ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Червинської
М.Є.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання спадкоємцем за
заповітом та визнання права власності
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 2 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що вони є
спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6, яка заповідала їм своє майно.
Однак, нотаріус відмовила у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку із тим, що долі у нерухомому
майні, зазначені заповідачем у
заповітах не складають одиницю, що
унеможливлює вирішення питання про
спадкування у безспірному порядку. З
урахуванням викладеного позивачі
просили суд визнати ОСОБА_3 спадкоємцем
за заповітом ОСОБА_6 від 25 березня 1997
року та визнати за нею право власності
на Ѕ частину житлового
будинку літ. «А», який в цілому
складається з житлового будинку літ.
«А» загальною площею 59,2 кв.м, жилою
площею 54,5 кв.м, тамбура літ. «а», сіні
літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веранда
літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ. «В»,
баня літ. «Г», уборна літ. «Д», навіс літ.
«Е», гараж літ. «Ж», цистерна № 1,
хвіртка № 2, огорожа № 3, хвіртка № 4,
ворота № 5, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,11
га; визнати ОСОБА_4 спадкоємцем за
заповітом ОСОБА_6 від 30 жовтня 2002 року,
визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину житлового будинку літ. «А»,
літню кухню літ. «Б», які в цілому
складаються з житлового будинку літ.
«А» загальною площею 59,2 кв.м., жилою
площею 54,5 кв.м, тамбура літ. «а», сіні
літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веранда
літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ.
«В», баня літ. «Г», уборна літ. «Д», навіс
літ «Е», гараж літ. «Ж»,
цистерна № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3,
хвіртка № 4, ворота № 5, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці
площею 0,11 га.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 2 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалю апеляційного суду Одеської
області від 15 жовтня 2013 року, позов
задоволено частково. Визнано
ОСОБА_4 спадкоємцем за заповітом
ОСОБА_6 від 30 жовтня 2002 року. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину
житлового будинку літ. «А», літню
кухню літ. «Б», які в цілому складаються
з житлового будинку літ. «А»
загальною площею 59,2 кв.м., жилою площею
54,5 кв.м, тамбура літ. «а», сіні літ. «а1»,
літня кухня літ. «Б», веранда літ «б»,
підвал літ. «б1», сарай літ. «В», баня
літ. «Г», уборна літ. «Д», навіс літ. «Ж»,
цистерна № 1, хвіртка № 2, огорожа, № 3,
хвіртка № 4, ворота № 5, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці
площею 0,11 га. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення в частині
відмови в позові, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та в цій частині
ухвалити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
заповітами спадкодавця
ОСОБА_6 від 25 січня 2002 року на користь
ОСОБА_5 та від 30 жовтня 2002 року на ім'я
ОСОБА_4 повністю скасовано заповіт на
ім'я ОСОБА_3 від 25 березня 1997 року.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6, після смерті якої
відкрилася спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1, що належав їй на
підставі:

Зазначене нерухоме майно складається
в цілому з: житлового будинку
літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м, жилою
площею 54,5 кв.м, тамбура літ «а», сіні
літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веранда
літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ «В»,
баня літ. «Г», уборна літ. «Д», навіс літ.
«Е», гараж літ. «Ж», цистерна № 1,
хвіртка № 2, огорожа № 2, хвіртка № 4,
ворота № 5, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, на земельній ділянці
площею 0,11 га.

З матеріалів справи вбачається, що 25
березня 1997 року ОСОБА_6
склала заповіт, яким вона заповідала
ОСОБА_3 Ѕ частину з належної їй частини
спірного будинку.

На час складання зазначеного заповіту
спадкодавцю на праві власності
належало ѕ частини житлового будинку.

25 січня 2002 року ОСОБА_6 склала заповіт,
яким заповідала 27/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

30 жовтня 2002 року ОСОБА_6 склала заповіт.
Яким заповідала ОСОБА_4 Ѕ
частини житлового будинку і врем'янку
по АДРЕСА_1

На час складання зазначених заповітів
спадкодавець була власницею всього
будинку.

ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до
Білгород-Дністровської державної
нотаріальної контори Одеської області
у шестимісячний строк із заявами про
прийняття спадщини за заповітами.

Згідно відповіді нотаріуса
Білгород-Дністровської районної
державної нотаріальної контори від 13
травня 2006 року, у видачі свідоцтв про
право на спадщину за заповітами ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 було відмовлено у
зв'язку з тим, що долі у нерухомому
майні, зазначені заповідачем у
заповітах не складають одиницю, що
унеможливлює вирішення питання у
безспірному порядку.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
2003 року правила книги шостої
вказаного Кодексу застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 544 ЦК Української
РСР заповіт, який було складено
пізніше, скасовує попередній заповіт
повністю або у тій частині, в якій він
йому суперечить.

Суди, дійшовши висновку про те, що
останніми двома заповітами,
які були складені спадкодавцем на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_4
повністю скасовують попередній
заповіт, складений ОСОБА_6 на
ім'я ОСОБА_3 у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України обставини справи не
врахували та не звернули уваги на те, що
спадкодавець у різні роки володіла
різними частинами спірного будинку, і,
відповідно заповідала їх сторонам по
справі, що в свою чергу виключає
можливість вважати скасування одного
заповіту іншими.

За таких обставин суди зазначених
обставин справи не врахували, не
визначилися з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 2 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
15 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:О.В.
Закропивний С.Ф. Хопта М.Є. Червинська
В.А. Черненко