Справа № 307/3219/13-ц
Провадження № 2/307/100/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «УкрСиббанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Позовні вимоги
мотивує тим, що 22 грудня 2005 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№374/07/05-МК, відповідно до якого їй було
надано кредит в розмірі 24640 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13% на рік за
користування кредитними коштами з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 22.12.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки №374/07/05-МК від 22 грудня
2005 року, зареєстрований в реєстрі за
№9581, предметом іпотеки за яким є
житловий будинок з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, який належить
іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві власності в рівних долях по ?
частині кожному.

Представник позивача зазначив, що
згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, про що відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Тячівського районного управління
юстиції у Закарпатської області 18.11.2009
року складений актовий запис №135.

На момент смерті позичальника за
кредитним договором існувала
заборгованість у розмірі 13263,92 доларів
США, що за курсом НБУ становить 106018,51
гривень.

Дізнавшись про смерть позичальника,
банк направив на адресу Тячівської
державної нотаріальної контори
претензію до спадкоємців від 01.12.2009
року за №131-340/889 та просив нотаріуса
передати вказану вимогу спадкоємцям і
повідомити банк про факт видачі
свідоцтва про право на спадщину, однак
відповіді на вимогу не отримав. На
запит банку від 14.02.2011 року №30-41/266
державний нотаріус листом від 23.02.2011
року за №97/2-25 повідомив, що свідоцтво
про право на спадщину ще не видавалось.

В порушення умов кредитного договору
№374/07/05-МК від 22 грудня 2005 року ОСОБА_2 не
виконала належним чином зобов'язання
по договору і станом на 12.08.2013 року
заборгованість її перед ПАТ
«Укрсиббанк» становить 13263,92 доларів
США, що за курсом НБУ становить 106018,51
гривень, з яких: 13192,46 доларів США -
заборгованість по кредиту, 71,46 доларів
США заборгованість по відсотках за
користування кредитними коштами.

Просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк»
заборгованість в сумі 106018,51 гривень за
кредитним договором №374/07/05-МК від 22
грудня 2005 року.

Представник відповідача ОСОБА_3
надіслав до суду письмові заперечення,
в яких зазначив, що боржником по
кредитному договорі є ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З часу
одержання кредиту і до моменту своєї
смерті ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитним договором виконувала
належним чином, відповідно до умов
кредитного договору, графіку
щомісячного погашення кредиту у
відсотках. В позовній заяві банку вірно
вказано, що відповідно до ст. 1282 ЦПК
України спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але тільки у межах майна,
одержаного у спадщину. У справі
відсутні дані про виконання банком
цієї вимоги закону, банк не ставив
перед спадкоємцем боржниці ОСОБА_1
вимогу про внесення одноразового
платежу, а відразу подав позовну заяву
в суд. Така дія банку не узгоджується з
вимогами закону. Тільки у разі відмови
від одноразового платежу, суд за
позовом кредитора накладає стягнення
на майно, яке було передано спадкоємцям
в натурі. Окрім цього при подачі позову
банк не визначився з об'ємом спадкової
маси, яку відповідач ОСОБА_1 отримав
після смерті боржниці ОСОБА_2 У
позовній заяві банку відсутні докази
щодо складу та вартості успадкованого
відповідачем майна. У справі за таким
позовом належить встановлювати розмір
та склад спадкового майна, його
вартість та співмірність із заявленими
вимогами кредитора, оскільки розмір
часток кожного із спадкоємців у
спадковому майні кореспондується із
межами їх відповідальності перед
кредитором спадкодавця. Боржниці
ОСОБА_2 належить ? будинку АДРЕСА_1.
Вартість вказаного будинку за
домовленістю сторін на момент
оформлення кредитного договору
становила 194 425 гривень, а згідно
довідки-характеристики №1247 від 14.11.2005
року, виданої Тячівським районним
державним підприємством технічної
інвентаризації загальна вартість
будинку з надвірними спорудами
становить 61966 гривень. Сума, яку банк
бажає стягнути з відповідача ОСОБА_1
вказаним позовом становить 106018,51
гривень, що не є співмірним з вартістю
успадкованого ним після смерті, тим
більше беручи до уваги обов'язкову
частку, яку їх з померлою малолітній
син прийняв у спадщину в силу приписів
ч.3 ст. 1268 ЦК України. При таких
обставинах вимоги банку про стягнення
з ОСОБА_1, як спадкоємця померлої
боржниці, всієї заборгованості по
кредитному договору в сумі 106018,51
гривень не є правомірними і вимогам
закону не відповідають. Вимога банку
про стягнення заборгованості за
кредитним договором з відповідача
ОСОБА_1 задоволена бути не може по
причині пропуску банком строків,
встановлених ч.ч.2, 3 ст. 1281 ЦК України.
Боржниця ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, а банку про даний факт, як вказано
в позовній заяві, стало відомо 01.12.2009
року. Такі вимоги до спадкоємця ОСОБА_2
та ОСОБА_1 були пред'явлені через 4 роки -
23.08.2013 року, тобто після спливу,
передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України
шестимісячного строку. Направлення
01.12.2009 року листа-запиту в Тячівську
державну нотаріальну контору з
проханням повідомлення про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
померлою ОСОБА_2 не є такою вимогою до
спадкоємця ОСОБА_1 в розумінні ст. 1281 ЦК
України. Крім цього позов ПАТ
«УкрСиббанк» не може бути задоволений
з причин пропуску ним строку позовної
давності. Так, позивач ПАТ «Укрсиббанк»
про порушення свого права, у зв'язку з
смертю ОСОБА_2 та неповернення нею
кредиту та відсотків за користування
кредитом, довідався ще у листопаді 2009
року, а до суду з даним позовом
звернувся 23.08.2013 року, тобто майже через
4 роки, що вказує на пропуск ним
встановленого ст. 257 ЦК України
трирічного строку позовної давності.
Просить відмовити у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
(а.с.42-44)..

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, посилаючись
на викладені в позовній заяві
обставини та просить позов
задовольнити. На продовження розгляду
справи в судове засідання не з'явився,
так як надіслав до суду заяву про
розгляд справи в його відсутності, а
тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України
розглянув справу у його відсутності на
підставі наявних в справі доказів.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на обставини, зазначені в
надісланих ним до суду письмових
запереченнях та просить в задоволенні
позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено,
що 22 грудня 2005 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого
є, ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №374/07/05-МК,
відповідно до якого їй було надано
кредит в розмірі 24640 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13% на рік за
користування кредитними коштами з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 22.12.2012 року.та згідно до умов
цього договору відповідачка
зобов'язалася щомісячно, відповідно до
графіку погашення кредиту, погашати
кредит (а.с.7-11).

16 жовтня 2006 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого
є, ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було
укладено додаткову угоду №0,
відповідно до якої були внесені зміни
щодо нарахування процентів до
кредитного договору №374/07/05-МК від 22
грудня 2005 року (а.с.14-15).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №374/07/05-МК від 22
грудня 2005 року, між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є, ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки №374/07/05-МК
від 22 грудня 2005 року, посвідчений та
зареєстрований приватним нотаріусом
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 в реєстрі за №9581,
предметом іпотеки за яким є житловий
будинок з надвірними спорудами в
АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцям
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності в
рівних долях по ? частині
кожному.(а.с.16-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року боржниця ОСОБА_2
померла, що стверджується свідоцтвом
про її смерть (а.с.19).

Відповідно до листа Тячівської
державної нотаріальної контори від 23
лютого 2011 року за №97/2-23 після смерті
ОСОБА_2 спадкоємці заяви на прийняття
спадщини не подавали, свідоцтва на
прийняття спадщини не видавалися
(а.с.23).

Відповідно до рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 27 грудня 2002
року, яке набрало законної сили 27 січня
2003 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
розірвано (а.с.90).

16 березня 2009 року відділом РАЦСу
Тячівського районного управління
юстиції Закарпатської області
проведено реєстрацію розірвання шлюбу
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що стверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.95).

За змістом ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1261-1265 ЦК України
визначено коло осіб, які мають з першої
по п»яту черги право на спадкування за
законом.

Відповідно до ст.. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст.. 1281 ч.2 ЦК України
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Обов'язок спадкоємців задовольнити
вимоги кредитора передбачені ст.. 1282 ЦК
України

Як встановлено в судовому
засіданні після смерті боржниці ОСОБА_2
спадкоємці заяви на прийняття спадщини
не подавали, свідоцтва на прийняття
спадщини не видавалися.

Також встановлено, що на час
смерті боржниці ОСОБА_2 шлюб між нею та
відповідачем ОСОБА_1 вже було
розірвано, а тому він не відноситься до
спадкоємців першої черги права на
спадкування за законом як чоловік
померлої дружини.

Доказів, що відповідач ОСОБА_1
належить до іншого кола спадкоємців за
законом чи заповітом позивачем не
надано.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором. Відповідно до умов
кредитного договору у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами кредитного
договору, банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії,
відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором і згідно до ст.
1048 цього Кодексу позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від позичальника від суми
позики, розмір і порядок одержання яких
встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що в
порушення умов кредитного договору
№374/07/05-МК від 22 грудня 2005 року ОСОБА_2 не
виконала належним чином зобов'язання
по договору і станом на 12.08.2013 року її
заборгованість перед ПАТ «Укрсиббанк»
становить 13263,92 доларів США, що за
курсом НБУ становить 106018,51 гривень, з
яких: 13192,46 доларів США - заборгованість
по кредиту, 71,46 доларів США
заборгованість по відсотках за
користування кредитними коштами.

Згідно ст. 11 Закону «Про іпотеку»
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

В п. 23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553- 559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні
згідно п.1.1 договору іпотеки №374/07/05-МК
від 22 грудня 2005 року, вартість предмету
іпотеки житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, який належить
іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві власності в рівних долях по ?
частині кожному, згідно довідки від
14.11.2005 року за №1247 складає 61966
гривень.(а.с.16-18).

Суд не бере до уваги як належний та
допустимий доказ - висновок відділу
оцінки застав від 13.11.2013 року щодо
вартості житлового будинку з
надвірними спорудами в АДРЕСА_1,
проведений Закарпатським регіональним
управлінням ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.81-83),
оскільки він проведений не суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
вимог Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Інших належних доказів щодо вартості
житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, представником
позивача не надано, не зважаючи на
надання йому можливості надати такі
докази та оголошення у зв'язку з цим
перерви в судовому засіданні.

А тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_1
має відповідати по зобов'язаннях
боржниці ОСОБА_2, що випливають з
кредитного договору №374/07/05-МК від 22
грудня 2005 року, в межах вартості
належної йому ? частини іпотечного
майна - житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, в сумі 30983 гривні.

Згідно ст..256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений
загальний трирічний строк позовної
давності.

В п.1.2 кредитного договору №374/07/05-МК від
22 грудня 2005 року зазначено, що кредит
надавався позичальнику ОСОБА_2 строком
до 22 грудня 2012 року (а.с.7), а з даним
позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк»
звернувся 4 вересня 2013 року, тобто в
межах трирічного строку, встановленого
ст.257 ЦК України.

А тому доводи представника відповідача
ОСОБА_3 щодо пропуску позивачем строку
позовної давності звернення до суду
суд вважає безпідставними.

Інших належних і допустимих доказів в
судовому засіданні сторонами не
наведено.

Згідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього
Кодексу, повинні бути належними і
допустимими.

За таких обставин, оцінивши в
сукупності зібрані по справі наведені
докази, суд вважає що вимоги позивача
ПАТ «УкрСиббанк» підлягають до
часткового задоволення, а тому з
відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» 30983 гривні
заборгованості за кредитним договором
№374/07/05-МК від 22 грудня 2005 року, а в решті
позову відмовити.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід розділити між
сторонами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК
України, п.23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст. 11 Закону України «Про іпотеку»,
ст.ст. 526, 530, 611, 1048-1050, 1054, 1216, 1261-1265, 1268, 1281
ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» 30983 (тридцять тисяч
дев'ятсот вісімдесят три) гривні
заборгованості за кредитним договором
№374/07/05-МК від 22 грудня 2005 року, 309
гривень 83 копійки сплаченого судового
збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко