АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф.Ф. Доповідач - Дерев'янко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 березня 2013
року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання незаконним
підвищення відсоткової ставки за
кредитним договором, зобов'язання
вчинити дії, за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», третя
особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки вказуючи
про те, що 24.12.2007 року між ними та ОСОБА_3
було укладено договір про іпотечний
кредит № DNUHGI. Відповідно до умов
договору ПАТ КБ «ПриватБанк»
зобов'язався надати відповідачу кредит
у розмірі 454 500 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 24 грудня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем - ОСОБА_3
було укладено договір іпотеки №
DNUHGI від 24.12.2007 року, за умовами
якого, відповідач надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме квартиру
загальною площею 54,4 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить останньому на праві власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 16.10.2007 року. Зі свого боку позивач
виконав, передбачені кредитним
договором умови та передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 454 500 грн., проте
відповідач не виконував належним чином
взяті на себе зобов'язання у зв'язку з
чим, у нього виникла заборгованість
перед банком, яка станом на 14.09.2011 рік
становить 1 166 837 грн. 98 коп., тому
позивач просив суд звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом його продажу
позивачем з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням позивачу всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. Крім того, представник
позивача, посилаючись на положення ст.
109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», просив суд виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі, яка є предметом іпотеки, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України, а також покласти судові
витрати на відповідача. (а. с. 1-3, т. 1).

В липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, зазначивши
про те, що 24.12.2007 року між ним та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договір про
іпотечний кредит № DNUHGI, за
умовами якого отримав кредит у розмірі
454 500 грн. зі сплатою 15 % річних на
поліпшення якості квартири зі строком
погашення не пізніше 24.12.2032 року.
Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» двічі
збільшував розмір відсотків за
користування кредитними коштами, а
саме в перший раз - 24.07.2008 року з 15 %
річних до 25,08 % річних, та в другий раз -
01.02.2009 року з 25,08 % річних до 30 % річних, у
зв'язку з викладеним вважає, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» під час одностороннього
збільшення розміру відсоткової ставки
порушив вимоги законодавства та
чинного кредитного договору, а саме не
повідомив його про підвищення
відсоткової ставки з 24.07.2008 року, крім
того, на час підвищення були відсутні
події відповідно до яких відповідач
мав би право одностороннього
збільшення розміру відсоткової ставки.

11.01.2009 року він отримав письмове
повідомлення про збільшення розміру
відсотків в момент законодавчо
закріпленої заборони підвищення
розміру відсотків. Враховуючи
викладене, просив суд визнати
незаконним підвищення процентної
ставки з 15 % до 25,08 % річних з 24.07.2008 року
та з 25,08 % до 30 % річних з 01.02.2009 року за
договором про іпотечний кредит №
DNUHGI від 24.12.2007 року, укладеного між
ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з
чим, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
вчинити перерахунок та зарахувати суму
різниці по кредитним платежам,
сплачену внаслідок одностороннього
збільшення відсоткової ставки, в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту, а також судові
витрати покласти на відповідача. (а.с.
52-54, т. 1)

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3
та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
договору іпотеки недійсним, в
обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що з 23.07.2005 року
перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у
зареєстрованому шлюбі.

16.10.2006 року ними придбана однокімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка є їх
спільною сумісною власністю. 24 грудня
2007 року відповідач ОСОБА_3 уклав з
відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк»
іпотечний договір № DNUHGI, згідно
якого ОСОБА_3 передав ПАТ КБ
«ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно
житлового призначення, а саме:
1-кімнатну квартиру загальною площею -
54,4 кв.м., жилою площею - 11,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. згоди
на укладання якого вона не давала, тому
просила суд визнати іпотечний договір
№ DNUHGI від 24.12.2007 року укладений
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
недійсним та судові витрати покласти
на відповідача. (а.с. 123-125, т.1)

Ухвалою Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня
2012 року провадження № 0418/3622/2012 за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення за зустрічним позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» про
визнання незаконним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання вчинити дії, №
0418/5516/2012 за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки
недійсним, об'єднано в одне
провадження, присвоєно номер №
0418/3622/2012. (а.с. 118-119, т. 1)

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 березня
2013 року звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме на квартиру загальною
площею 54, 4 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3
(ІПН: НОМЕР_1) на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, від 16
жовтня 2007 року за реєстровим № Д352, у
рахунок повернення заборгованості за
договором про іпотечний кредит
№DNUHGI від 24 грудня 2007 року в
розмірі 453 760 грн. 90 коп., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 453 760 грн. 90 коп., шляхом
реалізації предмета іпотеки через
публічні торги із встановленням
початкової ціни на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні
іншої частини позовних вимог -
відмовлено.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ
«Приватбанк» відносно зміни в
односторонньому порядку умов договору
про іпотечний кредит № DNUHGI від 24
грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення
процентної ставки з 24.07.2008 року з 15 %
річних до 25,08 % річних.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ
«Приватбанк» відносно зміни в
односторонньому порядку умов договору
про іпотечний кредит № DNUHGI від 24
грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення
процентної ставки з 01.02.2009 року з 25,08 %
річних до 30% річних.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк»
здійснити перерахунок за договором про
іпотечний кредит № DNUHGI від 24
грудня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3

ОСОБА_2 у задоволенні позову до ПАТ КБ
«Приватбанк», ОСОБА_3 про визнання
договору іпотеки недійсним -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» () у рахунок повернення судових
витрат 3326 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» вказує про те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить рішення суду першої
інстанції в частині способу звернення
стягнення на предмет іпотеки змінити,
та ухвалити нове рішення, яким позов
ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.
Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог. В іншій частині рішення
суду залишити без змін. (а.с.132-143 т.2)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує про
те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки скасувати, в іншій
частині рішення суду залишити без змін.
(а.с. 156-159 т.2)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує про
те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позов в повному обсязі.

ОСОБА_2. в судове засіданні не
з'явилась, повідомлена належним чином,
тому враховуючи те, що справа
слухається тривалий час, колегія
суддів вважає можливим слухати справу
у її відсутності.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегiя суддiв вважає, що апеляційна
скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
частковому скасуванню. Апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають з наступних пiдстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для її
вирішення; невідповідність висновків
суду обставинам справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 16.10.2006
року, ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1. (а.с. 129 т.1)

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 23
липня 2005 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебувають у шлюбі, актовий запис № 604.
(а.с. 131, т. 1)

24 грудня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі за текстом Банк) та
ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний
кредит № DNUHGI (далі за текстом
Договір), за умовами якого ОСОБА_3
отримав кредит в розмірі 454 500 грн. на
поліпшення якості окремої квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15 відсотків річних,
а також інші платежі в порядку, на
умовах та в строки, визначені
договором, з кінцевим строком
погашення не пізніше 24.12.2032 року. За
порушення позичальником своїх
договірних зобов'язань із своєчасного
повернення кредиту він зобов'язався
сплатити кредитодавцю пеню в розмірі
0,15% від суми простроченого платежу, але
не менше 1 гривні за кожний день
прострочення. Окрім того, умовами
вказаного кредитного договору
передбачено право кредитодавця
вимагати дострокове виконання
позичальником грошових зобов'язань за
кредитним договором у випадках
невиконання умов цього договору із
погашення заборгованості за кредитом.
Викладені обставини підтверджуються
копією зазначеного договору про
іпотечний кредит, наявною в матеріалах
справи.

Пунктом 8.9 договору про
іпотечний кредит № DNUHGI від 24
грудня 2007 року, встановлено, що сторони
домовились, що за умовами цього
договору може бути встановлений новий
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом у разу настання
будь-яких обставин, передбачених цим
підпунктом. Кредитор може збільшити
розмір відсоткової ставки, а при
настанні обставин вказаних в договорі,
шляхом не пізніше ніж 14 календарних
днів до дня зміни розміру відсоткової
ставки повідомити позичальника про
встановлення нової відсоткової ставки,
із зазначенням її розміру та дати
початку дії такої ставки, шляхом
направлення поштою відповідного
рекомендованого листа, у разі незгоди
із встановленим згідно умов договору
нового розміру відсоткової ставки,
позичальник має право не пізніше ніж за
7 календарних днів до дати початку дії
нової ставки, надати кредитору
письмову відповідь про незгоду з такою
новою ставкою. (а.с.10-17)

На виконання зобов'язань за Договором,
між сторонами укладено іпотечний
договір № DNUHGI, за яким ОСОБА_3
передав Банку нерухоме майно, а саме
житлову квартиру АДРЕСА_1.

(а.с. 18-23 т. 1).

Отримання ОСОБА_3 від позивача банку
коштів в сумі 454 500 грн. ідтверджується
копією меморіального ордеру № 2573 від
24.12.2007 року та іншими письмовими
доказами, наявними в матеріалах справи.
(а.с. 73-77, 191, т. 1; 42-46, т. 2)

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 частково здійснював погашення
заборгованості по іпотечному договору
№ DNUHGI від 24.12.2007 року, що
підтверджується копіями меморіальних
ордерів, наявними в матеріалах справи.
(а.с. 15-40, т. 2)

З матеріалів справи вбачається, що
Банком на адресу відповідача ОСОБА_3
було направлено лист про те, що
останній порушив умови кредитного
договору, а саме належним чином не
виконує взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором у ОСОБА_3 виникла
прострочена заборгованість, яка станом
на 08.08.2011 рік складає 1 210 170 грн. 07 коп.

Крім того, відповідачу ОСОБА_3 було
запропоновано у 30-ти денний строк з дня
отримання цієї вимоги повернути суму
кредиту в повному обсязі, а також
проценти, комісії та штрафні санкції, в
разі невиконання або неналежного
виконання порушеного зобов'язання,
позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» прийме
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки, що підтверджується
копією листа від 08.08.2011 року та копією
реєстру поштового відправлення від
30.08.2011 року, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 24-26, т.1)

Відповідно до наявного в матеріалах
справи розрахунку, розмір
заборгованості ОСОБА_3 станом на 14.09.2011
рік склав 1116 837 грн. 98 коп., з яких
заборгованість за кредитом - 453 760 грн. 90
коп., заборгованість за відсотками - 403
864 грн. 95 коп., заборгованість з пені - 309
212 грн. 13 коп. (а.с. 8-9, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що
25.12.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було
затверджено розпорядження про зміну
відсоткової ставки за діючими
кредитами бізнес "Іпотечне
кредитування", "Авто в кредит", виданим у
гривнях, у зв'язку з змінами на
світовому фінансовому ринку і для
збереження прибутковості за
операціями "Авто в кредит" і "Житло в
кредит", згідно прийнятого рішення на
оперативній нараді 25.12.2008 року, була
затверджена технологія підвищення
процентної ставки, а саме при погашенні
кредиту до 01.02.2009 року в розмірі: - 30% від
заборгованості по тілу кредиту станом
на 25.12.2008 рік прибутковість по кредиту
встановлюється на рівні 24, 96% річних.
(а.с. 75, т. 2)

05.01.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було
видано Наказ про підвищення
відсоткової ставки по кредитам
«Іпотечне кредитування» та «Авто в
кредит», Мікрокредитування, а саме була
підвищена прибутковість за активами,
виданими у гривні бізнес "Іпотечне
кредитування", "Авто в кредит", в тому
числі по кредитам переданим на А-банк
до 30 відсотків річних. (а.с. 95-96, т. 2)

Судом першої інстанції встановлено, що
26.06.2008 року на адресу відповідача
ОСОБА_3 був направлений лист про
підвищення відсоткової ставки з 15% до
25,08 % річних за користування кредитними
коштами з 24.07.2008 року по договору про
іпотечний кредит № DNUHGI від 24
грудня 2007 року. (а.с.80-82 т.1)

Крім того, 31.12.2008 року на адресу
відповідача ОСОБА_3 направлено листа
про підвищення відсоткової ставки з 25,08
% до 30 % річних за користування
кредитними коштами з 01.02.2009 року по
договору про іпотечний кредит №
DNUHGI від 24 грудня 2007 року,
зазначені обставини підтверджуються
копією листа від 26.06.2008 року, копією
реєстру відправлень від 01.07.2008 року,
копією листа від 31.12.2008 року, копією
реєстру № 249 ip від 09.01.2009 року, наявними
в матеріалах справи. (а.с. 84-86 т. 1)

Отримання ОСОБА_3 зазначених листів
підтверджується направленням Банку
відповідачем листів 11.12.2008 року та
17.02.2009 року про незгоду з підняттям
відсоткової ставки. (а.с. 176, т. 1; 102, т.2)

З матеріалів справи вбачається, що
рішення про збільшення розміру
процентів прийнято Банком 03.10.2008 року
та 05 січня 2009 року, тобто до набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банкам змінювати
умови договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", відповідно до якого
встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком в односторонньому порядку.

Судом також встановлено, що датою зміни
розміру процентів за кредитним
договором банком визначено 01 лютого 2009
року, про таку зміну Банк повідомив
відповідача ОСОБА_3 рекомендованим
листом ще на початку січня 2009 р., тобто
до дати зміни розміру процентів.

Таким чином, Банк прийняв рішення про
збільшення розміру процентів за
кредитним договором відповідно до умов
договору й до набрання чинності
Законом, яким встановлено заборону
збільшення банком розміру процентів в
односторонньому порядку, та про це
повідомив відповідача в передбачений
Законом України "Про захист прав
споживачів" строк, тому порушень закону
зі сторони банку немає.

За цих обставин, рішення суду першої
інстанції, яким визнано незаконними
дії Банку відносно підвищення
процентної ставки з 24.07.2008 року з 15%
річних до 25.08 % річних та з 01.02.2009 року з
25,08 % річних до 30% річних, та зобов'язано
Банк здійснити перерахунок визнати
законним та обґрунтованим не можна,
тому в цій частині рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 березня 2013 року підлягає скасуванню,
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог про
визнання незаконним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання вчинити дії.

Доводи ОСОБА_3 викладені в апеляційній
скарзі, з урахуванням викладеного є
необгрунтованими.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 627, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. При цьому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в
контексті положення ст. 1054 ч.2 ЦК
України, якщо кредитним договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини кредитор
має право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилась зі сплатою процентів.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки,
різновидом якої є пеня, штраф (ст.549 ЦК
України).

За змістом ст.ст. 546, 547, 573 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись заставою, якою також
може бути забезпечена вимога, яка може
виникнути в майбутньому. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. При цьому
відповідно до ст. 575 ЦК України
різновидом застави є іпотека.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про
іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК
України передбачено, що іпотека як
форма застави виникає і на підставі
договору. Взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя за
іпотечним договором виникають з
моменту його нотаріального
посвідчення, що також передбачено і
ст.ст. 577, 585 ЦК України.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється в тому
числі і на підставі рішення суду.
Аналогічні положення містяться у
нормах ст.ст. 589, 590 ЦК України.

Умовами договору іпотеки від 24.12.2007
року, передбачено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки за
вибором Іпотекодержателя може бути
здійснено у позасудовому порядку
шляхом: переходу до Іпотекодержателя
права власності на предмет іпотеки, про
що Іпотекодержатель зобов'язаний
письмово повідомити Іпотекодавця; або
продажу Предмету іпотеки будь-якій
особі та будь-яким способом, втому
числі на біржі, на підставі договору
купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», для чого
Іпотекодавець надає Іпотекодержателю
право укласти такий договір за ціною та
на умовах, визначених на власний розсуд
Іпотекодержателя, і здійснити всі
необхідні дії від імені Іпотекодавця, у
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано задоволено позов Банку
щодо звернення стягнення на квартиру,
проте помилково визначився із способом
реалізації предмета іпотеки, тому
рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, яким в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNUHGI від 24
грудня 2007 року в розмірі 1 116 837,98 грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартиру АДРЕСА_1 та належить
на підставі договору купівлі-продажу
від 16.10.2006 року ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_1),
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з початковою ціною 606 000,00 грн.,
та з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності.

ОСОБА_2 у пред'явленому позові
зазначила про те, що вона не давала
згоди на укладання договорів.
Іпотечний договір посвідчений
приватним нотаріусом без її згоди.

Під час розгляду справи, апеляційним
судом витребувано копію нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_2, з якої
вбачається, що вона давала згода
чоловіку - ОСОБА_3 зокрема на передачу
спірної квартири в іпотеку. (а.с.199 т.2)

За клопотанням представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_7, який заперечував підпис ОСОБА_2
у зазначеній заяві, ухвалою
апеляційного суду призначено
проведення судової почеркознавчої
експертизи. (а.с.278 т.2)

Відповідно до висновку № 2694-13 від 22.01.2014
року підпис від імені ОСОБА_2 в графі
«підпис» заяви від 22.12.2007 року (бланк
ВКС № 551492), посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстр № 4542, в тому числі рукописний
запис «ОСОБА_2» - виконано самою ОСОБА_2
(а.с.7-16)

За таких обставин колегія суддів
вважає що рішення суду першої
інстанції, яким ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні її позовних вимог про
визнання іпотечного договору
недійсним є законним та обґрунтованим,
тому в цій частині рішення суду
підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене доводи ОСОБА_2
викладені в апеляційній скарзі є
необгрунтованими.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2013 року
- скасувати в частині зазначення
способу реалізації предмета іпотеки,
та в цій частині ухвалити нове рішення,
яким в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNUHGI від 24 грудня 2007 року в
розмірі 1 116 837,98 грн., звернути стягнення
на предмет іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1 та належить на підставі
договору купівлі-продажу від 16.10.2006
року ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_1), шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з початковою
ціною 606 000,00 грн., та з отриманням витягу
з Державного реєстру прав власності.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2013 року
в частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 скасувати, з ухваленням в
цій частині нового рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог
про визнання незаконним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання вчинити дії.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: