АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 лютого 2014 року
Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Журавель В.І., Євграфової Є.П.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, товариства з обмеженою
відповідальністю «Азимут», треті
особи: комунальне підприємство
«Кременчуцьке міжміське бюро
технічної інвентаризації»,
Кременчуцька міська рада, управління
державного агентства земельних
ресурсів по Кременчуцькому району про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та визнання права
особистого користування, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 21
листопада 2013 року,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому просила відновити належне їй
право особистого користування
земельного ділянкою площею 49 кв. м, що
розташована по АДРЕСА_1, шляхом
визнання її особистого права
користування, а також зобов'язати
ОСОБА_5 демонтувати технічні ворота.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
після отримання документації із
землеустрою для приватизації
зазначеної вище земельної ділянки,
звернула увагу на те, що фактичні її
розміри та конфігурація не
відповідають розмірам та конфігурації,
вказаним у технічній документації, які
посвідчують її право власності на цю
земельну ділянку, а також не
відповідають технічному паспорту на
житловий будинок, що розташований на
спірній земельній ділянці,
виготовленому станом на 26 січня 1988 року
та станом на 17 липня 2009
Зокрема, зазначала, що внаслідок
встановлення ОСОБА_5 з боку іі двору
додаткових воріт, а саме, від в'їзду до
її двору вздовж земельних ділянок
домоволодіння АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3, в
зазначену документацію не увійшла
частина земельної ділянки площею 49 кв.
м, в той час як згідно генплану
домоволодіння, зареєстрованого у
відділі комунального господарства
виконавчою комітету Кременчуцької
міської ради від 13 березня 1970 року,
земельна ділянка під домоволодінням та
спірна земельна ділянка знаходилися в
її користуванні. Після виготовлення
ТОВ «Азимут» технічної документації
для приватизації вона дізналася, що
фактично зменшено розмір земельної
ділянки, виділеної їй у користування.
У листі виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від
03 жовтня 2011 року вказано, що спірна
земельна ділянка є спільним заїздом до
домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3.
Відповідно до листа Крюківської
районної ради від 05 серпня 2009 року вона
(позивач) має право приватизувати всю
земельну ділянку, як зазначена в
Не дивлячись на вищевикладені
обставини, органи БТІ видали нові
змінені технічні паспорти на її
домоволодіння та домоволодіння
відповідачки, включивши спірну
земельну ділянку виїзду до
домоволодіння останньої.
Враховуючи наведене, просила
Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука від 26
лютого 2013 року після смерті ОСОБА_6 до
справи залучено її правонаступника
ОСОБА_4, яка підтримала позов й просила
Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 21 листопада 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 право особистого
користування земельною ділянкою
площею 49 кв. м, розташованій по АДРЕСА_1,
яка є виїздом-заїздом до вказаного
домоволодіння і є частиною земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
встановивши, що за технічним паспортом,
виготовленим КП «Кременчуцьке МБТІ» у
1988 року, площа земельної ділянки
позивачки становила 605 кв. м, а в
технічному паспорті від 2009 року - 582 кв.
м, виходив з того, що до земельної
ділянки останньої не увійшла ділянка
площею 49 кв. м, у результаті чого площа
земельної ділянки позивачки
зменшилася до 582 кв. м.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи,
обґрунтовано дійшли висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині також не можуть
бути визнані як підстава для
призначення справи до судового
розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня