Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 432/6883/13-ц
Провадження № 22ц/782/5516/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня « 29» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганськуцивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013
року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 якого представляє ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
Головне управління юстиції в
Луганській області, Служба у справах
дітей Стахановської міської ради
Луганської області про забезпечення
повернення неповнолітньої дитини до м.
Джибуті Республіки Джибуті

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, якого представляє ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
Головне управління юстиції в
Луганській області, Служба у справах
дітей Стахановської міської ради
Луганської області про визнання
незаконним утримання на території
України неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, про повернення
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця постійного
проживання у Республіку Джібуті за
адресою: АДРЕСА_1, у зобов'язанні ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає по АДРЕСА_2,
передати неповнолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4,
що проживає за адресою: АДРЕСА_1, який
приїде до України, щоб забрати дитину, у
допущенні до негайного виконання
рішення в частині повернення дитини до
республіки Джібуті, відмовити у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалення по справі нового
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_2.

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, звертаючись до суду з позовом, в
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначав, що 18.09.2009 року він уклав шлюб
із громадянкою України ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про укладення шлюбного
контракту НОМЕР_1, шлюб зареєстровано в
відповідності до законодавства та
обрядів Республіки Джибуті.

В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_5 у м. Джибуті, Республіці Джибуті,
як громадянин Джибуті згідно з витягу з
реєстру запису народжень, серії НОМЕР_2
від 05.01.2012 року, виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану
Республіки Джибуті.

З вересня 2009 року по березень 2012 року їх
сім'я проживала у будинку чоловіка в м.
Джибуті, Республіці Джибуті за
поштовою адресою: АДРЕСА_1.

10 березня 2012 року ОСОБА_4 таємно
покинула подружній будинок, без усної
або письмової згоди батька, забрала із
собою їх спільного сина ОСОБА_5, тобто
фактично викрала його у батька.

Посилаючись на норми Конвенції про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей, прийняту в Гаазі 25
жовтня 1980 року, яка вступила в силу в 1983
році, в Україна дана конвенції набрала
чинності 01.09.2006 року, позивач вважаючи,
що відповідно до ст.ст. 3, 5 Конвенції
утримання дитини відповідачкою є
протиправним, просив суд задовольнити
його позов в повному обсязі.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
18.09.2009 року, згідно свідоцтва про
укладення шлюбного контракту НОМЕР_1,
сторони зареєстрували шлюб у
відповідності до законодавства та
обрядів Республіки Джибуті.

В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_5 у м. Джибуті,
Республіці Джибуті, згідно до витягу з
реєстру запису народжень, серії НОМЕР_2
від 05.01.2012 року, виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану
Республіки Джибуті.

19.01.12 року за реєстраційним № 5/2012 в
Посольстві України в Ефіопії
зареєстрована заява з питання
реєстрації набуття громадянства
України за народженням ОСОБА_5,
надіслана ОСОБА_4 електронною поштою,
оригінали документів поштою DHL, до
тимчасового повіреного у справах
України ОСОБА_6, в якості документу, що
посвідчував особу заявниці, був
наданий паспорт громадянина України
для виїзду за кордон НОМЕР_3, виданий
23.06.2004 року органом 4400.

Тимчасовим повіреним у справах України
в Ефіопії було прийнято позитивне
рішення щодо оформлення набуття
громадянства України ОСОБА_5, в
закордонний паспорт НОМЕР_3 громадянки
України ОСОБА_4 на сторінці «ДІТИ» було
вклеєне фото дитини і зроблено
рукописний надпис «ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1» та завірено підписом і
печаткою Посольства України в Ефіопії,
видано довідку про реєстрацію особи
громадянином України від 20.01.2012 р.

Вказані довідка від 20.01.2012 року та фото
в паспорті матері ОСОБА_4 дали
можливість матері прибути разом зсином
до України, де вони знаходяться на
теперішній час.

Так, відповідно до ст. 9 Конституції
України та ст. 19 Закону України «Про
міжнародні договори України», чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана
ВерховноюРадоюУкраїни, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства; якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

З 1 вересня 2006 року для України набула
чинності Конвенція про
цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей,
прийнята в Гаазі 25 жовтня 1980року, яка
вступила в силу в 1983 році.

Головними цілями Конвенції, виходячи з
преамбулита її положень, є
забезпечення негайного повернення
дітей додержав їхнього постійного
місця проживання та захист від
шкідливихнаслідків їх незаконного
переміщення до інших держав або
незаконного утримування.

Водночас, відповідно до статті 38
Конвенції приєднання України має силу
тільки у відносинах з тими Договірними
державами, що заявляють про своє
визнання цього приєднання.

В Україні порядок роботи із заявами на
підставі Конвенції та механізм
взаємодії залучених органів
визначається Порядком виконання на
території України Конвенції про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 липня 2006 року №952.

Згідно ст. 3 Постанови КМУ,- фізична або
юридична особа, яка має право на опіку
(піклування) над дитиною, може
звернутися до Мін'юсту або
центрального органу будь-якої держави,
що є стороною конвенції, із заявою про
сприяння поверненню дитини з-за
кордону на територію України чи з
території України та заявою про
забезпечення реалізації права доступу
до дитини. Для України Стороною
Конвенції вважається тільки та
держава, що визнала приєднання України
до Конвенції або приєднання якої до
Конвенції визнано Україною відповідно
до статті 38 Конвенції.

Таким чином, відмовляючи у задоволені
позовних вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
Республікою Джібуті не ратифіковано
Конвенцію про цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей, а тому,
зазначений документ міжнародного
права не може бути застосований до
правовідносин по справі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
громадянство», дитина, яка є особою без
громадянства, один з батьків якої є
громадянином України, а другий є
іноземцем, реєструється громадянином
України за клопотанням того з
батьків, який є громадянином України;
датою набуття громадянства України у
випадках, передбачених цією статтею,
є дата реєстрації набуття особою
громадянства України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що малолітній
ОСОБА_5 набув громадянства України.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН
про права дитини 1989 року, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про
права дитини, держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного
закону і процедур, що таке
розлучення необхідне в якнайкращих
інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у
тому чи іншому випадку, наприклад,
коли батьки жорстоко поводяться з
дитиною або не піклується про неї,
або коли батьки проживають
роздільно і необхідно прийняти
рішення щодо місця проживання дитини.
Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини
і прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Тому, вирішуючи питання стосовно
позовних вимог ОСОБА_2, суд також дійшов
правильного висновку про те, що
якнайкраще забезпечення інтересів
дитини буде забезпечене шляхом
перебування дитини поряд із матір'ю.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304 , п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області,~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013
року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: