АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4047/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ

Апеляційного суду
міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.

- Оніщука М.І.

при секретарі - Дем»янчук
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Український
професійний банк» про визнання
договору поруки припиненим

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
позивача подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу.

Зазначає, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права,
оскільки передача спору на розгляд
третейського суду є правом сторін.

Вважає, що залишення позову без
розгляду можливе в разі укладення між
сторонами договору про передачу спору
на вирішення третейському суду, тобто
лише в разі взаємного волевиявлення
сторін.

Враховуючи те, що він не виявив бажання
скористатися передбаченим законом і
договором правом для передачі справи
на розгляд третейського суду та подав
позов безпосередньо до суду, тому
ухвала є незаконною та підлягає
скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Залишаючи позов без розгляду суд
першої інстанції підставно виходив з
положень п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України з
огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2
просив визнати договір поруки №885-2 від
11.04.2011 року, укладений між ПАТ «УПБ» та
ОСОБА_2, припиненим.

Згідно п.4.3. оспорюваного договору
поруки всі вимоги, які виникають при
виконанні цього договору або у зв'язку
з ним, або випливають з нього та
становлять предмет спору, підлягаю
розгляду у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
українських банків, згідно з
регламентом третейського суду, з яким
сторони ознайомлені. Умови договору,
які містять відомості про найменування
сторін та їх місцезнаходження, є
складовими частинами даної
третейської угоди. Місце і дата
укладення третейської угоди
відповідають місцю і даті укладання
Договору (а.с.5).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Таким чином, пункт 4.3. договору поруки є
третейським застереженням, тобто
договором про передачу спору на
вирішення до третейського суду.

Умови договору поруки не містять
посилання на те, що спори та
розбіжності, що виникають з договору
підлягають вирішенню шляхом
переговорів, а у випадку недосягнення
згоди - в судах загальної юрисдикції в
порядку, визначеному чинним
законодавством України.

Також звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 не заявляв вимогу про визнання
третейської угоди недійсною, наявність
якої є обов'язковою передумовою для
передачі спору на розгляд до
третейського суду.

Встановлено, що в січні 2014 року, до
початку з'ясування обставин у справі та
перевірки їх доказами, представником
відповідача було заявлено клопотання
про залишення позову без розгляду на
підставі ч.5 ст.130 ЦПК України та п.6 ч.1
ст.207 ЦПК України (а.с.22).

Відповідно до ч. 5 статті 130 ЦПК України,
якщо між сторонами укладено договір
про передачу спору на вирішення
третейського суду, суд постановляє
ухвалу про залишення заяви без
розгляду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України також
передбачено, що суд постановляє ухвалу
про залишення заяви без розгляду, якщо
між сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду і від відповідача
надійшло до початку з»ясування
обставин у справі та перевірки їх
доказами заперечення проти вирішення
справи в суді.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідно до п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009
року, договір сторін про передачу спору
на розгляд третейського суду (стаття 17
ЦПК) не є відмовою від права на
звернення до суду за захистом. Разом з
тим пред'явлення позову до суду за
наявності такого договору не дає
підстав для повернення заяви чи
відмови у відкритті провадження у
справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком
передбаченого пунктом 6 частини першої
статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити
заяву без розгляду, якщо від
відповідача надійшло до початку
з'ясування обставин у справі
заперечення проти вирішення спору в
суді.

Таким чином, наявність договору між
сторонами про передачу справи на
розгляд третейського суду не
перешкоджає його розгляду у суді, але
лише за умови, що обидві сторони на це
погоджуються, у противному разі заява
залишається без розгляду. Але якщо
сторони так і не звернуться до
третейського суду, то вони за спільної
згоди можуть повторно звернутися до
суду;

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України від 10 січня 2008 року у
справі у справі за конституційним
поданням 51 народного депутата України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
абзаців сьомого, одинадцятого статті 2,
статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII
«Третейське самоврядування» Закону
України «Про третейські суди» (справа
про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК
України, ст. 6 Закону України «Про
третейські суди»), оскільки, гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань (ч. 5
ст. 55 Конституції України).

Отже угода сторін про передачу спору на
вирішення третейського суду є
конституційним правом, яке не може
бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22,
ст. 64 Конституції України).

Враховуючи те, що між сторонами
укладено договір про передачу спору на
вирішення до третейського суду, який
міститься в договорі поруки у вигляді
третейського застереження, та
відповідач подав заперечення проти
вирішення справи в суді, тому суд вірно
залишив позов без розгляду.

При цьому суд підставно виходив з того,
що позивач не спростував факту свого
добровільного волевиявлення на
укладення договору про передачу спору
на вирішення до третейського суду,
викладеного в пункті 4.3. Договору
поруки.

Крім того, колегією суддів звертається
увага на те, що ч.2 ст.17 ЦПК України
передбачено право оскарження рішення
третейського суду, й обставини,
встановлені рішенням третейського
суду, згідно ст.61 ЦПК України, не є
підставою для звільнення сторін від
доказування при розгляді справ в судах
загальної юрисдикції. У випадку,
подання позову про стягнення
заборгованості з позичальника та
поручителя, судом має бути вирішено
питання щодо припинення поруки, в разі
існування на те законних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1.ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з
дотриманням норм процесуального
права, визначеного Цивільним
процесуальним кодексом України,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав до її
скасування.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть постановленої ухвали не
впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 29 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :