Провадження № 2/537/1252/2014
Справа № 537/5420/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2014 року Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді
Демиденка І.О.

при секретарі
Уткіні О.О.

за участю адвокатів
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення режиму окремого
проживання,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовною заявою, в якій просить
постановити рішення, яким встановити
для подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, шлюб між
якими зареєстрований в Палаці шлюбів м.
Кременчука 24.06.1994 року ( актовий запис №
675) , режим окремого проживання.

На обґрунтування позову
зазначив, що 24.06.1994 року між ним та
відповідачем - ОСОБА_4 був укладений
шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей -
повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що в останні
чотири роки між ним та відповідачем
постійно виникали сварки, внаслідок
того, що кожний з них, як виявилося за
час спільного проживання, має різні
погляди на сімейне життя та ведення
спільного господарства . Всі ці
обставини призвели до фактичного
припинення подружніх відносин, дружина
пішла від нього і з 13 січня 2014 року
проживає окремо та веде окреме
господарство. Вказав, що вони вже
проживали окремо один від одного в
період часу з вересня 2010 року по
серпень 2011 року. Зазначив, що на даний
час його дружина проживає разом зі
своєю матір»ю - ОСОБА_7 за адресою
АДРЕСА_1. 03.12.2010 року ухвалою
Крюківського районного суду м.
Кременчука між ними була укладена
мирова угода щодо визнання права
власності та розподілу спільного майна
подружжя . Вказав, що після укладення
мирової угоди вони з дружиною з серпня
2013 року почали знову разом проживати,
але з 13.01.2014 року вони почали проживати
окремо, оскільки дружина пішла жити до
своєї матері. Між ним та дружиною
досягнута домовленість щодо
визначення порядку проживання та
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8,
яку вони затвердили мировою угодою
03.06.2014 року. Оскільки він з дружиною
проживають окремо один від одного з
січня 2014 року, фактично з цього часу
припинили шлюбні відносини, домовилися
про спільні права та обов»язки щодо
виховання дитини в період окремого
проживання та визначилися з питанням
майнового характеру, просить
постановити рішення, яким встановити
для подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, шлюб між
якими зареєстрований в Палаці шлюбів м.
Кременчука 24.06.1994 року ( актовий запис №
675) , режим окремого проживання.

Позивач - ОСОБА_3 та його
представник адвокат ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримали позов в повному
обсязі.

Відповідач - ОСОБА_4 в судовому
засіданні з позовом не погодилася та
зазначила, що позивач в позовній заяві
вказував на те, що між ними останні
чотири роки постійно виникали сварки,
проте не надав жодного доказу
наявності зазначених ним обставин щодо
постійних сварок. Вказала, що вона
дійсно на даний час проживає зі своє
матір»ю - ОСОБА_7, оскільки з 2010 року
мати досить часто хворіє, що
підтверджується довідками про медичне
обстеження. Звернула увагу на те, що з
вересня 2010 року по серпень 2011 року вони
з чоловіком проживали окремо, оскільки
це було викликане необхідністю
доглянути матір та підтримати її.
Відтак, причина їх з чоловіком
спільного не проживання, починаючи з
13.01.2014 року була поважною - необхідність
догляду за хворою матір»ю. 03.06.2014 року
між нею та чоловіком був укладений
договір про визначення порядку
проживання та утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_8 до
досягнення ним повноліття. За умовами
даного договору їх неповнолітній син
ОСОБА_8 проживає один тиждень з нею, а
інший тиждень з батьком. Зазначила, що
вона не бажає руйнувати сімейні
відносини, які склалися у нею з
чоловіком . З урахуванням викладеного,
просила відмовити ОСОБА_3 в
задоволенні позову.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовом
не погодився з підстав , зазначених
відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи ,
оцінивши надані докази в їх сукупності
, приходить до наступних висновків.

Як встановлено в судовому
засіданні , сторони з 24.06.1994 року
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
що підтверджується копією свідоцтва
про укладення шлюбу сері НОМЕР_3,
виданого Палацом шлюбів м. Кременчука.

Від шлюбу подружжя мають
повнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1,
виданого 26.06.1996 року Відділом реє
старці актів громадянського стану
Крюківського райвиконкому м.
Кременчука Полтавської області , та
неповнолітнього сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією
свідоцтва про народження сері НОМЕР_2,
виданого 30.05.2001 року Відділом реє
старці громадянського стану
Крюківського районного управління
юстиції м. Кременчука Полтавської
області .

Відповідно до ст. 56 Сімейного
Кодексу України дружина та чоловік
мають право на вільний вибір місця
свого проживання. Кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв»язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки , встановлені
законом.

Частиною 1 статті 119 Сімейного
Кодексу Украни передбачено, що за
заявою подружжя або позовом одного з
подружжя, суд може постановити рішення
про встановлення для подружжя режиму
окремого проживання у разі
неможливості чи небажання дружини і
чоловіка проживати спільно .

У зазначеній статті закріплено
можливість подружжя клопотати про
встановлення режиму окремого
проживання. Режим окремого проживання
подружжя є окремим інститутом
сімейного права. Встановлення такого
режиму можливо тільки у чітко
зазначених випадках. Так, режим
окремого проживання подружжя або
сепарація може бути встановлено
рішенням суду як за письмовою заявою
подружжя, (мається на увазі спільне
волевиявлення подружжя на
встановлення сепарації) так і за
рішенням суду за позовом одного із
подружжя. Якщо подружжя дійшло
спільної згоди щодо встановлення
режиму окремого проживання через
неможливість спільного проживання або
через небажання спільно проживати, суд
своїм рішенням встановлює сепарацію.

Згідно ст. 120 Сімейного Кодексу
України встановлення режиму окремого
проживання не припиняє прав та
обов»язків подружжя, які встановлені
цим Кодексом і які дружина та чоловік
мали до встановлення цього режиму , а
також прав та обов»язків, які
встановлені шлюбним договором. У разі
встановлення режиму окремого
проживання: 1) матйно, набуте в
майбутньому дружиною та чоловіком , не
вважається набути у шлюбі; 2) дитина,
народжена дружиною після спливу
десяти місяців, не вважатиметься такою,
що походить від її чоловіка.

В п.12 Постанови Пленуму
Верховного суду Украни «Про практику
застосування судами законодавства про
розгляд справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що за відсутності
взаємно згоди подружжя на вставлення
сепарації ( режиму окремого проживання)
волевиявлення одного з них має бути
обґрунтованим. Вирішуючи заяву в
порядку ст.119 Сімейного Кодексу України
, суд повинен встановити фактичні
взаємини сторін і переконатися в
доцільності сепарації для того, щоб
узаконений спосіб окремого проживання
не був формальним засобом вирішення
спірних майнових питань чи питань
відносно батьківства.

Згідно акту про не проживання від
19.09.2014 року , виданого ТОВ «Добробит»
вбачається, що ОСОБА_4 не проживає за
адресою АДРЕСА_2 з 14 січня 2014 року і по
теперішній час ( а.с.16).

Також, факт окремого проживання,
окрім доказів, які маються в
матеріалах справи , не оспорюється
самими сторонами.

Відповідачем під час розгляду
справи були надані копії медичних
документацій ( досліджень, висновків)
на підтвердження того, що вона
вимушена проживати за адресою матері в
зв»язку з хворобою останньої та
догляду за нею.

Проте , суд критично відноситься
до пояснень відповідача щодо
вимушеного проживання за іншою адресою
у зв»язку з доглядом за її матір»ю .
Дійсно, до справи долучені медичні
документи, які свідчать про звернення
матері відповідачки - ОСОБА_7 до
медичних закладів. Однак, дані
документи не підмінюють собою
висновків компетентних органів (
медичних закладів тощо) щодо
необхідності постійного догляду за
ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається,
що 03.06.2014 року між подружжям ОСОБА_4 був
укладений договір про визначення
порядку проживання та утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним
повноліття.

Згідно умов даного договору між
сторонами була укладена домовленість
щодо проживання неповнолітнього сина
та щодо його утримання .

Окрім того, п.6 вищезазначеного
договору передбачено, що у разі
розірвання шлюбу між батьками або
встановлення окремого проживання
спори стосовно встановлення місця
проживання конкретно з кимсь із
батьків виникати не буде, а буде діяти
домовленість передбачених п.п.1,2 даного
договору ( проживання та утримання
дитини)

Свідок ОСОБА_5 ( син сторін по
справі) , в судовому засіданні
підтвердив, що його батьки - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 вже давно проживають окремо в
зв»язку з конфліктною ситуацію, яка
виникла між ними.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснила, що вона являється
сусідкою подружжя ОСОБА_4 . Вказала, що
ОСОБА_4 вона не бачить за місцем
мешкання - АДРЕСА_2, десь з січня - лютого
2014 року. Зі слів позивача їй відомо, що
між ним та дружиною часто виникали
сварки і тому на даний час вони
проживають окремо.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що
вони являються сусідками матері
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 На даний
час ОСОБА_4 проживає у своєї матері ,
оскільки остання хворіє.

Отже, під час судового розгляду
справи було встановлено, що сторони по
справі з 13 січня 2014 року проживають
окремо.

З урахуванням вищевикладеного ,
суд приходить до висновку , що підстави
відмовляти встановленню режиму
окремого проживання відсутні, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,60,88,212,213,215 ЦПК
України, ст.ст.119, 120 СК України, суд,

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити в повному
обсязі.

Встановити для подружжя ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, шлюб між якими зареєстрований
у Палаці шлюбів м. Кременчука 24 червня
1994 року ( актовий запис № 675) режим
окремого проживання .

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя:
І.О.ДЕМИДЕНКО

Повний текст рішення виготовлений
14.11.2014 року