СІМФЕРОПОЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Справа № 116/1070/14-ц

Провадження № 2/116/845/14

28.02.2014 року
м. Сімферополь

Суддя Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим
Хіневич А.М., розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про визнання дій з порушення
конституційних прав незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до
суду із позовом, в якому просили
визнати незаконними дії відповідача
Центрального районного суду м.
Сімферополя, яким були порушені
конституційні права позивачів на
правосуддя, винесено неправосудне
рішення, позбавлено позивачів права на
його оскарження.

В обґрунтування позовних вимог
наводять наступне.

Позивачі звернулися до Центрального
районного суду м. Сімферополя із
скаргою на дії посадових осіб
прокуратури АР Крим, які відмовили у
внесені до ЄРДР відомостей за заявою
позивачів про вчинення кримінального
правопорушення, чим порушили вимоги
ст.214 КПК України.

За результатами розгляду скарги
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухвалою
слідчого судді Центрального районного
суду м. Сімферополя від 23.10.2013 р. у її
задоволенні було відмовлено, при цьому
слідчим суддею було зазначено, що така
ухвала суду не підлягає оскарженню, а
заперечення проти неї можуть бути
подані під час підготовчого
провадження у суді.

Позивачі вважають, що така ухвала
Центрального районного суду м.
Сімферополя надає посадовим особам
прокуратури на власний розсуд приймати
рішення про те, які заяви про вчинене
кримінальне правопорушення підлягають
внесенню до ЕРДР, а які ні, тоді як ч.1
ст.214 КПК України зобов'язує обов'язково
вносити до ЄРДР всі заяви та
повідомлення про вчиненні злочини.

Висновки слідчого судді Центрального
районного суду м. Сімферополя позивачі
вважають такими, що суперечать ст.ст. 22,
23 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», ч.1 ст.2 КПК України та
порушують право позивачів на
правосуддя, гарантоване Конституцією
України.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі суд виходить з
того, що ст.ст.126, 129 Конституції України
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на них у будь-який
спосіб забороняється і однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, установлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями
Конституції судові рішення і
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(пов'язаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях) можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових і службових
осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише в
порядку, визначеному ст.129 Конституції
і законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд
(суддя) виступає не як орган (особа), що
здійснює правосуддя, а як будь-яка інша
установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розглядові в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.
Саме таку позицію щодо розгляду
позовів, відповідачем за яким є суд
(судді), а предметом - прйняті ними
процесуальні рішення, висловив
Верховний суд України в Ухвалі від 23
березня 2011 року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової
влади» виключне право перевірки
законності та обгрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства;
законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду
на те, що ухвала Центрального районного
суду м. Сімферополя не позбавляє
позивачів реалізувати своє право в
порядку, визначеному КПК України,
керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження за
позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про визнання дій з порушення
конституційних прав незаконними.

Ухвала може бути оскаржена в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Сімферопольський районний
суд Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги на ухвалу
суду протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
А.М. Хіневич