 тон 370 кг, вартість
збитків складає 45 480 грн. Таким чином,
упущена вигода у вигляді
недоотриманого прибутку за
вирахування витрат, пов'язаних зі
збором врожаю, складає 26 005 грн., про що
позивачем наданий відповідний
розрахунок та довідка про врожайність
соняшника в господарстві за 2012 рік (а.с.
33,31). Також згідно наданих позивачем
розрахунків вбачається, що
господарством також були понесені і
фактичні затрати на обробіток
земельної ділянки в сумі 8 015 грн., а
саме: дискування та культивація
земельної ділянки при підготовці її до
посіву, що підтверджено
довідкою-розрахунком ТОВ
«Преображенівське» Юр`ївського району
Дніпропетровської області за № 76 від
05.07.2013 року (а.с.32).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права має
право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

Таким чином, для правильного вирішення
спору належить, перш за все, визначити
підстави застосування
цивільно-правової відповідальності
(внаслідок порушення договору чи
передбачених чинним законодавством
цивільних прав позивача), з'ясувати, яке
саме зобов'язання чи право було
порушено та в чому конкретно воно
полягало, що спричинило завдання
збитків позивачу, вид заподіяних
збитків для встановлення наявності
всіх елементів складу цивільного
правопорушення.

За переглядом справи встановлено, що
доведені позивачем ТОВ
«Преображенівське» Юр`ївського району
Дніпропетровської області підстави
застосування цивільно-правової
відповідальності у вигляді стягнення
спричинених збитків до орендодавця
ОСОБА_1 внаслідок порушення ним
договору оренди землі від 05.11.2010 року.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
судова колегія вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
стосуються переоцінки доказів у
справі, що не є підставою для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Юр`ївського районного суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії