АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796-4060/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Антипова Л.О. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 26 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про визначення порядку
користування квартирою та усунення
перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_4:

1. Виділено у користування
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлову кімнату - 20,0
кв. м. з балконом - 1,0 кв. м.

2. 2. Виділено у користування
ОСОБА_4 житлову кімнату - 10,9 кв. м.

3. Кухню, ванну кімнату,
вбиральню, коридор залишено у
загальному користуванні сторін.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкод у
користуванні ізольованою кімнатою,
площею 20,0 кв. м., балконом площею 1,0 кв. м.
та приміщення квартири, виділеним у
спільне користування сторін.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, вважаючи, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, не враховано обставини, які
мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені про
час та місце розгляду справи належним
чином. Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність не
з'явившихся осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що у липні 2013
року позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача про визначення
порядку користування квартирою та
усунення перешкод у користуванні
квартирою, посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на те, що в травні 1997 року
квартира АДРЕСА_1 була приватизована
сторонами та належить всім на праві
приватної сумісної власності у рівних
долях. Зазначили, що між позивачами та
відповідачем склалися важкі відносини,
які полягають у тому, що відповідач
став роздратований та агресивний,
постійно чинить перешкоди в
перебуванні позивача ОСОБА_5 у спірній
квартирі, погрожує фізичною розправою,
принижує їх та всіляко перешкоджає їм в
реалізації їхнього права на
користування квартирою. Просили суд
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_4: виділити у користування ОСОБА_5
та ОСОБА_6 житлову кімнату - 20,0 кв. м. з
балконом - 1,0 кв. м, виділити у
користування ОСОБА_4 житлову кімнату -
10,9 кв. м, кухню, ванну кімнату,
вбиральню, коридор залишити у
загальному користуванні сторін.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на
праві приватної спільної сумісної
власності, у рівних долях, належить
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності від 20 травня 1997
року. Зазначена квартира приватизована
сторонами по справі.

Згідно довідки Ф-3, виданою ЖРЕО-418
в квартирі зареєстровані ОСОБА_5,ОСОБА_6
та ОСОБА_4

Відповідно до технічної
характеристики, квартира має загальну
площу 46,8 кв. м. з яких: жила площа
становить 30,9 кв. м. Житлова площа
складається з двох кімнат - 10,9 кв. м. та
20,0 кв. м., коридору - 4,9 кв. м., ванна
кімната - 2,1 кв. м., вбиральня - 1,0 кв. м.,
кухня - 6,9 кв. м. та балкон - 1,0 кв. м.

Згідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

За положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України,
власність двох або більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено,
що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

За вимогами ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно до ст. 12 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», власник
приватизованого житла має право
розряджатися квартирою (будинком) на
свій розсуд: продати, заповісти, здати в
оренду, обміняти, закласти, укладати
інші угоди, не заборонені законом.

Згідно п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995
року " Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності ", якщо квартира є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника (
учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути вставовлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що відповідач
чинить перешкоди ОСОБА_5 у користуванні
власністю - квартирою АДРЕСА_1, крім
того, перешкоджає ОСОБА_6 вільно
користуватися місцями загального
користування.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що кімнати
спірної квартири ізольовані, є
технічна можливість виділити у
користування позивачам кімнату площею
20 кв.м, а відповідачу - 10,9 кв. м, вважав
позовні вимоги обґрунтованими.

Проте за таким висновком суду
повною мірою погодитися не можна.

Виділяючи у користування
позивачам кімнату площею 20 кв. м з
балконом, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4
перебувають у шлюбі та є однією сім'єю.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_5 перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, на
даний момент постійно у спірній
квартирі не проживає, має свою сім'ю.

Таким чином, судом, фактично виділено
кімнату площею 20 кв. м членам різних
сімей, оскільки ОСОБА_5, уклавши шлюб з
ОСОБА_8, перестала бути членом однієї з
ОСОБА_6 сім'єю.

Також судом не взято до уваги, що єдине
вікно кімнати, яка виділена у
користування ОСОБА_4, площею 10,9 кв. м,
має вихід на балкон, який передано у
користування позивачам.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
визначення порядку користування
спірною квартирою підлягає скасуванню
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідача не чинити позивачкам
перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не спростовують
і не впливають на їх правильність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 грудня 2013 року в частині
встановлення порядку користування
квартирою скасувати, ухваливши в цій
частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
частині встановлення порядку
користування квартирою відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді