Справа № 445/817/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/4177/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, та Вороняцької сільської ради
Золочівського району Львівськї
області на рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області
від 15 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до Вороняцької
сільської ради Золочівського району
Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
треті особи - приватний нотаріус
Золочівського нотаріального округу,
Реєстраційна служба Золочівського РУЮ
про визнання недійсним рішення
сільської ради, державного акта про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_7 задоволено. Визнано
недійсними: рішення Вороняцької
сільської ради Золочівського району
Львівської області № 54 від 23.05.2012 року
"Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки і
передачі її у власність ОСОБА_2 площею
0,3780 га для ведення особистого
селянського господарства " в АДРЕСА_1,
а також державний акт серії ЯМ № 732192
від 02.08.2012 року, що був виданий ОСОБА_2
про право приватної власності на цю
земельну ділянку площею 0,3780 га в
АДРЕСА_1, та договір купівлі-продажу
цієї земельної ділянки площею 0.3780 га,
що знаходиться в АДРЕСА_1, який був
укладений 27.03.2013 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 по
57,35 грн. судових витрат з кожного в
користь ОСОБА_7

Рішення суду оскаржили три апелянта -
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, представник відповідача
ОСОБА_4 -ОСОБА_5, та Вороняцька
сільська рада Золочівського району
Львівськї області. Просять рішення
скасувати, ухвалити нове - про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Апелянт, представник відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в апеляційній скарзі
зазначає про те, що оскаржуване
рішення є незаконним та
необґрунтованим. Позивач не є
власником спірної земельної ділянки чи
стороною договору та не вправі
оспорювати договір купівлі-продажу
спірної ділянки. Суд не дослідив та не
надав оцінки оспорюваному рішенню
сільської ради на предмет його
відповідності вимогам закону та
компетенції сільської ради, невірно
покликався на преюдиціальне значення
встановлених постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
обставин, які насправді не були
встановленими. Суд не дослідив та не
встановив, чи порушені права позивача
прийняттям оскаржуваного рішення
сільської ради та видачею державного
акта, безпідставними є покликання
позивача на порушення сільською радою
процедури приватизації земельної
ділянки, та невірне посилання при цьому
на норми Земельного кодексу. Суд
невірно пов`язав право користування
земельною ділянкою відповідача з
припиненням права на випасання коня,
та не звернув уваги на те, що спірна
земельна ділянка рахувалась в
погосподарському обліку сільської
ради як така, що перебуває в
користуванню ОСОБА_2 Визнаючи
недійсним оспорюваний договір
купівлі-продажу земельної ділянки, суд
не вказав жодної правової норми, якою
керувався.

Апелянт, представник відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимогу
за апеляційною скаргою, вказує на те, що
рішення підлягає скасування з підстав
незаконності та необгрунтованості.
Суд в порушення норм процесуального
права прийняв до розгляду уточнену
позовну заяву про визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірної
земельної ділянки, що є самостійною
вимогою з розглядом у самостійному
провадженні. Винесенням рішення про
недійсність оспорюваного договору
купівлі-продажу земельної ділянки суд
незаконно позбавив права власності
відповідача ОСОБА_4, набутого в
законний спосіб в інтересах позивача,
який не був стороною правочину та прав
на спірну земельну ділянку не набув.
Визнання судом недійсності
нотаріально засвідченого договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
переданої із земель комунальної
власності у приватну власність, є
незаконним та упередженим щодо права
власності. Позивач заявляв позов про
недійсність удаваного правочину, однак
суд визнав такий недійсним з інших
підстав, чим вийшов за межі позовних
вимог. Судом не встановлено порушень
збоку органу місцевого самоврядування
щодо його компетенції та порушення
процедури передачі спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_2

Апелянт - Вороняцька сільська рада
Золочівського району Львівської
області в апеляційній скарзі зазначає,
що суд, скасовуючи рішення сільської
ради №54 від 23.05.2012 року не встановив
невідповідність прийнятого рішення
органу місцевого самоврядування
вимогам законодавства та визначеній
законом компетенції, не встановив
порушення прав позивача ухваленням
оскаржуваного рішення. Проект
землеустрою з відведення земельної
ділянки у власність розроблявся з
метою визначення площі і меж земельної
ділянки, оскільки земельна ділянка
помилково не була внесена до книг
погосподарського обліку сільської
ради, так як не збереглися
земельно-шнурові книги колгоспу ім.
Петровського. Твердження позивача про
порушення сільською радою процедури
передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 є необґрунтованими. Рішення
сільської ради № 54 від 23.05.2012 року
прийнято на підставі технічних
матеріалів та документів, які
підтверджують розмір земельної
ділянки. Суд мав дати оцінку факту, що
на час прийняття рішення №54 спірна
земельна ділянка обліковувалась в
книзі погосподарського обліку
сільської ради за домогосподарством
ОСОБА_2 З цього питання на запит
позивача Вороняцька сільська рада
надала відповідь вих. № 294 від 08.11.11р.
Висновок суду про те, що виписками з
погосподарських книг Вороняцької
сільської ради підтверджено, що
вказана земельна ділянка не перебувала
в користуванні ОСОБА_2, суперечить
матеріалам і обставинам справи.
Жодних прав ОСОБА_7 на спірну земельну
ділянку Вороняцька сільська рада не
порушила. Спірна земельна ділянка в
користуванні ОСОБА_7 ніколи не
перебувала і сільська рада не має перед
ним обов'язку передати цю ділянку у
власність. Законних підстав для
передачі спірної земельної ділянки у
власність ОСОБА_7 сільська рада не
вбачала і не вбачає, таких підстав
позивачем не наведено. Рішенням
Вороняцької сільської ради №558 від
26.05.2010 року спірна земельна ділянка
була переведена до земель резервного
фонду сільської ради. Пункт 3 рішення №
558 від 26.05.2010 року про переведення
земельної ділянки до резервного фонду
сільської ради було скасовано рішенням
Вороняцької сільської ради №68 від
07.04.2011 року. Перевід до резерву
сільської ради свідчить про те, що
земельна ділянка не була вільною. В
матеріалах справи відсутні докази
того, що спірна земельна ділянка до 2009
року ніким не оброблялась. Доказів
порушення земельних прав ОСОБА_7
відповідачем при прийнятті рішення не
надано і районним судом порушень його
прав не встановлено. Вороняцька
сільська рада неодноразово письмово
інформувала ОСОБА_7 про наявність
вільних земель запасу і пропонувала
йому звернутися у встановленому
законом порядку із заявою про
отримання земельної ділянки у
власність із земель комунальної
власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, їх представників, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішення X сесії VI демократичного
скликання Вороняцької сільської ради
Золочівського району № 54 від 23 травня
2012 року сільська рада затвердила
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
площею 0,3780 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.
Пунктом 2 цього рішення сесія сільської
ради вирішила передати у власність
ОСОБА_2 цю земельну ділянку.

Виписками з погосподарських книг
Вороняцької сільської ради також
підтверджено, шо вказана земельна
ділянка не перебувала в користуванні
ОСОБА_2 ( а.с. 103-123 ).

Як видно з копії Державного акту про
право приватної власності на землю
серії ЯМ № 732192 від 02.08.2012 року, то на
підставі цього рішення №54 від 23.05.2012
року Вороняцької сільської ради ОСОБА_2
став власником спірної земельної
ділянки.

ОСОБА_2 27.03.2013 року продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_4, що
підтверджено договором
купівлі-продажу, який нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом. Як
встановив суд - ОСОБА_4 є чоловіком
внучки ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги позивача
про визнання недісними рішення
Вороняцької сільської ради
Золочівського району Львівської
області № 54 від 23.05.2012 року "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки і
передачі її у власність ОСОБА_2 площею
0,3780 га для ведення особистого
селянського господарства " в АДРЕСА_1,
а також державного акту серії ЯМ № 732192
від 02.08.2012 року, що був виданий ОСОБА_2
про право приватної власності на цю
земельну ділянку площею 0,3780 га в
АДРЕСА_1, суд першої інстанції
зазначив про те, що раніше Вороняцька
сільська рада вже вирішувала питання
про передачу ОСОБА_2 у власність цієї ж
земельної ділянки, прийнявши рішення №
67 і 68 сесії VI демократичного скликання
від 7 квітня 2011 року. Однак, рішенням
апеляційного адміністративного суду
Львівської області від 5 березня 2013
року ці рішення були скасовані.
Апеляційний суд виходив з того, що
позивач ОСОБА_7 ще в 2009 році звертався в
сільську раду з заявами про надання
йому в користування цієї земельної
ділянки і з цього питання приймалось
рішення в його користь, але лише у
зв'язку з порушенням процедури
прийняття ці рішення в подальшому були
опротестовані прокуратурою та
відмінені, окрім того судом вказано про
відсутність достатніх доказів того,
що саме ОСОБА_2 тривалий час
користувався спірною земельною
ділянкою і що сільська рада помилково
вважала ОСОБА_2 її користувачем.

Відтак, суд першої інстанції
зазначені обставини вважав доведеними
та зробив висновок про те, що
вищевказаним рішенням встановлено про
неправомірність передачі у власність
спірної ділянки, а тому оскаржуваним
рішенням про передачу цієї ж
земельної ділянки сільська рада
допустила цю ж помилку. Окрім того,
зазначив про те, що з копії протоколу №
11 від 10.05.1974 року видно, що правління
колгоспу ім. Петровського в п. 9
вирішило виділити ОСОБА_2 саду в
кількості 0,30 га, але лише для пасіння
коня ( а.с. 71,72 ), а оскільки ОСОБА_2
утримував коня лише до 1980 року, з
цього часу припинилось його право на
випасання коня та такий не подав
жодного іншого доказу в підтвердження
того, що спірна земельна ділянка
надавалась йому в особисте
користування.

Вирішуючи вимогу про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,3780 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, який був
укладений 27.03.2013 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив,
що оскільки оскаржуване рішення
сільської ради визнається недійсним,
то необхідно визнати недійсним і сам
цей Держаний акт як такий, що
суперечить вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України.
Підставою визнання недійсним
оспорюваного договору купівлі-продажу
земельної ділянки є неправомірність
передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_2, незаконна приватизація ним
такої, тому зробив висновок про те, що
оскільки Державний акт та оскаржуване
рішення визнаються недійсними, то не
може залишатись в силі і договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки суд першої інстанції
неповно з`ясував обставини, що мають
значення для справи, не дослідив та не
надав належної оцінки доказам, наявним
в матеріалах справи.

Так, вирішуючи спір, суд першої
інстанції покликався на преюдиціальне
значення встановлених постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2013
року обставин.

Як видно з матеріалів справи,
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2013 року
скасовано постанову Золочівського
районного суду Львівської області від
16.12.2011 року та ухвалено нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про
скасування рішення Вороняцької
сільської ради №№ 67 та 68 від 07.04.2011
року. Рішенням №68 від 07.04.2011 року було
надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність, питання
передачі земельної ділянки у власність
цим рішенням сільської ради не
вирішувалось.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає безпідставним твердження суду
про встановлену обставину щодо
неправомірності передачі у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки
саме ці обставини судом не
встановлювались.

Так, постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2013 року не встановлено, що
ОСОБА_2 не є користувачем земельної
ділянки, суд лише зазначив, що з
матеріалів справи не вбачається, тобто
немає достатніх доказів того, що саме
ОСОБА_2 тривалий час користувався
спірною земельною ділянкою і що ця
земельна ділянка знаходиться в тих
межах, які йому надані.

Рішення Вороняцької сільської ради № 54
від 23.05.2012 року прийнято на підставі
нових документів, які не були предметом
дослідження в адміністративному суді,
а саме, технічних матеріалів та
документів, які визначають площу і межі
земельної ділянки. Технічна
документація погоджена Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Львівській
області, Управлінням охорони
культурної спадщини, Управлінням
Держкомзему у Золочівському районі
Львівської області (а.с. 83-85). Суміжними
землекористувачами підписано акт
встановлення і узгодження меж
земельної ділянки (а.с. 78). На зазначені
докази суд уваги не звернув, правової
оцінки таким не надав. Окрім того,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, предметом
оскарження у даній справі є рішення №54
від 23.05.2012 року Вороняцької сільської
ради про передачу у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,3780 га в
АДРЕСА_1 для ведення особистого
селянського господарства. Даним
рішенням передано у власність ділянку,
яка перебуває в користуванні ОСОБА_2

На підставі рішення № 54 від 23.05.2012 року
виданий державний акт серія ЯМ № 732192
від 02.08.2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги про
скасування рішення №54 від 23.05.2012 року
та визнання недійсним державного акту,
районний суд не дослідив і не
встановив, чи порушено права позивача
прийняттям оскаржуваного рішення
сільської ради та державного акту і в
чому полягає порушення цих прав.

Так, відповідно до статті 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивач посилався на
норми ст. 152 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ст. 152 ЦК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю навіть якщо
ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно із ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, в редакції, що діяла на
дату прийняття оскаржуваного рішення
Вороняцької сільської ради, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникали з
моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України було передбачено,
що право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом; право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується: а)
цивільно-правовою угодою; б) свідоцтвом
про право на спадщину. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Матеріали справи не містять
документів, передбачених ст.ст. 125, 126
ЗК України, які б підтверджували його
право власності чи користування
спірною земельною ділянкою чи її
частиною та право звернення до суду за
захистом порушеного права.

Не заслуговують на увагу посилання
позивача в обгрунтування порушення
його прав на те, що рішенням
Вороняцької сільської ради № 452 від
15.12.2009 року, рішенням Вороняцької
сільської ради № 614 від 26.10.2010 року йому
надавалось право на виготовлення
технічної документації на спірну
земельну ділянку.

Так, рішення Вороняцької сільської
ради № 452 від 15.12.2009 року та № 614 від
26.10.2010 року про надання дозволу ОСОБА_7
на розробку технічної документації
були скасовані сільською радою за
протестом прокуратури, а тому право
ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку не
виникло.

Як видно з матеріалів справи, у
відповідь на скаргу ОСОБА_2 прокуратура
Золочівського району листом від 18.01.2011
р. № 15(3) вих.-11 (а.с. 80) повідомила, що
прокуратурою принесено протест на
рішення Вороняцької сільської ради №614
від 26.10.2010 р. з врахуванням того, що не
зважаючи на те, що заява ОСОБА_2, яка
надійшла до сільської ради 28.10.2009 року,
по суті органом місцевого
самоврядування не розглянута (ОСОБА_7
звернувся із заявою 02.11.2009 року), що, на
думку колегії суддів, спростовує
твердження позивача про те, що
вищевказані рішення Вороняцької
сільської ради були опротестовані
прокуратурою та скасовані сільською
радою виключно з підстав порушення
процедури.

З матеріалів справи видно, що позивач
до сільської ради з питанням надання
вільної земельної ділянки не
звертався, поряд з цим, Вороняцькою
сільською радою надано суду інформацію
про наявність вільних земель
сільськогосподарського призначення в
запасі сільської ради (а.с.58), за рахунок
яких може бути передано у власність
позивачу земельну ділянку в
установленому порядку за його
зверненням.

За змістом норм ст. 15 Цивільного
кодексу України суд захищає лише
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи та інтереси учасників
правовідносин. Жодних прав позивача
прийняттям оспорюваного рішення
Вороняцької сільської ради та видачею
на його підставі державного акту не
порушено.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Скасовуючи рішення органу місцевого
самоврядування, суд першої інстанції
не зазначив встановлених судом
порушень закону, процедури чи
перевищення повноважень ради при
прийнятті оскаржуваного рішення, та
прийшов до помилкового висновку про те,
що обставини, які становлять предмет
доказування в даній справі, вже
встановлено постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2013 року і не підлягають
доказуванню в даній справі в силу ст. 61
ЦПК України.

Так, предметом адміністративного
позову, що розглядався в Золочівському
районному суді у справі № 2-а-2675/11 та
Львівському апеляційному
адміністративному суді у справі №
27591/12/9104, були рішення Вороняцької
сільської ради №№ 67, 68 від 07.04.2011 р. і
судами обох інстанцій правова оцінка
надавалась саме цим рішенням.

На підставі рішення Вороняцької
сільської ради № 68 від 07.04.2011 року було
виготовлено технічну документацію,
якою визначено площу та межі земельної
ділянки. Питання передачі земельної
ділянки у власність цим рішенням не
вирішувалось.

Рішення Вороняцької сільської ради № 68
від 07.04.2011 року на час скасування його
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2013 року
вичерпало свою дію повним виконанням.

Як видно з технічної документації із
землеустрою по передачі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2,
визначено площу і межі земельної
ділянки. Рішенням колегіального органу
- Вороняцької сільської ради № 54 від
23.05.2012 року передано ОСОБА_2 у власність
земельну ділянку, площа якої визначена
технічною документацією, а отже
скасування рішення Вороняцької
сільської ради № 68 від 07.04.2011 року в
судовому порядку після його виконання
не має жодних правових наслідків. На
момент прийняття рішення сільської
ради № 54 від 23.05.2012 року заяву ОСОБА_7
було розглянуто і рішенням № 67 від
07.04.2011 року в наданні дозволу на
розробку технічної документації йому
відмовлено, що спростовує доводи
позивача про порушення його права на
розгляд заяви.

Враховуючи наведене, безпідставним є
і висновок суду про те, що раніше
Вороняцька сільська рада вже
вирішувала питання про передачу ОСОБА_2
у власність цієї ж земельної ділянки,
прийнявши рішення № 67 і 68 від 7 квітня
2011 року і що фактично рішенням № 54 від
23.05.2012 року Вороняцька сільська рада,
передаючи спірну земельну ділянку у
власність ОСОБА_2, знову допустила цю ж
помилку.

Недоліки, на які звернув увагу
Львівський апеляційний
адміністративний суд в частині
відсутності достатніх доказів того, що
земельна ділянка знаходиться в тих
межах, що надані ОСОБА_2, на час
прийняття рішення № 54 від 23.05.2012 року
Вороняцькою сільською радою усунуто.

Так, рішення Вороняцької сільської
ради № 54 від 23.05.2012 року прийнято на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір і
межі спірної земельної ділянки та
обставин, які не були предметом
дослідження в судах при розгляді
адміністративної справи.

Безпідставними є покликання позивача
на порушення Вороняцькою сільською
радою процедури приватизації
земельної ділянки. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
статтю 118 ЗК України в редакції Закону
№ 5245-УІ від 06.09.2012 р., що діє з 01.01.2013 року,
а отже не може застосовуватися до
спірних правовідносин.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 118
Земельного кодексу України, в редакції
що діяла на дату прийняття
оскаржуваного рішення сільської ради,
рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян,
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Оскаржуване рішення Вороняцької
сільської ради № 54 від 23.05.2012 року
прийнято у відповідності з вимогами
ЗК України. Земельну ділянку передано у
власність її користувачу ОСОБА_2 за
спрощеною процедурою, передбаченою ч.1,
ч. 2 ст. 118 ЗК України, на підставі
технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір та межі земельної
ділянки.

Окрім того, судом встановлено, що
спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 та
земельна ділянка, яка надавалась
ОСОБА_2, згідно з рішенням правління
колгоспу від 10.05.1974 року (протокол № 11),
є одна й та сама ділянка. Проте,
вирішуючи питання користування ОСОБА_2
спірною земельною ділянкою, суд вважав
таке право припиненим у зв`язку з тим,
що такий утримував коня лише до 1980
року, та з цього часу право на випасання
коня припинилось.

Спірна земельна ділянка була надана
ОСОБА_2 в користування за рішенням
засідання правління колгоспу ім.
Петровського від 10.05.1974 (протокол № 11,
а.с. 71-72). Дане рішення правління
колгоспу затверджено рішенням зборів
уповноважених членів колгоспу ім.
Петровського (протокол № 3 від 18.10.1974р.,
а.с. 66-70).

Надання земельної ділянки колгоспом
проведено у відповідності із вимогами
діючого на час надання земельної
ділянки в користування Земельного
кодексу УРСР 1970 року, який передбачав
безстрокове і тимчасове користування
землею ( ст.5). Відповідно до ст. 19 ЗК УРСР
1970 р., колгоспи, радгоспи, інші
підприємства, організації і установи у
встановлених законом випадках
надавали із закріплених за ними земель
земельні ділянки у вторинне
користування.

Право користування ОСОБА_2 спірною
земельною ділянкою виникло на підставі
рішення уповноваженого органу
сільськогосподарського підприємства,
доказів припинення цього користування
з підстав, визначених ст. 36 ЗК УРСР 1970
року, судом не здобуто. Органом, який
прийняв рішення про надання земельної
ділянки ОСОБА_2, не приймалось рішень
про припинення користування земельною
ділянкою.

Згідно із статтею 20 цього Кодексу,
право користування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчувалося записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських рад. ЗК УРСР 1970 року не
пов'язує момент виникнення права
користування земельною ділянкою із
внесенням записів в земельно-шнурових
книгах сільськогосподарських
підприємств і організацій та
погосподарських книгах сільських рад.
Право користування земельною ділянкою
виникає на підставі рішення
уповноваженого органу
сільськогосподарських підприємств і
організацій, а записом в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських рад право користування
посвідчується.

Як видно з інформації Архівного
відділу Золочівської РДА ( вих. № Ю-580
від 22.10.2013 р.) та Вороняцької сільської
ради (вих. № 245 від 24.10.2013 р.)
земельно-шнурові та
земельно-кадастрові книги колгоспу ім.
Петровського не збереглися. На дату
прийняття рішення №54 від 23.05.2012 року
спірна земельна ділянка рахувалась в
погосподарському обліку сільської
ради як така, що перебуває в
користуванні ОСОБА_2, що
підтверджується листом Вороняцької
сільської ради вих. № 294 від 08.11.11 р. (а.с.
18), наведене спростовує висновок
суду першої інстанції про те, що
виписками з погосподарських книг
Вороняцької сільської ради
підтверджено, що вказана земельна
ділянка не перебувала в користуванні
ОСОБА_2

Органом місцевого самоврядування, який
відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України розпоряджається землями
комунальної власності, перевірено всі
обставини та документи, які є підставою
для прийняття рішення органом
місцевого самоврядування ( технічні
матеріали та документи, що
підтверджують розмір земельної
ділянки), перевірено і визнано факт
користування ОСОБА_2 земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 та прийнято
рішення в межах повноважень сільської
ради. А тому, колегія суддів не вбачає
порушення процедури прийняття рішення
чи перевищення повноважень сільською
радою.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
в частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 27
березня 2013 року, районний суд виходив
виключного з того, що не може
залишатися в силі договір
купівлі-продажу земельної ділянки
ради, оскільки визнаються недійсними
рішення та державний акт. При цьому, суд
не вказав правової норми, якою він
керувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, для
чинності правочину необхідним є
додержання наступних вимог: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На момент вчинення договору
купівлі-продажу такий відповідав
вказаним вимогам закону. Земельна
ділянка площею 0,3780 га, кадастровий
номер :01:010:0018, для ведення
особистого селянського господарства
на день вчинення договору належала
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
державного акту серія ЯМ № 732192,
виданого Вороняцькою сільською радою
Золочівського району Львівської
області 16.07.2012 року на підставі рішення
10 сесії 6 скликання Вороняцької
сільської ради № 54 від 23 травня 2012 року,
які ніким не оспорювались. При
посвідченні договору купівлі-продажу
приватним нотаріусом Золочівського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
перевірено і встановлено, що земельна
ділянка в податковій заставі не
перебуває, земельна ділянка не
перебуває під забороною, арештом та не
передана в іпотеку, на день укладення
договору відсутні заборони на продаж
або інше відчуження певним способом
протягом установленого строку.
Сторони, укладаючи даний договір,
підтвердили вільний та свідомий
характер волевиявлення, відповідність
умов договору реальній домовленості
сторін.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Відтак, заслуговують на увагу доводи
апелянтів про те, що позивачем не
доведено, а судом не встановлено жодних
порушень при вчиненні договору
купівлі-продажу земельної ділянки, з
якими закон пов'язує недійсність
правочину.

Вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу заявлено позивачем з
підстав порушення ст. 235 ЦК України.
Такий вважав спірний договір
купівлі-продажу удаваним, таким, що
приховує іншу угоду на зберігання
(схов) майна, що не узгоджується з
нормою зазначеної статті.

Стаття 235 ЦК України визначає наслідки
удаваного правочину і не передбачає
визнання такого договору недійсним.

Пленум Верховного Суду України в п. 26
постанови від 6 листопада 2009р. № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» звернув увагу, що особами,
які беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину. Позивач не є
власником чи користувачем спірної
земельної ділянки чи її частини, не є
стороною у договорі купівлі-продажу,
жодних його прав вчиненням договору
купівлі-продажу не порушено, тому такий
не наділений правом вимагати в
судовому порядку визнання такого
договору недійсним з підстав,
визначених статтею 235 ЦК України.

Враховуючи наведене, допущені судом
першої інстанції при розгляді даної
справи порушення норм матеріального і
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи та
ухвалення незаконного й
необгрунтованого рішення, що є
підставою для його скасування.

Рішення суду як таке, що не відповідає
вимогам матеріального закону й дійсним
обставинам справи в силу вимог ч.1 ст.309
ЦПК України залишатися в законній
силі не може й підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення - про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись п.2 ч.1
ст.307, ч.1ст.309, ст.ст. 313, 319 ЦПК України,
колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційні скарги представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, та Вороняцької сільської ради
Золочівського району Львівськї
області задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 15 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_7 про
визнання недійсними: рішення
Вороняцької сільської ради
Золочівського району Львівської
області № 54 від 23.05.2012 року "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки і
передачі її у власність ОСОБА_2 площею
0,3780 га для ведення особистого
селянського господарства" в АДРЕСА_1,
державного акту серії ЯМ № 732192 від
2.08.2012 року, що був виданий ОСОБА_2, про
право приватної власності на цю
земельну ділянку площею 0,3780 га в
АДРЕСА_1 , та договору
купівлі-продажу цієї земельної ділянки
площею 0,3780 га , що знаходиться в АДРЕСА_1
, який був укладений 27.03.2013 року між
ОСОБА_2 і ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскарженим до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
рішення апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца А.В.