АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/166/14 Справа №
інстанції - Нізік О.В.
Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк»

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування своїх вимог позивач
вказав на те, що 31.05.2006 р. між ПАТ КБ
«ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DNHLGA00000548. 03.06.2008 р.
між тими ж сторонами була укладена
додаткова угода № 1 до вищезазначеного
кредитного договору, якою збільшено
строк на який надано кредит, розмір
відсоткової ставки та щомісячного
платежу. 26.06.2009 р. між сторонами була
укладена додаткова угода № 2 до
вищезазначеного кредитного договору,
якою збільшено строк надання кредиту,
розмір відсоткової ставки та
щомісячного платежу. 23.07.2009 р. між
сторонами була укладена додаткова
угода № 3 до вищезазначеного
кредитного договору, якою також було
збільшено строк на який надано кредит,
розмір відсоткової ставки та
щомісячного платежу. Відповідно до
умов Кредитного договору, ОСОБА_2 31.05.2006
р. отримав кредит у розмірі 136646.98 Долар
США в тому числі на споживчі потреби
133995,92 Долар США і на оплату страхових
платежів у сумі 2651,06 Долар США, на
певний строк зі сплатою відсотків за
користування кредитом згідно умов
договору. Позивач, зобов'язання щодо
надання кредиту, виконав в повному
обсязі, а відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, через що за кредитним
договором утворилася заборгованість,
яка станом на 10.12.2012 року становить
3148547,40 доларів США, де заборгованість по
кредиту - 135099,56 доларів США,
заборгованість по відсоткам - 152412,32
доларів США, заборгованість по комісії
- 2312,63 доларів США, заборгованість по
пені - 2858722,89 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2
31.05.2006 року уклали договір іпотеки №
DNHLGA00000548. Згідно з договором іпотеки
ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно,
а саме: квартиру загальною площею 131.40
кв.м., житловою площею 27.60 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить ОСОБА_2 на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
зазначена в договорі. Враховуючи, що
відповідач свої зобов'язання не
виконує, позивач, просить звернути
стягнення на предмет іпотеки й
відповідно здійснити виселення та
зняття з реєстрації відповідача та
інших осіб, проживаючих в квартирі.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - відмовлено (а.с.60-65).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с. 71-75).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду в частині відмови
звернення стягнення на предмет іпотеки
- скасувати, ухваливши в цій частині
нове, а в решті - залишити без змін з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 31
травня 2006 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ DNHLGA00000548 (а.с. 16-18). 03 червня 2008 р. між
ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_2 була
укладена додаткова угода № 1 до
вищезазначеного кредитного договору,
якою збільшено строк на який надано
кредит, розмір відсоткової ставки та
щомісячного платежу (а.с. 19). 26 червня 2009
р. між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_2
була укладена додаткова угода № 2 до
вищезазначеного кредитного договору,
якою збільшено строк надання кредиту,
розмір відсоткової ставки та
щомісячного платежу (а.с. 20). 23 липня 2009
р. між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_2
була укладена додаткова угода № З до
вищезазначеного кредитного договору,
якою також було збільшено строк на який
надано кредит, розмір відсоткової
ставки та щомісячного платежу (а.с. 21).
Відповідно до умов Кредитного
договору, ОСОБА_2 31.05.2006 р. отримав
кредит у розмірі 136646.98 Долар США в тому
числі на споживчі потреби 133995,92 Долар
США і на оплату страхових платежів у
сумі 2651,06 Долар США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом на
строк, передбачений умовами договору
та додаткових угод до нього.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 31.05.2006 року
уклали договір іпотеки № DNHLGA00000548,
відповідно до якого ОСОБА_2 надав в
іпотеку нерухоме майно: квартиру,
загальною площею 131.40 кв.м., житловою
площею 27.60 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1., належну йому на праві
власності.

Позивач, зобов'язання щодо надання
кредиту, виконав в повному обсязі, а
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав,
через що за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка станом
на 10.12.2012 року становить 3148547,40 доларів
США, де заборгованість по кредиту -
135099,56 доларів США, заборгованість по
відсоткам - 152412,32 доларів США,
заборгованість по комісії - 2312,63
доларів США, заборгованість по пені -
2858722,89 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд 1 інстанції
посилався на частину 1 статті 35 ЗУ «Про
іпотеку», якою передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

При цьому виходив із того, що
іпотекодержателем не була дотримана
процедура звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки направлена
банком письмова вимога, передбачена
вищевикладеною нормою чинного
законодавства, відповідачем не була
отримана.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновками суду 1 інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що між
сторонами було укладено кредитний
договір № DNHLGA00000548 (а.с. 16-18) та
відповідні додаткові угоди, на
виконання яких позивачем було надано
відповідачу кредит у розмірі 136646.98
Долар США в тому числі на споживчі
потреби 133995,92 Долар США і на оплату
страхових платежів у сумі 2651,06 Долар
США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом на строк,
передбачений умовами договору та
додаткових угод до нього.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 31.05.2006 року
уклали договір іпотеки № DNHLGA00000548,
відповідно до якого ОСОБА_2 надав в
іпотеку нерухоме майно: квартиру,
загальною площею 131.40 кв.м., житловою
площею 27.60 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1., належну йому на праві
власності.

Позивач, зобов'язання щодо надання
кредиту, виконав в повному обсязі, а
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав,
через що за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка станом
на 10.12.2012 року становить 3148547,40 доларів
США, де заборгованість по кредиту -
135099,56 доларів США, заборгованість по
відсоткам - 152412,32 доларів США,
заборгованість по комісії - 2312,63
доларів США, заборгованість по пені -
2858722,89 доларів США.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача письмову вимогу про
усунення порушення зобов'язання, однак
заборгованість погашена відповідачем
не була.

Ціна предмету іпотеки визначена
сторонами при укладанні договору
іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням
підлягає виконанню у грошовій формі,
розмір цієї вимоги визначається на
підставі іпотечного договору або
договору, що обумовлює основне
зобов'язання, у чітко встановленій сумі
чи шляхом надання критеріїв, які
дозволяють встановити розмір цієї
вимоги на конкретний час протягом
строку дії основного зобов'язання..

Якщо інше не встановлено законом або
іпотечним договором, іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрат на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору.

Частиною 1 ст. 12 Закону передбачено, що у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

З урахуванням вищевказаних вимог
закону, Позивач не одноразово
звертався до відповідача з вимогами
про дострокове виконання основного
зобов'язання. Однак вказані вимоги
залишені відповідачем без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
Іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ст. 38
цього Закону, яка передбачає право
Іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Названі та інші повноваження надані
іпотекодержателю іпотекодавцем на
здійснення дій з продажу предмету
іпотеки від імені іпотекодавця
будь-якій особі-покупцеві у разі
порушення основного зобов'язання
містяться у договорі іпотеки,
укладеному між відповідачем та
позивачем, у розділі, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя. На момент укладення
договору іпотеки сторони прийшли до
взаєморозуміння, що перелік зазначених
у договорі іпотеки повноважень з
продажу предмету іпотеки
іпотекодержателем не є вичерпним.

Передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Умовами кредитного договору
передбачений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням).

Зі змісту ст. 589 ЦК України, ст.ст. 33, 39
Закону України "Про іпотеку",
вбачається, що право на звернення
стягнення у Іпотекодержателя виникає з
моменту невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право у разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника в порядку, встановленому цим
законом.

Цей порядок полягає в наступному: у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33
Закону України "Про іпотеку").

З матеріалів справи вбачається, що за
кредитним договором утворилася
заборгованість, яка станом на 10.12.2012
року становить 3148547,40 доларів США, де
заборгованість по кредиту - 135099,56
доларів США, заборгованість по
відсоткам - 152412,32 доларів США,
заборгованість по комісії - 2312,63
доларів США, заборгованість по пені -
2858722,89 доларів США.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у Позивача
виникло право на захист свого
порушеного права шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. І ст. 35 Закону України
"Про іпотеку" у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя запишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Таким чином, ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що
іпотекодержатель лише надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення

Тобто, вищезазначена норма не
передбачає обов'язок іпотекадержателя
при звернені до суду із позовом про
звернення стягнення надавати докази
отримання іпотекодавцем
вищезазначеної вимоги -
іпотекодержателю достатньо лише
направити вимогу.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 35 Закону
України "Про іпотеку" положення частини
першої цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутися за захистом своїх порушених
прав до суду у встановленом законі
порядку.

Враховуючи вищезазначене, умова
передбачена ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку" щодо направлення
іпотекодержателем письмової вимоги
іпотекодавцю про усунення порушення,
не розповсюджується у разі здійснення
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі рішення суду.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму ВССУ
від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин, визначено, що
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України "Про іпотеку"
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

За таких обставин висновки суду про те,
що у зв'язку з порушенням процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки направлена банком
письмова вимога, передбачена ст.. 35 ЗУ
«Про іпотеку», відповідачем не була
отримана - не відповідають фактичним
обставинам справи, а рішення в цій
частині ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Тому рішення суду згідно із п. 3,4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню в
частині відмови у зверненні стягнення
на предмет іпотеки з ухваленням нового
рішення в цій частині на підставі ст.
ст. 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», звернувши
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
АДРЕСА_1 (загальною площею 131,40 кв.м.,
житловою площею 27,60 кв.м.), яка належить
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право
власності, виданого виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради, серія ЯЯЯ № 639277 від 14.04.2006 року, в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору № DNHLGA00000548 від 31
травня 2006 року, яка станом на 10.12.2012 року
становить 3148547,40 доларів США, де
заборгованість по кредиту - 135099,56
доларів США, заборгованість по
відсоткам - 152412,32 доларів США,
заборгованість по комісії - 2312,63
доларів США, заборгованість по пені -
2858722,89 доларів США, шляхом її продажу з
укладанням від імені Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Що стосується позовних вимог
банку про надання йому певних
повноважень при здійсненні продажу
іпотечного майна, виселення та зняття з
реєстраційного обліку відповідача та
інших осіб, то в цій частині суд 1
інстанції обґрунтовано відмовив у їх
задоволенні, посилаючись на те, що
позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження свої позовних
вимог, при цьому посилався на ст. 57 ЦПК
України де встановлено, що доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки позивач
не скористався наданими йому правами,
не обґрунтував свої позовні вимоги та
не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

З зазначеними висновками колегія
суддів погоджується, оскільки на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо проживання та реєстрації в
спірній квартирі як самого позивача
так і будь яких інших осіб, позивачем
належних доказів надано не було.

Частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» регламентується певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
повинні на письмову згоду
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення, встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернено стягнення як на предмет
іпотеки передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку».

Таким чином, як суд 1 інстанції, так і
суд апеляційної інстанції був
позбавлений можливості вирішити
питання щодо виселення та зняття з
реєстраційного обліку відповідача та
інших осіб.

Що стосується позовних вимог банку про
надання йому певних повноважень при
здійсненні продажу іпотечного майна,
перелік яких зазначено в позовній
заяві, то ці права є похідними при
зверненні стягнення на предмет
іпотеку, у визначеному законом порядку,
і їх надання ЗУ «Про іпотеку» не
передбачено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в достатньо
повному об'ємі з'ясував права та
обов'язки учасників спору, обставини
справи, перевірив доводи сторін та
давши їм належну правову оцінку,
ухвалив обґрунтоване рішення в частині
відмови у позові щодо вимог банку про
надання йому певних повноважень при
здійсненні продажу іпотечного майна,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку відповідача та інших осіб, яке є
законним та обґрунтованим й відповідає
вимогам закону і скасуванню в
зазначеній частині не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2013 року в частині відмови
звернення стягнення на предмет іпотеки
- скасувати.

Звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 131,40
кв.м., житловою площею 27,60 кв.м.), яка
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
на право власності, виданого
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради, серія
ЯЯЯ № 639277 від 14.04.2006 року, в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору № DNHLGA00000548 від 31
травня 2006 року, яка станом на 10.12.2012 року
становить 3148547,40 доларів США, де
заборгованість по кредиту - 135099,56
доларів США, заборгованість по
відсоткам - 152412,32 доларів США,
заборгованість по комісії - 2312,63
доларів США, заборгованість по пені -
2858722,89 доларів США, шляхом її продажу з
укладанням від імені Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року
- залишити без змін, а апеляційну скаргу
- відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді :