Справа № 2-2604/2011 Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/1200/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_1
до Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним,-

встановила:

у квітні 2010 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним.

Позивач посилалася на те, що рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 16 січня 2007 року
встановлено факт родинних відносин між
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого у
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, померлою у
ІНФОРМАЦІЯ_3 як між сином та батьками.

Встановлено факт, прийняття спадщини
ОСОБА_1 спадкового майна, а саме
житлового будинку з надвірними
будівлями, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та визнано за нею право
власності на вказаний будинок.

Позивач вказує на те, що
Великодимерська селищна рада
Броварського району Київської області
беззаперечно визнала її позов про
встановлення факту прийняття спадщини,
тому що не було інших спадкоємців,
заповіту та правовстановлюючих
документів на її спадкове майно.

Відповідно до довідки
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області
№ 186 від 16 червня 2006 року на ім»я
завідуючої Броварської державної
районної нотаріальної контори
Київської області, останню повідомлено
про відсутність заповіту, оформлення
спадкових прав на вказане майно, а
також про наявність будь-яких
правовстановлюючих документів.

07 серпня 2007 року до Броварського
міськрайонного суду Київської області
звернувся ОСОБА_5 із заявою про
перегляд рішення суду від 16 січня 2007
року у зв»язку із нововиявленими
обставинами та, як доказ, надав копію
заповіту від 12 серпня 1988 року,
складеного ОСОБА_6 на ім»я ОСОБА_7,
матері заявника ОСОБА_5

Вважає вказаний заповіт підробленим,
оскільки він хоча і посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області
Дворською О.Т, але не має
реєстраційного номеру
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області.

Пізніше заявником ОСОБА_5 наданий інший
екземпляр заповіту від 12 серпня 1988
року, який вже містив реєстраційний
номер - « 45» та теж був посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області
Дворською О.Т.

Дослідженням №01/2 від 18 лютого 2010 року
встановлено, що подані до суду копії
заповіту від 12 серпня 1988 року виконані
з одного екземпляру заповіту, на одній
печатній машині.

На екземплярі заповіту, який містить
реєстраційний номер - « 45» були
зроблені додаткові прочерки у вигляді
латинської букви «S» та зроблено запис:
«заповіт не скасовано і не змінено» та
завірено його новою печаткою
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області.

Також на копіях заповіту, в тексті
зазначено, що заповіт складено та
посвідчено в двох примірниках, один з
яких зберігається в справах
виконавчого комітету Великодимерської
сільської ради народних депутатів,
другий видається заповідачу.

Під час огляду журналів реєстрації
заповітів за 1988 рік виявлено, що у графі
реєстраційного запису під №45 є
виправлення, а сам журнал не
прошнурований та не опечатаний
печаткою Великодимерської сільської
ради народних депутатів, оригінали
заповіту суду для огляду не були
надані.

Позивач вважає, що все викладене вказує
на те, що заповіт від 12 серпня 1988 року,
складений ОСОБА_6 на ім»я ОСОБА_7 і
наданий ОСОБА_5, як доказ у справі за
його заявою про перегляд рішення суду
від 16 січня 2007 року за нововиявленими
обставинами є підробний, тому просила
суд визнати його недійсним.

Представник позивача пояснив те, що під
час складання заповіту ОСОБА_6 був
лежачим хворим, а тому під час
складання заповіту повинні бути
присутні свідки, що є обов'язковим при
зазначених обставинах, що ОСОБА_6 був
малограмотною людиною та хворів на
вологу гангрену, що вплинуло на функції
головного мозку, тому не міг правильно
усвідомлювати важливі обставини та
віддавати звіт в своїх діях та керувати
ними.

Вважає, що секретар виконавчого
комітету Великодимерської селищної
ради Дворська О.Т. під час складання
заповіту порушила порядок його
оформлення, що є підставою для його
скасування.

Оскільки будь-яка інформація про
заповіт у реєстрі спадкових справ на
період з 1988 року по 2007 рік відсутня, то
припускає, що такий заповіт був взагалі
відсутній аж до його підроблення у 2007
році.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 грудня 2013
року позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення незаконне
та винесене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просила рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Витребувати від відповідача оригінал
заповіту від 12 серпня 1988 року від імені
ОСОБА_6 на ім»я ОСОБА_7 - недійсним,
витребувати від третьої особи -ОСОБА_2
другий примірник заповіту від 12 серпня
1988 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, про, що в книзі реєстрації
смертей Великодимерської сільської
ради Броварського району Київської
області зроблено відповідний запис 26
вересня 1988 року за №86 у зв»язку з
гострою серцево - судинною
недостатністю.

Заочним рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 січня 2007 року було задоволено
позов ОСОБА_1 та встановлено факт
родинних стосунків між ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та
ОСОБА_6, померлого у ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, померлою в ІНФОРМАЦІЯ_3 як між
сином та батьками; встановлено факт
прийняття нею спадщини та визнано
право власності на спадкове майно -
домоволодіння за АДРЕСА_1.

Справа слухалася судами неодноразово.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2007 року рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 січня 2007 року скасовано за
нововиявленими обставинами.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 квітня 2008
року в задоволені позову ОСОБА_1 про
встановлення факту родинних відносин,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 31 липня 2008 року
вище вказане рішення скасовано, а
справу направлено на новий судовий
розгляд.

25 грудня 2009 року Броварським
міськрайонним судом Київської області
у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
ОСОБА_5 про встановлення факту родинних
відносин, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на спадкове майно відмовлено. Рішення
набрало законної сили 28 січня 2010 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 20 травня 2010
року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд у зв»язку із нововиявленими
обставинами ухвали Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 листопада 2007 року та рішення
цього ж суду від 25 грудня 2009 року,
постановлених у справі за позовом
ОСОБА_1 до Великодимерської селищної
ради Броварського району Київської
області, ОСОБА_5 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на спадкове майно
відмовлено.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 листопада
2012 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Великодимерської селищної ради
Броварського району Київської області,
третя особа: ОСОБА_5 про визнання
заповіту недійсним було призначено
комплексну судово-медичну
психологічну експертизу, на вирішення
якої, зокрема, поставлено запитання: чи
можливий розвиток інтоксикації
організму хворого ОСОБА_6 на хворобу з
діагнозом гангрена нижньої кінцівки та
чи міг він у серпні 1988 року враховуючи
його індивідуальні вікові особливості
і конкретні умови (хвороба), під час
заповітного розпорядження щодо свого
майна, чи міг він при цьому правильно
усвідомлювати важливі для справи
обставини та чи міг він віддавати собі
звіт в своїх діях та керувати ними.

Згідно з висновком експерта №20/К
Київського обласного бюро
судово-медичної експертизи,
вбачається, що за умови наявності у
ОСОБА_6 вологої гангрени лівої нижньої
кінцівки, з приводу якої він за
медичною допомогою не звертався,
зазначене захворювання могло привести
до сильної інтоксикації організму із
виникненням порушень функцій
головного мозку, у тому числі вищої
нервової діяльності (різні ступені
порушення свідомості, нерозуміння
навколишньої обстановки та
неадекватне реагування на її фактори,
неадекватність поведінки тощо). Також
зазначено, що, виходячи з аналізу
наданої документації, неможливо
виключити, що порушення з боку
психічного стану могли виникнути у
ОСОБА_6 ще до розвитку у нього клінічної
симптоматики вологої гангрени
«…ОСОБА_6 після смерті своєї дружини
ОСОБА_8 у ІНФОРМАЦІЯ_3 переніс душевний
стрес і після цього зліг», та
захворювання на вологу гангрену через
інтоксикацію організму із порушенням
функції центральної нервової системи
могла ще у більшому ступені посилити
зміни психічного стану пацієнта.

Таким чином, не виключається, що у
серпні 1988 року ОСОБА_6 «під час
заповітного розпорядження щодо свого
майна», можливо, й не міг «правильно
усвідомлювати важливі для справи
обставини» та правильно «віддавати
собі звіт в своїх діях та керувати
ними».

Із журналу для реєстрації нотаріальних
дій виконавчого комітету
Великодимерської сільської ради
Броварського району за 1988 рік,
вбачається, що 12 серпня 1988 року
здійснено запис під номером 45 про те, що
ОСОБА_6 склав та посвідчив заповіт на
ОСОБА_7 (т.2 а.с.160-163).

Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є
одностороннім правочином, тобто дією
особи, спрямованою на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч.3 ст.202 ЦК України
одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами (заповіт
подружжя).

Так як правовідносини виникли до 01
січня 2004 року та продовжують існувати
на даний час, при вирішенні цього спору
застосуванню підлягають, ЦК України (1963
року), та чинний ЦК України (2003 року).

Відповідно до ст.534 ЦК України (1963 року),
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Згідно з ст.541 цього Кодексу заповіт
повинен бути укладений у письмовій
формі з зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.

У ч.2 ст.545 ЦК України (1963 року),
зазначалося, що якщо заповіт буде
визнаний недійсним, то спадкоємець,
який за цим заповітом був позбавлений
спадщини, одержує право спадкувати на
загальних підставах.

Аналогічні положення містить ст.1223 ЦК
України у якій визначено, що заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

За змістом положень ч.ч.1,2 ст.1234 ЦК
України право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється
особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Згідно із ч.ч.1,2,3 ст.1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У ч.1 ст.1251 ЦК України визначено, що якщо
у населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним, в разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права, чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
серед яких частина 3 цієї статті
зазначено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 відсутні,
оскільки проведеною у справі
судово-медичною, психологічною
експертизою не зроблено висновку про
абсолютну неспроможність ОСОБА_6, в
момент складання ним заповіту,
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а лише експерт
припустив, що захворювання у
останнього (волога гангрена лівої
нижньої кінцівки) могло призвести до
сильної інтоксикації організму із
виникненням порушень функцій
головного мозку, у тому числі вищої
нервової діяльності (різні ступені
порушення свідомості, нерозуміння
навколишньої обстановки та
неадекватне реагування на її фактори,
неадекватність поведінки тощо). Тобто
під час здійснення свого заповітного
розпорядження щодо свого майна,
можливо, й не міг правильно
усвідомлювати важливі для справи
обставини та правильно віддавати собі
звіт в своїх діях та керувати ними.

Крім того судом правильно встановлено,
що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_6
щодо свого заповітного розпорядження
було вільним, тобто відповідало його
волі.

Посилання позивача ОСОБА_1 про виявлені
ним на одному із екземплярів заповіту
реєстраційного номеру « 45» і
додаткових прочерків у вигляді
латинської букви «S», та зроблений
запис: «заповіт не скасовано і не
змінено» та інші незначні неточності
не можуть бути підставою для визнання
заповіту недійсним, оскільки вони самі
по собі не суперечать правилам і формі
вчинення правочину.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді