Справа № 407/6070/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області
в складі:

судді
Філіпенко Л. П.

при секретарі
Щербак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Антрацит
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до колективного підприємства
збагачувальна фабрика «Центральна»
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах, зобов'язання
видання наказів про прийняття і
звільнення з роботи, внесення записів
до трудової книжки, нарахування і
виплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И
В :

Позивач 20 листопада 2013 року звернувся
до суду із позовом до колективного
підприємства збагачувальна фабрика
«Центральна» ( далі КП ЗФ «Центральна» )
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах, зобов'язання
видання наказу про прийняття на роботу
і звільнення з роботи, внесення записів
до трудової книжки, нарахуванні і
виплаті заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
указує на те, він працював на КП ЗФ
«Центральна» м. Антрацит Луганської
області з 01 грудня 2011 року по 19 лютого
2013 року в якості робочого поверхні на
виробничій дільниці «Христофорівна»,
розташованої біля с. Христофорівка
Антрацитівського району Луганської
області, звідки звільнився відповідно
до ст. 38 КЗпП України, за власним
бажанням. При оформленні на роботу
відповідно до доручення директора КП
ЗФ «Центральна» ОСОБА_2. з 01 грудня 2011
року ОСОБА_1 став виконувати обов`язки
робочого поверхні на цей виробничій
дільниці. При оформленні на роботу він
домовився з директором КП ЗФ
«Центральна» ОСОБА_2 про те, що за
виконання обов`язків робочого поверхні
виробничої дільниці підприємства зі
щоденним робочим днем з 8 до 17 годин, з
двома вихідними днями - субота, неділя,
а також вихідними у святкові дні,
передбачені трудовим законодавством
України, він буде отримувати
мінімальну заробітну плату. При цьому
директор підприємства ОСОБА_2
повідомив ОСОБА_1, що він щомісячну
заробітну плату - мінімальну заробітну
плату, передбачену законодавством,
отримає загальною сумою після введення
в експлуатацію цей виробничої
дільниці. Таким чином, починаючи з 01
грудня 2011 року по 19 лютого 2013 року
ОСОБА_1 виконував обов`язки робочого
поверхні КП ЗФ «Центральна»,
підпорядковуючись при цьому
директорові КП ЗФ «Центральна» ОСОБА_2,
а також директору КП ЗФ «Центральна» за
сумісництвом - ОСОБА_3 При цьому
щомісячно, на думку позивача, йому
повинна була нараховуватися
мінімальна заробітна плата,
передбачена законодавством, яка в
місяць складала суму: з 1 грудня 2011 року
- 800 грн., з 01 січня 2012 року - 1073 грн., з 01
квітня 2012 року - 1094 грн., з 01 липня 2012
року - 1102 грн., з 01 жовтня 2012 року - 1118
грн., з 01 грудня 2012 року - 1134 грн., з 01
січня 2013 року - 1147 грн. Тому позивач
вважає, що за період його роботи з 01
грудня 2011 року по 19 лютого 2013 року КП ЗФ
«Центральна» повинен був отримати
заробітну плату 15779 грн.43 коп. 19 лютого
2013 року на виробничу дільницю
підприємства, де ОСОБА_1, на його думку,
працював за трудовим договором з КП ЗФ
«Центральна», який він оформив з
директором цього підприємства - ОСОБА_2
прийшли працівники правоохоронних
органів, які припинили роботу цієї
виробничої ділянки КП ЗФ «Центральна»
і з цього часу він вважає себе
звільненим з роботи у КП ЗФ
«Центральна» за власним бажанням
згідно зі ст.38 КЗПП України.

Після припинення роботи на виробничій
ділянці КП ЗФ «Центральна» 19 лютого 2013
року ОСОБА_1 неодноразово звертався
усно до директора підприємства ОСОБА_2
з проханням оформити його трудові
відносини з підприємством, видавши
накази про прийняття його на роботу
робочим поверхні з 01 грудня 2011 року,
звільнення з роботи за власним
бажанням з 19 лютого 2013 року, а також
внести ці записи до його трудової
книжки, нарахувати і виплатити
нараховану мінімальну заробітну плату
за цей період роботи на підприємстві,
тобто з 01 грудня 2011 року по 19 лютого 2013
року, однак директор КП ЗФ «Центральна»
ОСОБА_2 не відмовляючи йому в цьому,
зволікав з відновленням його трудових
прав, тому 12 листопада 2013 року позивач
звернувся до КП ЗФ «Центральна» в особі
ОСОБА_2 з відповідною заявою. Отримавши
цю заяву ОСОБА_1 18 листопада 2013 року
відповідач не повідомив його про
результати її розгляду, тому 20
листопада 2013 року він звернувся до суду
із позовом у якому просить

- встановити факт його перебування у
трудових відносинах з КП ЗФ
«Центральна» в якості робочого
поверхні у період з 01 грудня 2011 року по
19 лютого 2013 року.

- зобов`язати відповідача видати наказ
про прийняття його на роботу 01 грудня
2011 року в якості робочого поверхні КП
ЗФ «Центральна» та про звільнення з
роботи за ст.38 КЗПП України, за власним
бажанням з 19 лютого 2013 року, заповнити
графу 3 розділу «Відомості про роботу»
його трудової книжки про прийняття на
роботу 01 грудня 2011 року в якості
робочого поверхні та звільнення з
роботи за ст.38 КЗпП України за власним
бажанням 19 лютого 2013 року, нарахувати і
виплатити заробітну плату за
відпрацьований мною час з 01 грудня 2011
року по 19 лютого 2013 року в загальній
сумі - 15779 грн.43 коп.

Від відповідача - КП ЗФ «Центральна» до
суду надійшли заперечення, у яких він
вказує на те, що позовні вимоги не
визнаються в повному обсязі з
наступних підстав. ОСОБА_1 на
підприємство для працевлаштування в
якості робочого поверхні не звертався,
трудовий договір з ним не укладався.
Штатним розкладом на 2011 рік не
передбачено посада робочого поверхні
на виробничій дільниці. Фактично
ОСОБА_1 до роботи на КП ЗФ «Центральна»
не був допущений. Ніяких обов'язків на
підприємстві не виконував. Відповідно
до ст. 24 КЗпП України трудові договори
на підприємстві як правило
укладаються у письмовій формі. На всіх
працівників, які працюють на
підприємстві ведуться трудові книжки.
До трудових книжок заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві. Відповідно до
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України № 58 усі записи в трудовій
книжці про прийняття на роботу,
переведення на іншу постійну роботу
або звільнення вносяться власником
після видання наказу, але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення, в
день звільнення. Наказу про прийняття
на роботу та звільнення ОСОБА_1 не
видавалось. Табель обліку робочого
часу не вівся. Всі зазначені вище
обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не
перебував у трудових відносинах з КП ЗФ
«Центральна», не виконував ніякої
роботи на підприємстві, тому й
заробітна плата йому не
нараховувалась. На підставі
викладеного, та керуючись ст. 214 ЦПК
України просить в позові відмовити
повністю (а.с.33-34).

У судовому засіданні

- позивач ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити,
та надав суду пояснення, які
співпадають з доводами позовної заяви,
підтвердив, що трудову книжку він не
віддавав, вона в нього будинку, ніякого
вступного інструктажу не проходив,
медогляду теж. Роботи виконував за
вказівкою ОСОБА_2, оплату той обіцяв
видати після того, як пустять ділянка,
тобто почнеться видобуток вугілля.

- представник відповідача Варакута О.О.,
який діє за дорученням (а.с.44), позов не
визнав, та суду надав пояснення, які
співпадають з доводами, викладеними в
запереченнях, та крім того пояснив, що
відповідно до Класифікатору професій
ДК 003:2010, затвердженого Наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 28 липня 2010 року N 327 такої
професії як «робочий поверхні на
виробничій дільниці з видобування
вугілля» не передбачено. ОСОБА_1 в
поданому позові зазначає, що останній
за домовленістю з директором КП «ЗФ
«Центральна» буде отримувати за
виконувану роботу мінімальну
заробітну плату, яку він отримає
загальною сумою після повного введення
в експлуатацію виробничої дільниці с.
Христофорівка Антрацитівського району
Луганської області. Такі твердження
ОСОБА_1 щодо умов наявної домовленості
щодо порядку та строків отримання ним
заробітної плати не дають підстав для
висновку, що саме такі умови оплати
праці є критерієм, який може визначати
можливо наявні між ним та КП «ЗФ
«Центральна» взаємовідносин як
трудові. Крім того, за адресою 1.5. км на
північний схід від с. Христофорівка
Антрацитівського району Луганської
області у підприємства КП ЗФ
«Центральна» на даний час відсутні
будь-які виробничі дільниці з
видобування вугілля. Вважає, що подані
в якості доказу наявності між
позивачем та відповідачем фактичних
трудових відносин свідоцтво про
реєстрацію машини, технічний талон та
талон державного технічного огляду
машини на ім'я ОСОБА_5, не дають підстав
для висновку, що вони є належними та
допустимими доказами в контексті
підтвердження фактів наявності
трудових відносин між позивачем та
відповідачем, оскільки будь-якої
інформації про події не містять, а
стосуються лише обставин державної
реєстрації прав власності ОСОБА_5
Вважає, що висновок експерта № 2486/12
складено в межах досудового
розслідування по кримінальному
провадженню, у ньому вказується, що
досудовим розслідуванням встановлено,
що в період часу з травня 2012 року по
лютий 2013 року невстановлені особи на
ділянці місцевості, розташованій в
районі с. Христофорівка незаконно
видобували кам'яне вугілля. Тобто, на
думку відповідача аналіз змісту
зазначеного документу також не надає
підстав для висновку про існування між
позивачем та відповідачем будь-яких
взаємовідносин, тому зазначений доказ
також не може сприйматися судом як
належний та допустимий. Тому просить у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

- свідок ОСОБА_6 підтвердив, що
працювали на приватній шахті «дірці»
без офіційного оформлення із грудня 2011
року по грудень 2012 року, був бригадиром.
Їм ОСОБА_1 представив ОСОБА_2, хазяїн
фабрики й приватної шахти. Бачив він
ОСОБА_1 й на нарадах, які ОСОБА_2
проводив. У його бригаді робітником
ОСОБА_1 ніколи не працював, але на
«дірку» приїжджав майже щодня, він же
привозив і зарплату всій його бригаді.

- свідки ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9
підтвердили, що вони дійсно працювали
на приватній шахті «дірці» без
офіційного оформлення на роботу,
роботою керував ОСОБА_6; ніхто, крім
ОСОБА_8, який бачив ОСОБА_1 на шахті у
«чистому», позивача не знають, тому
підтвердити що він кимсь працював на
можуть

- свідок ОСОБА_3 підтвердив, що працює
директором КП «ЗФ «Центральна» з
квітня 2013 року, до нього директором був
ОСОБА_2. ОСОБА_1 знає, вони спілкувалися
із приводу видобутку вугілля. За той
період, коли він працює директором,
ОСОБА_1 не працював. Немає по наявних
документах на КП «ЗФ «Центральна»
такого працівника із прізвищем
«Золотухін» і за період з 2011 року.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що ні підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
позову суд виходить з диспозитивності
прав сторін та того, що згідно зі ст. 10
ЦПК України обставини цивільних справ
встановлюється судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивну неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановлені обставини справи і
ухвалення рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
сторонами вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, і цей
факт не оспорюється позивачем, що меж
сторонами письмовій трудовий договір
не укладався. Але відповідно до частин
1,3,4 статті 24 КЗпП України трудовий
договір укладається як правило в
письмовій формі. Укладання трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи. Однак позивач
не надав суду доказів, що він був
керівником КП ЗФ «Центральна» ОСОБА_2
фактично допущенний до роботи, більш
того, він не зміг пояснити суду в якості
кого він працював.

Відповідно до Класифікатору професій
ДК 003:2010, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 28 липня 2010 року N 327 «Про
затвердження, внесення зміни та
скасування нормативних документів»,
зазначений Класифікатор професій
призначений для застосування
центральними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, об'єднаннями
соціальних партнерів усіх рівнів,
іншими громадськими організаціями,
всіма суб'єктами господарювання під
час запису про роботу у трудові книжки
працівників. Професійні назви робіт,
які наведені у Класифікаторі,
рекомендовано застосовувати під час
утворення нових назв професій та посад
у зв'язку з розвитком нових видів
економічної діяльності та технологій.
На підприємствах, в установах та
організаціях записи про роботу вносять
в установленому порядку до трудових
книжок працівників відповідно до
професійних назв робіт, зазначених у
покажчику професійних назв робіт за
кодами професій та абетковому
покажчику професійних назв робіт. Від
назв, зазначених у цих показчиках,
можуть утворюватися похідні назви
професій (професійних назв робіт,
посад) доданням похідних слів
(провідний, головний, молодший, змінний,
гірничий, третій та ін.), наведених у
додатку В. Аналіз положень зазначеного
класифікатора дає ґрунтованих підстав
для висновку про те, що такої професії
як «робочий поверхні на виробничій
дільниці з видобування вугілля», тобто
як вказане у позовної заяви, даним
класифікатором не передбачено. Не
передбачено згідно штатного розкладу
на 2011-2013 рік такої професії або виду
робіт у КП ЗФ «Центральна» (а.с.38, 53,54).

Згідно ст.48 КЗпП України трудова книжка
є основним документом про трудову
діяльність працівника. Трудові книжки
ведуться на всіх працівників, які
працюють на підприємстві понад п`ять
днів. До трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві. Трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника. Трудові книжки
ведуться на всіх працівників, які
працюють на підприємстві, в установі,
організації (далі - підприємство) усіх
форм власності або у фізичної особи
понад п'ять днів, у тому числі осіб, які
є співвласниками (власниками)
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, сезонних і тимчасових
працівників, а також позаштатних
працівників за умови, якщо вони
підлягають державному соціальному
страхуванню, пункт 1.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення від 29 липня 1993 року за №58).
Усі записи в трудовій книжці про
прийняття на роботу, переведення на
іншу постійну роботу або звільнення
вносяться власником або уповноваженим
ним органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення в
день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
розпорядження.(пункт 2.4 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення від 29 липня 1993 року за №58).

Але як пояснив і сам позивач, він
трудову книжку на КП ЗФ «Центральна» не
здавав, вона перебуває в нього будинку,
наказів про прийняття на роботу або
звільнення його по КП ЗФ «Центральна»
не було, факт допуску його на постійну
працю у якості робочого поверхні на
виробничій дільниці «Христофорівна»
КП ЗФ «Центральна», позивач не
підтвердив належним чином.

Нормами ст. 21 КЗпП України передбачено,
що трудовий договір - угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно до ст. 94 КзпП, заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 115 КзпП, заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

ОСОБА_1 в поданому позові зазначав, і
підтвердив це у судовому засіданні, що
він працював за домовленістю з
директором КП «ЗФ «Центральна», що
буде отримувати за виконувану роботу
мінімальну заробітну плату, яку він
отримає загальною сумою після повного
введення в експлуатацію виробничої
дільниці с. Христофорівка
Антрацитівського району Луганської
області.

Позивач також просить установити факт
того, що трудові відносини з
відповідачем були перервані по його
власному бажанню. Однак у позові
зазначена інша причина «19 лютого 2013
року на виробничу дільницю
підприємства, де ОСОБА_1, на його думку,
працював за трудовим договором з КП ЗФ
«Центральна», який він оформив з
директором цього підприємства - ОСОБА_2
прийшли працівники правоохоронних
органів, які припинили роботу цієї
виробничої ділянки КП ЗФ «Центральна»
і з цього часу він вважає себе
звільненим з роботи у КП ЗФ
«Центральна» за власним бажанням
згідно зі ст.38 КЗПП України.» Такі
обставини припинення видобутку
вугілля на приватній шахті були як їм,
так і свідками, підтверджені в
судовому засіданні.

Суд вважає, що такі твердження ОСОБА_1
щодо умов наявної домовленості щодо
порядку та строків отримання ним
заробітної плати не дають підстав для
висновку, що саме такі умови оплати
праці є критерієм, який може визначати
можливо наявні між ним та КП «ЗФ
«Центральна» взаємовідносин як
трудові.

Подані в якості доказу наявності між
позивачем та відповідачем фактичних
трудових відносин

- копія свідоцтва про реєстрацію машини
серія НОМЕР_1, підтверджує, що власником
транспортного засобу є ОСОБА_5, видане
воно 29 червня 2010 року;технічний талон
та талон державного технічного огляду
машини відносяться до того ж самого
транспортного засобу, що й свідоцтво
про реєстрацію машини серія НОМЕР_1,
тобто вони будь-якої інформації про
події, які є предметом судового
розгляджу, не містять, а стосуються
лише обставин державної реєстрації
прав власності ОСОБА_5 на цей
транспортний засіб, але про наявність
будь-яких відносин між КП «ЗФ
«Центральна» та зазначеним ОСОБА_5 з
приводу цього транспортного засобу
протягом 2011-2013 років позивачем не
надане; .

- ксерокопія «Заявки на
приобретение-авансовый отчет №___»
підтверджує тільки те, що це є
надрукований бланк з зробленими
невідомою особою записами. Проте, такої
форми документу як «Заявка на
приобретение-авансовый отчет» не
передбачено жодним нормативним актом,
зазначений документ не містить
посилань на жодні дані особи, яка цей
документ склала та якій він
адресований (конкретне П.І.Б., посада
тощо). Візуальний аналіз наявних
підписів на зазначеному документі дає
підстав для висновку про те, що жодний з
підписів не належить ОСОБА_1, оскільки
він суттєво відрізняється від підпису
ОСОБА_1 на позовній заяві. І це позивач
підтвердив у судовому засіданні.

- висновок експерта № 2486/12 складено в
межах досудового розслідування по
кримінальному провадженню, у ньому
зазначено, що «досудовим
розслідуванням встановлено, що в
період часу з травня 2012 р. по лютий 2013
року невстановлені особи на ділянці
місцевості, розташованій в районі с.
Христофорівка незаконно видобували
кам'яне вугілля», тобто
підтверджується незаконність добичі
кам'яного вугілля на той ділянці
місцевості, де згідно позовної заяві
нібито працював позивач. Аналіз змісту
зазначеного документу також не надає
підстав для висновку про існування між
позивачем та відповідачем трудових
відносин.

Тому зазначені докази не приймаються
судом як належні та допустимі.

Отже, виходячи з викладеного, позивач
не надав суду доказів про існування меж
ним та відповідачем трудових відносин,
а тому не має підстав для задоволення
його позову.

Керуючись ст.ст. 3,15, 119, 209-210 ЦПК України

В И Р И Ш І В :

У задоволенні позиву ОСОБА_1 до
колективного підприємства
збагачувальної фабрики «Центральна»
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах, про зобов'язання
видання наказів про прийняття і
звільнення з роботи, внесення записів
до трудової книжки, нарахування і
виплату заробітної плати - відмовити за
необґрунтованістю.

Вступна та резолютивна частина рішення
складена в нарадчій кімнати та
проголошена у судовому засіданні 12
лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Антрацитівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Антрацитівського

міськрайонного суду
Л. П. Філіпенко