Провадження № 22-ц/779/120/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Мелінишин Г.П.,
Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

з участю апелянта -
ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,
представника Івано-Франківської
міської ради - Александрович Ю.І.,
представника ЖЕО №4 - Пукіша Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Івано-Франківської міської ради,
житлово-експлуатаційної організації
№4 в особі ліквідаційної комісії ЖЕО №4
про стягнення нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, виплати компенсації
відповідно до умов контракту, з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського суду від 21
листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року із зазначеним позовом
в суд звернувся ОСОБА_2 та після
уточнення позовних вимог просив
ухвалити рішення, яким вважати
відповідачем у справі ЖЕО №4 в особі
ліквідаційної комісії ЖЕО №4 та
Івано-Франківську міську раду,
стягнути з відповідачів на його
користь заборгованість із
невиплаченої заробітної плати в
розмірі 2444,63 гривень, компенсаційні
виплати, передбачені умовами контракту
в розмірі 5047,35 гривень, середній
заробіток за весь час затримки
заробітної плати та моральну шкоду в
розмірі 5000 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував
тим, що порушено його конституційне
право на отримання заробітної плати у
встановлені законом строки,
компенсаційні виплати, передбачені в
контракті від 24 жовтня 2011 року,
компенсацію за затримку заробітної
плати. 28 квітня 2012 року його звільнено
із посади начальника ЖЕО №4 у зв'язку з
ліквідацією. Станом на 30 квітня 2012 року
нараховано до видачі при розрахунку 6116,
66 гривень, з яких виплачено 3671,99
гривень. Заборгованість в сумі 2444, 67
гривень залишилась несплаченою.

Крім того, відповідачі не виплатили
5047,35 гривень компенсаційних виплат,
передбачених контрактом від 24 жовтня
2011 року у разі його дострокового
припинення з незалежних від керівника
причин та середній заробіток за
затримку виплати заробітної плати.
Порушення його трудових прав призвело
до спричинення моральних страждань,
тому просив відшкодувати моральну
шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Вважає, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У ЖЕО №4 у зв'язку з порушенням строку
виплати заробітної плати виник
обов'язок виплатити середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. Факт неподання заяви з
грошовими вимогами до ЖЕО №4 як
боржника не звільняє його як
роботодавця від обов'язку сплатити
середній заробіток, оскільки такі
вимоги в силу ст. 23 ЗУ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом не вважаються
погашеними і включаються до реєстру
вимог кредиторів самим боржником».

Застосування судом ч. 1-4 ст. 17 названого
вище Закону не застосовується до
позовів за вимогами кредиторів, на які
не поширюється дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта та його представника, які
вимоги скарги підтримали,
представників відповідача, які вимоги
скарги не визнали, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у тридцятиденний строк з дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство
ЖЕО №4 не звернувся із заявою про
визнання його грошових вимог до
боржника, тому втратив право на
повернення належного заробітку.

Однак, такий висновок суду не
відповідає фактичним обставинам
справи, неправильно застосовано норми
матеріального права, що є підставою для
його скасування та ухвалення нового
рішення.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про оплату праці»
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Відповідно до ст.. 117 КЗПП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

У ст. 28 Закону України «Про оплату
праці» передбачено захист прав
працівників у разі банкрутства
підприємства та обумовлено, що у разі
банкрутства підприємства чи
ліквідації його у судовому порядку
зобов'язання перед працівниками такого
підприємства щодо заробітної плати,
яку вони повинні одержати за працю
(роботу, послуги), виконану у період, що
передував банкрутству чи ліквідації
підприємства, виконуються відповідно
до Закону України «Про банкрутство».

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
кредитором визначено як юридичну, так і
фізичну особу, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника, щодо виплати заборгованості
із заробітної плати працівникам
боржника.

В абзаці 4 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
вказано, що заява про порушення справи
про банкрутство подається боржником
або кредитором у письмовій формі,
підписується керівником боржника чи
кредитора (іншою особою, повноваження
якої визначені законодавством або
установчими документами), громадянином
- суб'єктом підприємницької діяльності
(його представником), і повинна містити,
зокрема, розмір заборгованості по
виплаті заробітної плати та вихідної
допомоги працівникам боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
відзив боржника повинен містити, серед
іншого, загальну суму заборгованості
боржника перед кредиторами, у тому
числі по заробітній платі працівникам
боржника.

Згідно вимог ч. 6 ст. 14 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
розпорядником майна боржника до
реєстру вимог кредиторів включається
заборгованість по заробітній платі
працівникам боржника за заявами цих
працівників або за даними обліку
боржника.

Тому суд першої інстанції повинен був
врахувати, що ЖЕО№4 як боржнику на час
ліквідації було відомо про належність
до виплати позивачу заробітної плати, у
тому числі за контрактом. ЖЕО №4 свого
обов'язку як боржник за даними
бухгалтерського обліку перед
позивачем як працівником не виконав,
тому суд необґрунтовано вважав, що
позивач втратив право вимагати частину
заробітної плати за час виконання
посадових обов'язків.

Колегія суддів вважає доведеними
позовні вимоги ОСОБА_2 про виплату йому
5047, 35 гривень компенсації відповідно до
п. 4.5. укладеного між сторонами
контракту від 24 жовтня 2011 року, яким
передбачено, що у разі дострокового
припинення контракту з незалежних від
керівника причин, йому виплачується
вихідна допомога на суму не менше
трикратного середньомісячного
заробітку.

Відповідно до обставин справи,
контракт із позивачем ОСОБА_2 був
укладений на період з 24 жовтня 2011 року
до 24 жовтня 2012 року включно. Відповідно
до розпорядження міського голови
позивача звільнено із займаної посади
з 28 квітня 2012 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП,
тобто до закінчення терміну дії
контракту.

Колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_2
про стягнення на його користь 2444, 63
гривень заборгованості по заробітній
платі, середнього заробітку за час
затримки її виплати та моральна шкода є
недоведеними, тому в цій частині вимог
слід відмовити.

У заяві про збільшення позовних вимог
позивачем зазначено, що невиплачену
заробітну плату в сумі 2444, 63 гривень
отримав 08 жовтня 2012 року, тобто з ним
проведений повний розрахунок по
заробітній платі, тому повторне
стягнення не може бути задоволено.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звільнено з
посади у зв'язку із ліквідацією ЖЕО №4
та наступне припинення діяльності
підприємства у зв'язку
неплатоспроможністю, тобто частина
заробітної плати йому до 08 жовтня 2012
року не виплачувалась з поважних
причин, то відповідно до ст.. 117 КЗпП
відсутні підстави для стягнення
середньомісячного заробітку.

В судовому засіданні позивачем не
доведено, що діями відповідача
спричинено моральні страждання, тому
вимоги позивача про відшкодування
моральної шкоди не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Івано-Франківського суду від 21
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове.

Стягнути з житлово-експлуатаційної
організації №4 в особі ліквідаційної
комісії ЖЕО №4, що знаходиться по вул.
Військовій, 1 в м. Івано-Франківську на
користь ОСОБА_2 5 047,35 гривень
компенсації згідно п. 4.5 Контракту від 24
жовтня 2011 року та 500 гривень витрат на
правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з житлово-експлуатаційної
організації №4 в особі ліквідаційної
комісії ЖЕО №4 на користь держави 243,60
гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко