Справа № 2/756/4367/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Шумейко О.І.,

при секретарі -
Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до органу приватизації
державного житлового фонду -
управління житлово-комунального
господарства Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, зобов'язання вчинити певні
дії та відновлення права на безоплатну
приватизацію житла, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року позивач звернулася до
суду в порядку цивільного судочинства
з позовом до органу приватизації
державного житлового фонду -
управління житлово-комунального
господарства Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, зобов'язання вчинити певні
дії та відновлення права на безоплатну
приватизацію житла.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачу, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на справі
спільної сумісної власності в рівних
частках належить квартира АДРЕСА_1.
Вказана квартира отримана позивачем та
відповідачами у власність в порядку
безоплатної приватизації державного
житлового фонду. На час проведення
приватизації позивач була малолітньою
особою віком 13 років. Приймаючи участь
у приватизації квартири, позивач діяла
під впливом помилки щодо своїх прав та
обов'язків, вважаючи, що відмова від
приватизації одного із зареєстрованих
у жилому приміщенні членів родини
прирівнюватиметься до відмови від
надання згоди на приватизацію квартири
в цілому.

За таких обставин, позивач просить
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 в
частині приватизації ОСОБА_1 1/3 частини
квартири, зобов'язати орган
приватизації державного житлового
фонду виключити ОСОБА_1 з числа
власників вказаної квартири, відновити
право позивача на безоплатну
приватизацію житла відповідно до
закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги,
просили суд задовольнити позов у
повному обсязі. Зазначили, що підставою
для визнання свідоцтва недійсним в
порядку, передбаченому ст. 203, 229 ЦК
України, є помилка позивачки, оскільки
наразі участь у приватизації вказаної
квартири заважає ОСОБА_1 стати на
квартирний облік як члену родини свого
чоловіка, який є військовослужбовцем.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
надійшла на адресу суду спільна заява
про визнання позову.

Представник органу приватизації
державного житлового фонду -
управління житлово-комунального
господарства Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, просив суд
відмовити у задоволенні позову. Вказав,
що приватизація спірної квартири
здійснена у відповідності до вимог
закону, надання згоди малолітньою
особою не потрібно, усі повнолітні
особи, які були зареєстровані у спірній
квартирі на час приватизації такої,
надали свої письмові згоди на участь у
приватизації.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази, суд встановив
наступне.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 20 травня 1997 року,
виданого згідно з розпорядженням від 20
травня 1997 року № 803. (а.с. 4)

Згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1
змінила своє прізвище на ОСОБА_1.

У відповідності до положень ст. 1 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т.ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно з ст. 2 Закону до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, які
використовуються громадянами на
умовах найму.

За правилами ст. 5 Закону до членів сім'ї
наймача включаються лише громадяни,
які постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

Відповідно до ст. 8 Закону, в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі
(будинку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 р. N 56 затверджено
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
відповідно до п. 5 якого передача
займаних квартир (будинків)
здійснюється в приватну (для одиноких
наймачів) та у спільну (сумісну або
часткову) власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і
більше років) членів сім'ї з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

До членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно мешкають у
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

Як убачається з матеріалів
справи, приватизація спірної квартири
була здійснена на підставі заяви
ОСОБА_2 від 16 травня 1997 року. Вказана
заява містить згоди усіх повнолітніх
членів родини ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Згідно з довідкою за формою № 3
від 19 лютого 1997 року у спірній квартирі
були прописані ОСОБА_2 - власник,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 - дружина,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1 - дочка,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже, при проведенні приватизації
квартири згоду надали усі повнолітні
члени родини ОСОБА_1.

Позивач була також включена до
складу осіб, які прийняли участь у
приватизації квартири, оскільки на той
час проживала у вказаній квартирі.
Згода позивача на участь у
приватизації квартири не була
потрібна, оскільки ОСОБА_1 на той час
була малолітньою особою.

Відтак, порушень вимог закону при
проведенні приватизації спірної
квартири судом не встановлено.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що вона помилилася
відносно своєї участь у приватизації
спірної квартири, а тому в порядку,
передбаченому ст. 229 ЦК України просить
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 20 травня 1997 року.

Разом з тим, на час вчинення правочину
позивач не набула цивільної
дієздатності, а тому не набула
здатності своїми діями набувати для
себе цивільних прав, а також здатність
своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання. Від імені та в
інтересах позивача діяли її законні
представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які свою
згоду на участь у приватизації надали.

Крім того, позивач в обґрунтування
своїх вимог посилається на обставини,
які виникли вже після вчинення
оспорюваного правочину, а саме: позивач
уклала шлюб у 2013 році та не може на
даний час стати на квартирний облік як
член родини свого чоловіка, оскільки
вже використала своє право безоплатної
приватизації житла. Відтак, такі
обставини не існували на момент
вчинення правочину, а тому відповідно
не можуть бути підставою для визнання
такого правочину недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову та
вирішує відмовити у задоволення позову
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, зобов'язання вчинити певні
дії та відновлення права на безоплатну
приватизацію житла.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до органу приватизації державного
житлового фонду - управління
житлово-комунального господарства
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, зобов'язання вчинити певні
дії та відновлення права на безоплатну
приватизацію житла.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.І. Шумейко