Справа №2/489/158/14
Ленінський районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
___________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 р.
м.
Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Михайловій А.О.

за участю:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу

За позовом: ОСОБА_1;

До відповідача: Державної
казначейської служби України;

про стягнення майнової шкоди.

Розглянувши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського
районного суду м. Миколаєва з позовною
заявою до Держави в особі Державної
казначейської служби України про
стягнення майнової шкоди яка була
спричинена рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
зазначав, що 18 квітня 2012 р. поштою до
Заводського районного суду м.
Миколаєва була направлена скарга на
постанову старшого державного
виконавця Заводського ВДВС ММУЮ
Кирильченко Д.В. від 11.04.2012 р. про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 32116052 по виконанню виконавчого листа
№ 2-1359/2011 який був виданий 05.04.2012 р.
Заводським районним судом м. Миколаєва
про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат в
розмірі 28 грн.

Ухвалою Заводського районного суду від
18.07.2012 р. в задоволенні скарги було
відмовлено.

Зазначену ухвалу позивачем було
оскаржено в апеляційному порядку.
Ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області апеляційну
скаргу було залишено без руху та
зобов'язано позивача сплатити судовий
збір у розмірі 57,30 грн., що і було
зроблено останнім.

Ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 15.10.2012 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було
задоволено частково, а ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18.07.2012 р. скасовано та
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Позивач наполягає на тому, що у зв'язку
з тим що Заводським районним судом м.
Миколаєва було винесено неправомірне
рішення та він був змушений звернутись
до апеляційного суду та сплатити
судовий збір, йому було спричинено
майнову шкоду в сумі 60,30 грн. ( 57,30 грн.
судового збору + 3,00 грн. комісії), яку
останній просить суд стягнути з
Держави в особі Державної
казначейської служби України.

10.12.2014 р. за вх. № 844 до суду надійшло
клопотання від позивача, в якому
останній просить суд розглядати справу
за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, своїм правом на захист не
скористався.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України будь-яка майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам або майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується
особою, яка її завдала, в повному
обсязі.

Так, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести
такі факти:

а) неправомірність поведінки особи.

б) наявність шкоди.

в) причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

При цьому, під шкодою слід розуміти
втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо).

Статтею 22 Цивільного Кодексу України
встановлено порядок відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Із зазначеного слідує, що
відшкодування збитків є одним із
способів відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
Кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
стверджує, що зазнав майнової шкоди
внаслідок сплати судового збору в сумі
57,30 грн. та сплати комісії банку в сумі 3
грн. (З квитанції № 1382.894.1 від 28.09.2012 р.
вбачається що на р/р 0002 ГУ ДКСУ в
Миколаївській області було сплачено 57
грн. 30 коп. судового збору за скаргою
ОСОБА_1 до Апеляційного суду
Миколаївської області, з квитанції №
1382.694.2 ОСОБА_1 сплачено 6 грн. комісії з
платника).

Статтею 1 Закону України "Про судовий
збір" визначено поняття судового збору,
а саме те що судовий збір - це збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, за
видачу судами документів, а також у
разі ухвалення окремих судових рішень,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 79 ЦПК судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 ч.3 ст. 79 ЦПК України
встановлено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, зокрема
належать витрати, пов'язані з вчиненням
інших дій, необхідних для розгляду
справи, до яких, зокрема, можливо
віднести сплачену ОСОБА_1 за квитанцією
№ 1382.694.2 комісію.

Ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 15.10.2012 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було
задоволено частково, ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18.07.2012 р. скасовано та
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, питання розподілу
судових витрат не вирішувалось.

З урахуванням вищезазначеного сплата
ОСОБА_1 судового збору в сумі 57,30 грн. та
комісії банку в сумі 6 грн. у розумінні
ст. 79 ЦПК України є судовими витратами,
а не шкодою майнового характеру, як
помилково вважає позивач, а тому
порядок їх (витрат) розподілу
вирішується в порядку встановленому
Цивільним процесуальним кодексом
України.

Враховуючи вищенаведене,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, докази, які містяться в
матеріалах сплави, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, а
тому останні задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 212-214 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення складено 16.01.2014 р.

Суддя