Справа № 128/2959/13-ц Провадження №
22-ц/772/432/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Васильєва Т. Ю.Категорія: 45
Доповідач: Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Чорного В.І.

суддів:
Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при
секретарі: Богацькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Правнича компанія
«Справа» на заочне рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
05 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Правнича компанія
«Справа», треті особи без самостійних
вимог: Управління Держземагентства у
Вінницькому районі Вінницької області,
Реєстраційна служба Вінницького
районного управління юстиції, про
визнання договору оренди землі
недійсним, вчинення дій щодо
скасування державної реєстрації та
повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 15 грудня 2008 року між нею
та ТОВ «Правнича компанія «Справа»
укладено договір оренди земельної
ділянки, відповідно до якого вона
передала відповідачу земельну ділянку
площею 1, 1217 га, розташовану на
території Мізяківсько-Хутірської
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, яка належить їй на
праві власності на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку. Цей договір був
зареєстрований в Управлінні
Держкомзему у Вінницькому районі
Вінницької області.

Посилаючись на те, що договір не
містить такої істотної його умови як
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини, просила
суд визнати зазначений договір
недійсним; державним кадастровим
реєстраторам управління
Держземагентства у Вінницькому районі
Вінницької області вчинити дії щодо
внесення відомостей до бази даних ДЗК
про скасування реєстрації права оренди
земельної ділянки за відповідачем, а
реєстраційній службі Вінницького
районного управління юстиції вчинити
дії щодо скасування державної
реєстрації договору оренди, а також
зобов'язати відповідача звільнити
орендовану земельну ділянку.

Заочним рішенням Вінницького
районного суду Вінницької області від
05 листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано недійсним договір оренди землі
№ 2008/666 від 15.12.2008 року, укладений між
ОСОБА_1 та ТОВ «Правнича компанія
«Справа» .

Зобов'язано ТОВ «Правнича компанія
«Справа» звільнити належну ОСОБА_1 на
праві приватної власності земельну
ділянку площею 1,1217 га., за кадастровим
номером 010010232, розташовану на
території Мізяківсько-Хутірської
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 774413.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Правнича
компанія «Справа», посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене судове рішення в частині
визнання договору оренди землі
недійсним та зобов'язання звільнити
земельну ділянку скасувати та ухвалити
нове, яким в цій частині позовних вимог
відмовити. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши докази,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких
міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що
сторонами не було досягнуто згоди з
усіх істотних умов, а тому, указаний
договір є таким, що укладений з
порушенням норм чинного законодавства,
зокрема ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Проте погодитися з таким висновком не
можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що 15 грудня 2008 року
між ОСОБА_1 та ТОВ «Правнича компанія
«Справа» укладено договір оренди
земельної ділянки, відповідно до якого
позивач передала відповідачу земельну
ділянку площею 1, 1217 га, розташовану на
території Мізяківсько-Хутірської
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, яка належить їй на
праві власності на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 774413.

Договір оренди був зареєстрований в
Управлінні Держкомзему у Вінницькому
районі Вінницької області, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 29 березня 2011 року за №
00450.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України визначено право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, виходив із того,
що оспорюваний договір оренди
земельної ділянки є недійсним в силу
статті 15 Закону № 161-ХІV, оскільки він
укладений без дотримання вимог цієї
норми щодо узгодження такої істотної
умови, як визначення сторони, яка несе
ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини.

При цьому судом залишено поза увагою
вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15
ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, і не
встановлено чи дійсно порушується
право позивача у зв'язку з відсутністю
в договорі оренди зазначеної умови, її
істотності, а також судом не з'ясовано в
чому саме полягає порушення законних
прав позивача.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
оренду землі» ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди несе орендодавець, якщо інше не
передбачено договором оренди землі. У
разі прострочення орендодавцем або
орендарем установлених договором
оренди землі строків передачі об'єкта
оренди ризик його випадкового знищення
або пошкодження у цей період несе
сторона, яка допустила прострочення
його передачі. Тобто зазначеною нормою
закону врегульовано випадок, про який
вказує позивач, що виключає можливість
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду в
частині визнання договору оренди землі
недійсним та зобов'язання звільнити
земельну ділянку з ухваленням нового,
яким в задоволенні позову в цій частині
відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Правнича
компанія «Справа» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 05
листопада 2013 року в частині визнання
договору оренди землі недійсним та
зобов'язання звільнити земельну
ділянку скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
В.І.Чорний

С.К.Медвецький

В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: