Справа № 134/1045/13-ц Провадження №
22-ц/772/488/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Зарічанський В. Г.Категорія:
46 Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Камзалова В.В., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 23 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
чоловіка і жінки однією сім`єю без
реєстрації шлюбу та поділ спільного
сумісного майна, -

встановила:

В сіні 2013 28 вересня 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з цим позовом,
вказуючи, що з жовтня 2004 року по
березень 2011 року проживала з ОСОБА_2
однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В 2007
році вони за спільні кошти придбали
житлову квартиру АДРЕСА_1. Оскільки
право власності на квартиру
зареєстроване за ОСОБА_2 і вона
перебуває у його володінні, просила
встановити факт їх проживання однією
сім`єю без шлюбу з жовтня 2004 року по
вересень 2011 року, визнати за нею та
відповідачем право спільної сумісної
власності на квартиру, розділити це
майно між сторонами по ? частині
квартири кожному в ідеальних частках
без виділення їх у натурі, зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у
користуванні квартирою.

Рішенням Крижопільського районного
суду Вінницької області від 23
грудня 2013 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання днією
сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без шлюбу з
жовтня 2004 року по березень 2011 року;
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 право власності на ? частину
квартири за кожним в ідеальних частках
без виділення їх у натурі; зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у
користуванні квартирою; вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
рішення суду і ухвалити нове про
відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених ОСОБА_3 в
суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Цим вимогам рішення відповідає не
повністю з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією
сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2004
року по березень 2011 року підтверджений
показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, відомостями про сплату
комунальних послуг за 2007, 2008, 2009 роки,
які оплачувала ОСОБА_3, висновком
Піщанського РВ УМВС України у
Вінницькій області від 20 серпня 2012
року, постановами про відмову в
порушенні кримінальної справи від 23 та
27 липня 2012 року.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна з таких міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Отже, для встановлення факту
проживання чоловіка і жінки однією
сім`єю без реєстрації шлюбу позивач
повинен довести належними і
допустимими доказами як факт спільного
проживання, так і наявність усталених
стосунків зі взаємними правами та
обов'язками, притаманних подружжю,
зокрема, ведення спільного
господарства, наявність спільного
бюджету тощо.

Проте, суд першої інстанції залишив
поза увагою те, що позивачка з 16
серпня 1994 року постійно зареєстрована
в АДРЕСА_2 (а. с. 6 оглянутої судом
апеляційної інстанції цивільної
справи Піщанського районного суду
Вінницької області № 2/142/245/13), з її ж
пояснень в судовому засіданні суду
першої інстанції вбачається, що ця
трикімнатна квартира належить їй на
праві власності і там постійно
проживали її діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, це ж
підтверджується і довідкою
Піщанського РС УДМС України у
Вінницькій області. В суді першої
інстанції ОСОБА_3 пояснювала, що дітей
вона не полишала, щодня приходила до
них вранці та вечором, готувала їжу,
прала, прибирала в квартирі, займалась
їх вихованням. Вона ж стверджувала, що
ОСОБА_2 впродовж спільного їх
проживання приховував від неї власні
кошти.

Також ОСОБА_3 стверджувала про те, що з
2004 року до 2007 року (часу придбання
спірної квартири) вони зі ОСОБА_2
проживали в гуртожитку в с. Трудовому,
однак суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що згідно з приписами ст. 129
ЖК України, п. 10 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3
червня 1986 року № 208, єдиною підставою
для вселення в гуртожиток є ордер,
відтак не перевірив чи надавався такий
ордер ОСОБА_3, взагалі не з`ясовував
належність гуртожитку, його вид
відповідно до п. 4 зазначеного
Примірного положення (для проживання
одиноких громадян чи для проживання
сімей).

Не взяв до уваги суд першої інстанції і
довідки Гнатківської сільської
Томашпільського району Вінницької
області від 3 жовтня 2012 року про те, що
тітка ОСОБА_2 ОСОБА_9 на час смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала з відповідачем,
а відтак не дав оцінки його
запереченням про фактичну
неможливість постійного проживання у
спірній однокімнатній квартирі ще й
ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 пояснювала, що після
припинення стосунків зі ОСОБА_2 вони
домовились про те, що ОСОБА_2 має
повернути їй частину коштів у випадку
продажу квартири. Однак суд на ці
пояснення уваги не звернув, не з`ясував
у відповідача чи справді така
домовленість була, чи має намір ОСОБА_2
відчужити квартиру, яку саме частину
коштів він мав сплатити позивачці.

В суді ж апеляційної інстанції ОСОБА_2
цю обставину заперечував, а ОСОБА_3 в
судове засідання не з`явилась двічі, не
повідомляючи про причини неявки.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що доводи позивачки про
спільне проживання з відповідачем
належними та допустимими доказами не
доведені, натомість вона сама в суді
першої інстанції визнавала, що
ОСОБА_2 уникав усталених відносин
притаманних подружжю, зокрема,
створення спільного бюджету, взяття на
себе інших обов'язків щодо позивачки та
її неповнолітніх дітей, а відтак у суду
першої інстанції не було підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Крижопільського
районного суду Вінницької області від
23 грудня 2013 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка і жінки однією сім`єю без
реєстрації шлюбу та поділ спільного
сумісного майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: