Справа № 462/4501/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/310/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, третя особа -
ОСОБА_6 про визнання договору
відступлення права вимоги недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що 03 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 було укладено договір про
відступлення права вимоги №1,
відповідно до якого ОСОБА_4 передав
право за Договором позики №01 А від
29.10.2009 року ОСОБА_6

Позивач вважав, що при укладенні
договору про відступлення права вимоги
№1 від 03.12.2012 року були розголошені його
персональні дані, згоду на які він не
надавав, даний договір є за своїм
предметом договором факторингу,
укладеного фізичною особою, яка не є
фінансовою установою та не мала
відповідної ліцензії, в момент
укладення договору не було передано
всю інформацію, яка є важливою для його
здійснення, у відповідача та третьої
особи не було індивідуальних ліцензій
НБУ на здійснення на території України
операцій в іноземній валюті.

У договорі про відступлення права
вимоги не міститься інформації, що
стороною основного договору позики №01
А від 29.10.2009 року є ТзОВ «Файна Хата»,
котра надала фактичні гарантії за
неналежне виконання боржником своїх
зобов»язань за договором у розмірі 20%
частки ОСОБА_2 у статутному капіталі
товариства.

Укладений первісний договір позики
№01А від 29.10.2009 року не є простим
борговим зобов»язанням, а носить всі
ознаки факторингу.

Договір про відступлення права вимоги
було укладено після закінчення терміну
дії основного договору, у ньому не
зазначено суму, яка відступається
новому кредитору.

З урахуванням зазначених обставин
позивач на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215
ЦК України просив визнати недійсним
договір про відступлення права вимоги
від 03.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 (а.с.2-4).

Оскаржуваним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 09 вересня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8, третя особа -
ОСОБА_6 про визнання договору
відступлення права вимоги недійсним.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те,
що суд не встановив, які саме права
належали первісному кредитору, а
відтак могли бути ним передані, не взяв
до уваги та не дав правомірної оцінки
п.2.1 договору про відступлення права
вимоги, відповідно до якого первісний
кредитор повинен передати новому
кредитору всі документи, які
засвідчують права, що передаються, та
інформацію, яка є важливою для їх
здійснення. У той же час, жодної
інформації про те, що стороною договору
основного договору позики №01А від 29.10.09
р. є ТзОВ «Файна Хата», котра надала
фактичні гарантії за неналежне
виконання боржником своїх обов»язків
за договором в розмірі 20% частки ОСОБА_2
в Товаристві, у спірному договорі не
зазначено.

Суд не взяв до уваги його доводи про те,
що п.5.3. договору позики №01А від 29.10.09 р.
передбачено: у випадку неповернення
суми позики Позичальником, останній
зобов»язується передати у власність
Позикодавця частину своїх
корпоративних прав в ТзОВ «Файна хата».
Пунктом 5.4 Договору імперативно
визначена відповідальність за даним
договором, а саме 20% власної частки в
статуті ТзОВ «Файна Хата».

Також не враховано судом, що договір
про відступлення права вимоги від
03.12.2012 року був укладений після
закінчення строку дії договору позики.

В оспорюваному договорі від 03.12.2012 року
не зазначено грошову суму, яка
відступається новому кредитору, а
також, без його на те згоди, розкрита
інформація про його персональні дані.

Насправді, жодних коштів за договором
позики від 29.10.2009 року йому не
передавалося, в акті прийому - передачі
виправлено рік його складення - з 2010р.
на 2009 рік, щоб створити видимість
передачі йому грошей.

На думку апелянта, для укладення
договору про уступку права вимоги,
ОСОБА_4 мав укласти з ним в письмовій
формі договір про заміну боргу, що
виник з договору позики на позикове
зобов»язання, що не було зроблено.

Просить рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 09 вересня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на
підтримання апеляційної скарги,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до статей 512,514 ЦК України
кредитор у зобов»язанні може бути
замінений іншою особою, у тому числі
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов»язанні в обсязі та на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відступлення права вимоги може
здійснюватися тільки відносно дійсної
вимоги, що існувала на момент переходу
цих прав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 29 жовтня 2009 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 було укладено договір позики
№01 А відповідно до умов якого
Позикодавець (ОСОБА_4.) зобов»язувався
надати Позичальнику (ОСОБА_2)
безпроцентну цільову позику в сумі 32 000
євро на термін до 30 березня 2010 року
(а.с.6).

Згідно акту №01А прийому - передачі
позики (безпроцентної цільової)
Договору №01А від 29.10.2009 року, який
підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Позикодавець передав, а Позичальник
отримав в порядку та на умовах,
визначених цим Договором цільову
позику в розмірі 32 000 Євро (а.с.55-56).

За договором про відступлення права
вимоги №1 від 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 з
однієї сторони та ОСОБА_6 з другої, на
підставі ст.ст.512-519 ЦК України уклали
договір про відступлення права вимоги,
за умовами якого Первісний кредитор
(ОСОБА_4.) передає, а новий кредитор
(ОСОБА_6) приймає право на себе право
вимоги, що належить Первісному
кредитору, і стає кредитором за
Договором позики (безпроцентної
цільової) №01 від 29.10.2009 року, укладеним
між Первісним кредитором та ОСОБА_2
(п.1.1.Договору).

За цим Договором Новий кредитор
одержує право (замість первісного
кредитора) вимагати від Позичальника
належного виконання всіх зобов»язань
за Основним договором (п.1.2.Договору).

Первісний кредитор повинен передати
Новому кредитору всі документи, які
засвідчують права, що передаються, та
інформацію, яка є важливою для їх
здійснення за Основним договором
протягом 30 календарних днів
(п.2.1.Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання Сторонами своїх зобов»язань
за цим Договором (п.4.1).

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що укладення договору
про відступлення права вимоги №1 від 03
грудня 2012 року відбулося на законних
підставах, при цьому сторонами
дотримано усіх вимог необхідних для
чинності такого договору а тому
відсутні підстави для його недійсності
з підстав передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215
ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність згоди ОСОБА_2 на укладення
договору про відступлення права вимоги
№1 від 03 грудня 2012 року та порушення
його прав при цьому не підтверджено
об»єктивними доказами, оскільки в силу
вимог ст.516 ЦК України заміна кредитора
у зобов»язанні здійснюється без згоди
боржника, тому не вимагалося згоди
ОСОБА_2 на укладення оспорюваного
договору.

Не порушуються права ТзОВ «Файна Хата»
укладенням оспорюваного договору від
03.12.2012 року, так як Товариство не було
стороною договору позики від 29.10.2009
року, воно не є позикодавцем чи
кредитором ОСОБА_2, відтак не має
відношення до його боргових
зобов»язань.

Відповідно до ст.517 ЦК України
первісний кредитор у зобов»язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов»язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов»язанні.

Відповідно до ст.518 ЦК України боржник
має право висувати проти вимоги нового
кредитора у зобов»язанні заперечення,
які він мав проти первісного кредитора
на момент пред»явлення йому вимоги
новим кредитором або, якщо боржник
виконав свій обов»язок до пред»явлення
йому вимоги новим кредитором - на
момент його виконанн.

Зазначені норми цивільного
законодавства надають ОСОБА_2 право
висувати заперечення проти нового
кредитора в іншому судовому процесі.

Як установлено в суді апеляційної
інстанції, на даний час, у провадженні
Шевченківського районного суду м.
Львова перебуває справа № 466/2841/13ц за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики №01 від 29.10.2009
року, розгляд якої зупинено до
вирішення даної справи.

Тому доводи апеляційної скарги про
відсутність передачі коштів за
договором позики №01 від 29.10.2009 року та
фальсифікацію акту №01А прийому -
передачі позики - 32000 євро не є
предметом даного спору і можуть
досліджуватися в контексті чинності
самого договору позики в справі
№466/2841/13ц.

Договір про відступлення права вимоги
та договір позики не є тотожними
поняттями, це різні правовідносини.

Договір позики №01 від 29.10.2009 року це
відносини між ОСОБА_4.(позикодавець) та
ОСОБА_2 (позичальник), а договір про
відступлення права вимоги №1 від 03.12.2012
року, це відносини між позикодавцем
(ОСОБА_4.) та новим кредитором
позичальника, яким став ОСОБА_6
(передача боргових зобов»язань), і які
не залежать від згоди на це ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги як-от:
укладення договору про відступлення
права вимоги від 03.12.2012 року після
закінчення строку дії договору позики,
відсутність в оспорюваному договорі
грошової суми, яка відступається
новому кредитору, розкриття
інформації про персональні дані
апелянта без його на те згоди, є по суті
дублювання позовних вимог, вони
обґрунтовано спростовані судом першої
інстанції при ухваленні судового
рішення і додаткової аргументації не
потребують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.