Справа №2/489/1604/14
РІШЕННЯ

ІМЕЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва (далі
-УПФУ) до ОСОБА_1 про стягнення надміру
отриманих коштів пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 р. УПФУ звернулося до суду з
позовом, яким просило стягнути на свою
користь з ОСОБА_1 су му надміру
виплаченої пенсії 7850,49 грн.

Позов обґрунтований тим, що у період з 21
грудня 2005 р. по 31 серпня 2011 р. ОСОБА_2
безпідставно отримував пенсію як
непрацюючий інвалід III групи в розмірі
пенсії за віком та надбавки на
неповнолітніх утриманців, так як
пенсія була призначена особі, яка мала
статус приватного підприємця, про що
позивач довідався лише у червні 2011 р.
Тим самим відповідач порушив письмове
зобов'язання про повідомлення УПФУ про
обставини, що можуть вплинути на розмір
пенсії та отримання надбавок. Сума
надміру виплаченої пенсії та надбавок
становила 8421,69 грн., цей борг за
рішенням УПФУ утримувався частинами
від пенсії відповідача за
інвалідністю, до тих пір поки
відповідачу не була підтверджена
інвалідність і він позбавився права на
цю пенсію. Залишок боргу з надміру
отриманої ним пенсії становить 7850,49
грн.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав і суду пояснив, що постановою
господарського суду Миколаївської
області від 05 жовтня 2006 р. його
підприємницька діяльність була
припинена, державна реєстрація
скасована, цим рішенням встановлено,що
він з січня 2001 р. не звітує як
підприємець, на час призначення йому
пенсії підприємницькою діяльністю не
займався. Вважає позов незаконним,
оскільки його вже було вирішено
адміністративними судами. Про
застосування строку позовної давності

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши письмові
докази, встановив наступні обставини.

15 вересня 2005 р. ОСОБА_1 звернувся до УПФУ
із заявою про призначення йому пенсії
як працюючому інваліду III групи (а.с.7,8).

Протоколом УПФУ від 16 листопада 2005 р.,
ОСОБА_1 з 08 вересня 2005 р., тобто з дати
встановлення інвалідності, була
призначена пенсія у відповідності до
ст. 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в поточній редакції) N1058-IV
(далі Закон N1058-IV) в розмірі 50 відсотків
пенсії за віком (а.с.9).

Згідно копії трудової книжки, яку
відповідач пред'явив до УПФУ (а.с.11,12),
його було звільнено з 20 грудня 2005 р. у
зв'язку із скороченням штату, що
надавало йому право на отримання
пенсії за віком у відповідності до ч. 2
ст. 33 Закону N1058-IV.

Відповідач має двох доньок:
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33,34).

Зі змісту розпоряджень УПФУ від 08
червня 2007 р. (а.с.106) вбачається, що
відповідачу з 21 грудня 2005 р. як
непрацюючому інваліду III групи
нараховується пенсія в повному розмірі
пенсії за віком, а з 01 квітня 2007 р.
нараховувалася надбавка на двох дітей
віком до 18 років у відповідності до п.
«ґ» ч. 2 постанови КМУ «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» N 1
від 03 січня 2002 р. (втратила чинність на
підставі Постанови КМУ N 654 від 16 липня
2008 р.), а надалі з 01 листопада 2008 р.
надбавка до досягнення дітьми
повноліття - у відповідності до п. 3 ч. 4
Постанови КМУ «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян» N 654
від 16 липня 2008 р. (а.с. 107,109-111).

Відповідач 16 лютого 2006 р. надав до УПФУ
письмову розписку про те, що він як
приватний підприємець не
зареєстрований (а.с.10), але при
проведенні перевірки у червні 2011 р.
з'ясувалося, що ОСОБА_1 перебував на
обліку УПФУ в Центральному районі м.
Миколаєва як приватний підприємець з 21
жовтня 1998 р. по 08 червня 2011 р.

Статтею 50 Закону N1058-IV передбачено, що
суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
та Пенсійного фонду України від 30
квітня 2002 р. № 224/30 «Про затвердження
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», постанови правління
Пенсійного фонду України від 25
листопада 2005 р. №22-1 «Про затвердження
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій», відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер зобов'язується
повідомляти орган, що призначає та
виплачує пенсію про прийняття на
роботу, реєстрацію як суб'єкта
підприємницької діяльності,
звільнення з роботи, зміни в складі
сім'ї, зміну місця проживання та інші
обставини, що можуть вплинути на його
пенсійне забезпечення.

Суд звертає увагу, що у відповідності
до п. 28 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" N 22-1, за документ, який
підтверджує, що особа не працює,
приймаються: трудова книжка та довідка
податкових органів, що особа не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності і доходів
від іншої діяльності не має. До
зазначених документів додається також
інформація відділу персоніфікованого
обліку.

В даному випадку УПФУ при призначенні у
грудні 2005 р. пенсії відповідачу як
непрацюючому інваліду не витребував
довідку податкових органів чи
зареєстрований ОСОБА_1 як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Інформація позивачу від ДП
«Інформаційний центр
персоніфікованого обліку ПФУ» про
реєстрацію відповідача як суб'єкта
підприємницької діяльності надійшла
позивачу лише у червні 2011 р. (а.с.35).
Такий статус відповідача на запит
позивача у березні 2012 р. підтвердило
УПФУ в Центральному районі м.
Миколаєва, де ОСОБА_1 перебував на
обліку (а.с.39).

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
р. встановлено, що УПФУ дізналося про
порушення своїх прав 17 серпня 2012 р. при
прийнятті рішення про утримання
переплати з ОСОБА_1 (а.с.75).

Відповідно до змісту розпорядження
УПФУ від 28 серпня 2011 р., з 01 вересня 2011 р.
відповідачу, як працюючому, почали
виплачувати пенсію за інвалідністю в
розмірі 50% пенсії за віком (а.с.112).

Рішенням УПФУ від 17 серпня 2012 р.
вирішено утримувати з пенсії ОСОБА_1 по
20% на погашення розрахованого боргу з
переплати пенсії в розмірі 8421,69 грн.
(а.с.40-42).

Залишок боргу на теперішній час
складає 7850,49 грн. (а.с.47,48).

Щодо доводів відповідача про
припинення його підприємницької
діяльності.

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 05 жовтня 2006
р. у справі №4/271/06 за позовом ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва на
підставі ст.. 11 Закону України «Про
державну податкову службу» припинено
підприємницьку діяльність приватного
підприємця ОСОБА_1 та скасовано
державну реєстрацію. Зі змісту
постанови суду вбачається, що ОСОБА_1
зареєстрований як приватний
підприємець свідоцтвом від 19 жовтня 1998
р., звітність до ДПІ не подає з січня 2001
р., заборгованість згідно даних ДПІ
перед бюджетом відсутня, та
начальником ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва прийнято рішення про
скасування державної реєстрації
відповідача згідно п.8.6.Інструкції N 80
від 19 лютого 1998 р. ОСОБА_1 про вказаний
позов знав, оскільки надав заяву про
його визнання (а.с.71).

Вказане рішення було направлено
господарським судом для виконання
державному реєстратору Миколаївського
міськвиконкому 06 жовтня 2006 р. (а.с.89),
який отримав його 23 жовтня 2006 р. (а.с.95).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

У відповідності до ч. 3 ст. 46 цього
Закону, фізична особа позбавляється
статусу підприємця з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Згідно ч.1,2 ст. 46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
проводиться у разі постановлення
судового рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця. Підставами для
постановлення судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця є неподання
протягом року органам доходів і зборів
податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до
закону тощо.

На час надходження на виконання до
державного реєстратора вказаної
постанови господарського суду діяла
редакція ст. 49 вказаного Закону, яка
передбачала, що порядок державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності за судовим рішенням, що не
пов'язано з банкрутством фізичної
особи - підприємця, здійснюється за
процедурами, встановленими частинами
дев'ятою - вісімнадцятою статті 47 цього
Закону, тобто за участю самої особи,
підприємницька діяльність якої
припиняється..

Згідно із Законом України N 2390-VI від 01
липня 2010 р., який набрав чинності 03
березня 2011 р., Закон України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» було
доповнено статтею 49-1 щодо спрощеної
процедури державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, тобто без
участі самої фізичної особи,
підприємницька діяльність якої
припиняється.

Відповідно до змісту витягу з ЄДРПОУ
станом на 17 листопада 2014 р.. внесення
судового рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи підприємця, що не пов'язано з його
банкрутством відбулося 25 жовтня 2006 р.,
внесення запису про початок процесу
проведення спрощеної процедури
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності відбулося
20 травня 2011 р., а державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
відповідача за спрощеною процедурою
відбулася 08 червня 2011 р. (а.с.96).

За такого, суд приходить до висновку, що
відповідач ще на момент призначення
йому у грудні 2005 р. пенсії за віком в
розмірі 100% як непрацюючому інваліду III
групи надав УПФУ недостовірну
інформацію про відсутність його
реєстрації суб'єктом підприємницької
діяльності.

Не витребування УПФУ такої інформації
при вирішенні питання про призначення
пенсії як непрацюючому інваліду в
розмірі 100% пенсії за віком, на думку
суду, не змінює оцінку дій відповідача
як зловживання.

Маючи статус суб'єкта підприємницької
діяльності і у відповідності до п. 28
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" N 22-1, ОСОБА_1 вважався
таким, що працює, а тому безпідставно
отримував надбавки на двох
неповнолітніх утриманців як
непрацюючий інвалід.

Правильність розрахунку боргу,
нарахованого ПФУ відповідач не
оспорив.

Скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності
постановою господарського суду
Миколаївської області від 06 жовтня 2006
р. правового значення для визначення
моменту державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця не має.
Скасування державної реєстрації
відповідно до п. 37 Постанови КМУ від 25
травня 1998 р. N 740 «Про порядок державної
реєстрації суб'єктів підприємницької
діяльності» (втратила чинність на
підставі Постанови КМ N1821від 2
листопада .2003 р.) здійснювалося органом
державної реєстрації шляхом
виключення з Реєстру суб'єктів
підприємницької діяльності у т.ч. на
підставі рішення господарського суду.

Посиланні відповідача, що він не був
обізнаний з процедурою припинення
підприємницької діяльності і вважав
достатнім для цього лише постанови
господарського суду, суд вважає
неспроможними. Приймаючи на себе
статус підприємця, відповідач згідно
ст. 1 Закону України «Про
підприємництво» прийняв на себе тягар
усіх ризиків пов'язаних з цією
діяльністю.

Розгляд справи з аналогічними вимогами
та підставами в порядку
адміністративного судочинства без
вирішення їх по суті, не створює
підстав для закриття провадження в
даній справі, яка є справою цивільної
юрисдикція відповідно до правових
позицій постанов Верховного Суду
України, наведених в позові.

Тому суд вважає за можливим позов
задовольнити повністю.

З відповідача в дохід держави слід
стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва з ОСОБА_1 7850,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 243,60
грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький