АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/550/2014
Головуючий 1 інст. -Яремчук В..
Доповідач - Пономаренко Ю.А
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Пономаренко Ю.А.,

суддів -
Черкасова В.В., Кукліної Н.О.

при секретарі -
Соколовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Московського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в
и л а :

17 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
суму основної заборгованості за
кредитним договором № 6363 від 18.03.2010
року у розмірі 56656,51 грн., суми упущеної
вигоди у розмірі 36477,85 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 47243,76
грн., трьох відсотків річних та суму
індексу інфляції у розмірі 10959,97 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що 18.03.2010 року
між ОСОБА_2 та Харківською обласною
кредитною спілкою «Слобожанська» був
укладений кредитний договір № 6363,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у сумі 60000 грн. з
кінцевим терміном повернення коштів та
сплати процентів за користування
кредитом у розмірі 28% річних до 18.07.2010
року. Одночасно 18.03.2010 р. між ОСОБА_1 та
ХОКС «Слобожанська» було укладено
договір поруки № ДП-6363 в якості
забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № 6363 від 18.03.2010 р.,
за яким поручитель зобов'язався
відповідати перед кредитором по
зобов'язанням відповідача за кредитним
договором у тому ж обсязі, що й
останній. У якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між позивачем та кредитором
було укладено договір застави майнових
прав № 6363 від 18.03.2010 р., відповідно до
умов якого в забезпечення своєчасного
та належного виконання зобов'язань
заставодавець (позивач) передав у
заставу майнові права за договором про
залучення внеску (вкладу) члена
кредитної спілки на депозитний рахунок
№ 1427 від 24.12.2008 р.; заставодержатель
(кредитор) набував права стягнення
заборгованості за рахунок предмета
застави у випадку, якщо кредит,
проценти за кредитом, штрафи та пені,
які були забезпечені заставою, не
будуть сплачені відповідачем у строки,
передбачені кредитним договором.
Відповідач зобов'язання за кредитним
говором належним чином не виконав,
здійснив лише один платіж у сумі 8021,14
грн., в зв'язку з чим позивачем, як
поручителем, 19 липня 2010 року було
виконане грошове зобов'язання ОСОБА_2
перед ХОКС «Слобожанська» в сумі 56656,51
грн.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 25 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що не погоджується з вказаним
рішенням суду та вважає його
постановленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просив скасувати рішення суду та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, судова
колегія знаходить, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду зміні з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того,
що зазначені договори через їх
суперечність не можуть бути належними
доказами на твердження вимог та
доводів позивача, доказів, що позивач є
членом ХОКС «Слобожанська», а також
про рух його коштів на депозитному
рахунку, як члена ХОКС «Слобожанська»,
позивач не довів. З цих підстав суд
визнав доводи позивача недоведеними,
та відмовив у задоволенні його
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що висновок суду
першої інстанції про безпідставність
позовних вимог щодо стягнення
грошових коштів у сумі 56656,51грн. є
помилковим та не відповідає вимогам
діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов кредитного договору
№ 6363, укладеного між ХОКС
«Слобожанська» та ОСОБА_2 18.03.2010 р.,
останній отримав кредит на задоволення
особистих потреб в сумі 60000 грн. на
строк користування з 18.03.2010 р. до 18.07.2010
р. зі сплатою процентів в розмірі 28%
річних.

18 березня 2010 року між ОСОБА_1
(поручителем), ХОКС «Слобожанська»
(кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був
кладений договір поруки № ДГІ-6363, за
яким поручитель поручався як
солідарний боржник перед кредитором за
виконання позичальником зобов'язання,
що випливає з кредитного договору № 6363
від 18.03.2010 р.

Цієї ж дати між ХОКС «Слобожанська»
(заставодержатель) і ОСОБА_1
(заставодавець), був укладений договір
застави майнових прав № 6363, який згідно
з його умовами є невід'ємною частиною
кредитного договору № 6363 від 18.03.2010
року, та на підставі якого було
здійснено списання грошових коштів з
депозитного рахунку позивача.

Згідно довідки ХОКС «Слобожанська» від
09.07.2013 р. на підставі умов договору
поруки № ІП-6363 від 18.03.2010 p., договору
застави майнових прав № 6363 від 18.03.2010 p.,
договору уступки права вимоги від
18.03.2010 р. було здійснено списання
грошових коштів ОСОБА_1 з його
депозитного рахунку за договором про
залучення внеску (вкладу) члена
кредитної спілки № 1427 від 24.12.2008 р. у
сумі 56656,51 грн. в рахунок погашення суми
кредиту та нарахованих процентів по
кредитному договору № 6363 від 18.03.2010 p.,
укладеному між ХОКС «Слобожанська» та
ОСОБА_2

Із змісту договору уступки права
вимоги, укладеного 18.03.2010 року між
членом ХОКС «Слобожанська» ОСОБА_1 та
ХОКС «Слобожанська», вбачається, що
ХОКС «Слобожанська», первісний
кредитор, уступає ОСОБА_1, як новому
кредитору право вимоги погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед новим
кредитором за кредитним договором №6363
від 18.03.2010 р.

Судова колегія приходить до висновку,
що оскільки ОСОБА_2 не повернув у
встановлений строк суму позики, а
ОСОБА_1 як поручитель сплатив суму
основного боргу, то відповідач
зобов'язаний на підставі ст.ст.546,554, ч.2
ст.556 ЦК України сплатити позивачу суму
позики.

Відповідно наданої до суду
апеляційної інстанції розписки ОСОБА_2
визнавав заборгованість та 16.10.2012 року
надавав позивачу розписку про
підтвердження факту існування
заборгованості перед позивачем (а.с.58).

Між тим, судова колегія не може
задовольнити позовні вимоги щодо
стягнення на користь позивача
заборгованості процентів за
користування кредитом, три
відсотки річних від простроченої суми
та суми індексу інфляції за весь час
прострочення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які руть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно п.п.3.2.1 договору поруки від
18.03.2010 року поручитель в разі одержання
вимоги кредитора, щодо виконання
зобов'язань за кредитним договором,
зобов'язаний повідомити про це
позичальника.

Між тим, матеріали справи не
містять даних ні про одержання вимоги
кредитора щодо виконання зобов'язань
за кредитним договором, ні про
повідомлення про виконання
зобов'язань поручителем позичальника.

Таким чином, судова колегія вважає, що
оскільки у відповідності до ст.60 ЦПК
України позивач доказів на
підтвердження повідомлення
позичальника про сплату ним кредиту не
надав, то він діяв за власною
ініціативою на власний розсуд, а тому
підстави для задоволення його позовних
вимог щодо стягнення процентів за
користування кредитом, три відсотка
річних від простроченої суми та суму
індексу інфляції за весь час
прострочення виконання відсутні.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної
інстанції змінює рішення суду першої
інстанції та постановляє нове рішення
в частині задоволення позовних вимог
про стягнення основної суми грошового
зобов'язання, на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 304, п.2 ч. І ст. 307, ст.309 п.3,4 ч. І,
313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова
колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 25 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму основної заборгованості за
кредитним договором № 6363 від 18.03.2010
року у розмірі 56656 грн. 51 коп.

В інший частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -