Справа № 344/507/13- ц
Провадження № 22-ц/779/340/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
13 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 225429
грн. 86 коп., що еквівалентно на день
проведення розрахунку 21560 Євро,
заборгованості за договором позики
№09-06 від 01.01.2009 року та 2254 грн. 30 коп.
судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушення норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
даний спір виник на підставі
неіснуючого договору і документ від
01.01.2009 року ним ніколи не підписувався,
а кошти не отримувались. Враховуючи це,
ним було подано клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи, яке судом було задоволено,
а провадження у справі зупинено. Після
зупинення провадження у справі, вперше
повідомлення по виклик до суду ним було
отримано тільки на 13.12.2013 року. Протягом
цього часу ним не було отримано жодного
повідомлення експерта про день, місце
та час коли необхідно з'явитись для
надання вільних взірців підписів.
Самостійно звернутись в експертну
установу він не міг, так як це є
режимний об'єкт, а в суді першої
інстанції з цього приводу нічого
повідомити не могли. Таким чином, суд
першої інстанції не переконався чи
належним чином повідомлено
відповідача про час та місце
проведення експертизи, а тому,
безпідставно застосував ст.146 ЦПК
України, хоча апелянт вважає, що
висновок експерта є обов'язковим для
встановлення істини по справі.

Також, на думку апелянта, розгляд
справи без участі відповідача,
позбавив його передбачених законом
прав на звернення до суду із заявою про
застосування строків позовної
давності до позовних вимог, що є
окремою підставою для відмови у позові,
зокрема про стягнення відсотків за 2009
рік.

За таких обставин, рішення у даній
справі ухвалено передчасно, суд не
зібрав у відповідності до вимог
законодавства достатніх та належних
доказів, зіславшись виключно на
твердження представника позивача.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, заперечення
позивача та її представника,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, 01
січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір позики №09-06. Згідно
даного договору ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 у
власне користування грошові кошти в
сумі 14000 євро з виплатою відсотків
через кожних шість місяців по 1260 євро
(1,5% щомісячно - 210 євро), з кінцевим
терміном повернення до 01.01.2010 року.
Позичальник зобов'язався повернути
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, такого самого роду та такої самої
якості у строк та в порядку
установленому цим договором. Пунктом
3.2. договору позики встановлено, що
повернення коштів має відбуватися
частинами.

Однак, у порушення умов договору
позики №09-06 від 01.01.2009 року ОСОБА_3
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання, а саме, за час дії
договору не повернув позикодавцеві ні
позичені кошти, ні відсотки за їх
користування. Внаслідок цього, станом
на 01.01.2013 року в нього утворилась
заборгованість перед позикодавцем в
сумі 21560 євро (225429 грн. 86 коп.), з яких
заборгованість по позиці - 14000 євро (146378
грн. 40 коп.), по відсотках за
користування позикою - 7560 євро (79051 грн.
46 коп.)

Як вбачається з договору позики
№09-06, ОСОБА_3 отримав кошти від ОСОБА_2
на умовах строковості, зворотності,
забезпеченості, платності. За
порушення умов договору у розділі 3.1.
договору позики передбачена
відповідальність позичальника.
Сторони погодили всі істотні умови
договору позики, як це передбачено ст.
207 ЦК України і це узгоджується з
вимогами ч.1 ст.638 ЦК України. Свою згоду
з такими умовами отримання позики
ОСОБА_3 підтвердив своїм підписом на
початку та в кінці договору (а.с.24-25).

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Виходячи із положень ст.ст.526, 626-631 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення
з ОСОБА_3 заборгованості за договором
позики у розмірі 225429 грн. 86 коп.

В той же час, не заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не переконався чи належним
чином повідомлено відповідача про час
та місце проведення експертизи, а тому,
безпідставно застосував ст.146 ЦПК
України, хоча апелянт вважає, що
висновок експерта є обов'язковим для
встановлення істини по справі.

Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнані.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 07.08.2013 року за клопотанням
представника ОСОБА_3 була призначена
почеркознавча експертиза з метою
з'ясування чи виконано підписи на
договорі позики особисто
позичальником та чи відповідає він
іншим його підписам. Згідно даної
ухвали на ОСОБА_3 було покладено ряд
обов'язків, а саме: в призначений
експертом день з'явитись до НДЕКЦ з
відповідними документами, надати
зразки свого підпису, а також оплатити
проведення експертизи. Про дані вимоги,
встановлені ухвалою суду, ОСОБА_3 знав,
оскільки почеркознавча експертиза
була призначена за клопотанням його
представника ОСОБА_4, який крім того був
присутній у судовому засіданні 07.08.2013
року (а.с.105-106).

Колегія суддів 03.02.2014 року оголосила
перерву по справі і визнала
обов'язковою явку сторін на 17.02.2014 року.
У цей день позивач з'явилась у судове
засідання і дала свої пояснення.
Відповідач повторно не з'явився, отже
повторне клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи є не що інше,
як навмисне затягування розгляду
справи.

На думку колегії суддів таку поведінку
відповідача слід визнати як
зловживання ним наданими йому законом
процесуальними правами.

Колегія суддів вважає, що
оскільки відповідач ухилявся від
виконання ухвали суду першої інстанції
про призначення експертизи, то судом
розглянуто справу з врахуванням
доказів поданих сторонами. Судом
першої інстанції обставини справи
з'ясовано всесторонньо і повно та
ухвалено рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута