Воловецький районний суд
Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 300/16/14-ц

Провадження № 2/300/38/2014

04.02.2014р.
смт. Воловець

Воловецький районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Вотьканича В.А., за
участю секретаря судового засідання
Іванової Н.Я., позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Сичової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу Управління
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд № 5 (далі - Державне ТГО
«Львівська залізниця») про визнання
відмови в приватизації квартири
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії, встановив:

09 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
неправомірною відмову відповідача
Державного ТГО «Львівська залізниця» у
дачі дозволу на приватизацію квартири,
визнати за ним право на приватизацію
квартири АДРЕСА_1, Воловецького району
Закарпатської області, зобов'язати
відповідача вчинити дії, що належать до
його компетенції для оформлення ОСОБА_1
всіх необхідних документів щодо
приватизації квартири.

В обґрунтування позову зазначав, що
квартира була передана для проживання
позивачу за рішенням адміністрації
Державного ТГО «Львівська залізниця»,
у господарському віданні та на балансі
якого вона знаходилась, на підставі
виданого йому ордера № 196 від 04.05.1984
року, за згодою адміністрації позивач
був вселений та зареєстрований у
квартирі, де постійно проживає, однак,
звернувшись до підприємства для
вирішення питання про приватизацію
спірного житла йому було відмовлено.

Вважає, що відповідач порушив його
право на приватизацію житла, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала мотивуючи
свою позицію тим, що ордер на вселення
позивача був виданий Державним ТГО
«Львівська залізниця, а не органом
місцевого самоврядування, що є
перешкодою для приватизації, просила в
позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що позивач вселився у
квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера №
196 від 04 травня 1984 року, виданого йому
відповідачем (а.с.5).

Згідно з довідкою № 2969 від 25.12.2013 року
житловий будинок в АДРЕСА_1, в
якому проживає позивач, знаходиться на
балансі відповідача (а.с.6).

З довідки Закарпатського обласного
управління Ощадного банку України № 59
від 28.10.2013 року ОСОБА_1 приватизаційні
житлові чеки у відділенні не отримував
і не використовував (а.с.7).

Після вселення у квартиру позивача
було знято з квартирного обліку
працівників підприємства на отримання
житла як такого, що стосовно нього
остаточно вирішено житлове питання (а.
с.4).

09 грудня 2013 року позивач отримав від
відповідача відповідь на своє
звернення про надання дозволу на
приватизацію квартири, однак, йому було
відмовлено, оскільки виданий позивачу
ордер не відповідає вимогам постанови
Ради Міністрів УРСР і Української
Республіканської Ради Професійних
Спілок від 05.10.1966 року № 755 «Про порядок
розподілу житлової площі в Українській
РСР», згідно з п.27 якої визначено, що
документом, який дає право на вселення
в жиле приміщення, є ордер виданий
виконавчим комітетом місцевої Ради
депутатів трудящих.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд вважає, що позивач вселився
до квартири за згодою власника,
фактично отримав її у найм, тому разом з
членами своєї сім'ї має право на її
приватизацію, і покликання відповідача
на невідповідність ордера
встановленого зразка, виданого
позивачу самим же відповідачем, не
позбавляє його використання цього
права.

Порядок приватизації квартир, що
відносяться до державного житлового
фонду, регулюється Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", зокрема ст. 8 цього Закону.

Згідно із ст. 8 цього Закону
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Квартира, приватизувати яку бажає
позивач, знаходиться у господарському
віданні Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу Управління
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд № 5.

Встановлено, що позивач використовує
квартиру на умовах найму, визначених в
законі, ордер на квартиру йому видав
сам відповідач, позивач сплачує
квартирну плату за користування
житлом, а тому, право позивача на
приватизацію підлягає судовому
захисту.

Відмову відповідача у приватизації суд
вважає такою, що вчинена внаслідок
помилкового тлумачення правових норм,
а тому позов у цій частині задоволенню
не підлягає.

Керуючись статтями 10, 11, 20, 209, 212-215, 217, 218
ЦПК України, суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу Управління
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд № 5 вчинити дії, що належать до
його компетенції для оформлення ОСОБА_1
всіх необхідних документів щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набуває чинності після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Закарпатської області через
Воловецький районний суд.

Головуючий
Вотьканич В. А.