АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Горкава В.Ю.
№ 22-ц/796/3348/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
10 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 січня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 29 грудня 1989 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Печерського районного
управління юстиції у м. Києві, актовий
запис № 503.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Посилається на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. На думку апелянта, суд дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для розірвання шлюбу між
сторонами та не звернув уваги на те, що
ОСОБА_2 є науковим співробітником, в
силу специфіки своєї професійної
діяльності постійно знаходилася в
довгострокових закордонних
відрядженнях. В свою чергу позивач не
працював та займався домашнім
господарством. Таким чином, деякий час
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали окремо. При
цьому, в період шлюбу сторонами було
придбано шість квартир у м. Києві. Також
зазначає, що коли позивач почав
хворіти, ОСОБА_2 найняла йому домашню
робітницю ОСОБА_4, яка прибирала в
квартирі та готувала позивачу їжу.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3
особисто подав до суду заяву про
розгляд справи у його присутності, що
дає підстави для сумнівів в
добровільності звернення його до суду
з позовом про розірвання шлюбу.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 1989 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 29 грудня 1989 року було
зареєстровано шлюб, про що в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний запис № 503 (а. с. 3).

Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей
не мають.

ОСОБА_3 порушив перед судом питання про
розірвання шлюбу, мотивуючи свої
вимоги тим, що спільне життя з
відповідачкою не склалося через
відсутність порозуміння, різних
поглядів на життя. Зазначає, що вони з
ОСОБА_2 проживають окремо,
шлюбно-сімейні стосунки між ними
фактично припинені з початку 1991 року,
спільного господарства не ведуть, з 1997
року він перебуває в цивільному шлюбі
із громадянкою ОСОБА_4 Шлюб носить
формальний характер, збереження сім'ї є
неможливим.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
враховуючи, що тривалий час сторони
проживають окремо, спільного
господарства не ведуть, з часу подачі
позову примирення не дійшли,
неповнолітніх дітей не мають.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на сумнівність
того, що позивач звернувся до суду з
вказаним позовом добровільно з огляду
на наявність у подружжя великої
кількості об'єктів нерухомості.

Закон не пов'язує вирішення питання про
розірвання шлюбу з майновими
інтересами подружжя, які можуть бути
захищені і в разі розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право на припинення
шлюбних відносин.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Печерського районного суду м. Києва від
10 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді