Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Галянчук Н.М.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 314/4285/13
Справа № 22ц-778/ 500/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Евальд Д.Д.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 12.12.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, посилаючись на те, що за
судовим рішенням відповідач,
зобов'язаний на її користь сплачувати
аліменти у розмірі 14 частки
щомісячного заробітку на утримання
неповнолітнього сина -
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Про те, на січень 2013
року, виникла аліментна заборгованість
на суму 11 442 грн.. Тому, з підстав ст.196 СК,
просила стягнути на її користь
неустойку у розмірі 103 326 грн. 47 коп..

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 12.12.2013 року
позов задоволено частково. На користь
заявника суд присудив 2000 грн..

У скарзі позивач просив скасувати
рішення суду і ухвалити нове рішення
про задоволення позову за вимогами про
присудження неустойки, у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального и процесуального права.

З матеріалів справи видно, що
відповідач має аліментні обов'язки з
утримання його неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з
позивачем (а.с.3).

Отже, за вимогами ст.180 СК батько
зобов'язаний був утримувати дитину до
повноліття.

За рішенням суду на відповідача
покладено обов'язок зі сплати
аліментів на утримання сина у розмірі 14
частки його щомісячного заробітку
(а.с.6).

Загальна сума аліментів (борг) на
користь позивача, нарахована,
починаючи з січня 2008 року по липень 2013
року й становить - 11 442 грн. 53 коп.(а.с.8).

Зазначені суми вирахувані Державною
виконавчою службою і сторонами не
заперечуються.

За нормами ст.196 СК особа яка допустила
заборгованість по сплаті аліментів
сплачує неустойку(пеню) у розмірі
одного відсотка від несплаченої суми
аліментів.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судом окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" у п.22 роз'яснив, що
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин.

Відповідач пояснював, що він працює й
отримує заробітну плату у розмірі 1300
грн. на місяць. Натепер, на його
утриманні знаходиться дружина та
неповнолітня донька
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають
разом з ним. У зв'язку з тривалим
захворюванням (вентральна грижа) не мав
змоги працювати, стаціонарно лікувався
(а.с.36,37,34).

Статтею 48 Конституції України
передбачено, право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

В статті 6 Основ законодавства України
про охорону здоров'я закладено: "Кожний
громадянин України має право на
охорону здоров'я, що передбачає:
життєвий рівень, включаючи їжу, одяг,
житло,медичний догляд та соціальне
обслуговування і забезпечення, який є
необхідним для підтримання здоров'я
людини…".

Таким чином, змістом права на достатній
життєвий рівень є соціальні блага як
гарантія існування і вияву можливостей
особи. Його формою є право на певні
умови життя.

Сучасне законодавство, а саме ст.196 ч.6
СК, дозволяє суду зменшити розмір
неустойки за прострочення сплати
аліментів зважаючи на матеріальний
стан платника.

Суд першої інстанції врахував
викладене й діяв в межах закону. Його
висновки, окрім особистих заперечень
позивача, не спростовуються.

З огляду на викладене, аргументи
апеляційної скарги, щодо не законності
рішення є не обґрунтованими.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317, ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 12.12.2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: