Справа № 2-1068/12
Провадження № 22ц/782/293/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, лютого місяця, 24-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі : головуючого судді:
Яресько А.В., суддів: Луганської В.М.,
Борисова Є.А., при секретарі: Веселові
С.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська від 26 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна», треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки ,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду із позовними
вимогами, які вони у подальшому
неодноразово уточнювали (а.с.78-85 т.3) та
просили стягнути солідарно з
відповідачів ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
майнову шкоду в розмірі 55216,00 гривень;
стягнути солідарно з відповідачів ПрАТ
«СК «ПРОВІДНА», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду за
лікування в розмірі 1258,15 гривень;
стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень;
стягнути з відповідача ПрАТ «СК
«ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_2 пеню за
прострочку виплати страхового
відшкодування в розмірі 11280, 97 гривень;
стягнути з відповідача - ПрАТ «СК
«ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду у розмірі 5000,00 гривень; стягнути
солідарно з відповідачів ПрАТ «СК
«ПРОВІДНА», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду за лікування
в розмірі 1242,17 гривень; стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 10000,00 гривень; а також
вирішити питання щодо судових витрат
по справі.

Рішенням Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська від 26
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, у
рівних частках у сумі 28237 гривень 08
копійок з кожного, стягнуто з ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, у рівних частках у розмірі 500
гривень 00 копійок з кожного, стягнуто з
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, у рівних частках
у сумі по 621 гривня 09 копійок з кожного,
стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, у
рівних частках у розмірі 500 гривень 00
копійок з кожного, та стягнуто судовий
збір з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по справі у сумі
по 309 гривень 67 копійок з
кожного,стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі у сумі по 214 гривень 60 копійок з
кожного.

Відповідач не погодився із
винесеним рішенням суду та подав на
нього апеляційну скаргу, у якій просив
апеляційну скаргу задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив рішення
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська від 26 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 і ПрАТ «СК «Провідна» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки задовольнити
частково, а саме:матеріальну шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнути у
солідарному порядку з відповідачів -
ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4, а у
задоволенні інших вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Вислухавши доповідача, апелянта,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та письмових заперечень проти неї,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Статтею 303 ЦПК є визначені межі
розгляду справи апеляційним судом, а
саме вказано на те, що під час розгляду
справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Статтею 59 ЦПК є
визначеним, що «обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування», а відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, апелянтом не
було доведено перед судом належним
чином обґрунтованості своїх позовних
вимог.

Статтею 213 ЦПК є встановленим, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що, як
було встановлено під час судового
розгляду справи по суті, 29.01.2012р. о 17:45
годині на автодорозі КПП Красна
Талівка - Луганськ - Станиця Луганська 4
км+400м ОСОБА_4, керуючи механічним
транспортним засобом - автомобілем
«М-412 ИЭ», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, порушив п. 12.1 Правил
дорожнього руху України, внаслідок
чого здійснив зіткнення з автомобілем
«RENAULT KANGOO», державний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 з пасажиром ОСОБА_3, в
результаті якого транспортні засоби
отримали механічні пошкодження (а.с.67
т.1). Як вбачається з оглянутих у
судовому засіданні матеріалів справи
№3-180/2012р. за ст. 124 КУпАП, під час
розгляду Станично-Луганським судом
Луганської області протоколу про
адміністративне правопорушення серії
ВВ1№397551 від 07.02.2012р., ОСОБА_4 вину у
вчинені ДТП визнав у повному обсязі. За
наслідками розгляду вказаного
протоколу, постановою суду від 23.03.2012р.
було закрито провадження по справі на
підставі ст. 38 КУпАП у зв'язку із
закінченням строку притягнення до
адміністративної відповідальності, що
є нереабілітуючою обставиною. Вказана
постанова ОСОБА_4 у встановленому
Законом порядку оскаржена не була,
набрала чинності та підлягає
виконанню. Крім того, постановою ВДАІ
Станично-Луганського РВ ГУМВД України
в Луганській області ОСОБА_4 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.
126 КУпАП (протокол серії ВВ1№397850) за
керування транспортним засобом без
наявності на те відповідних прав
(а.с.138-139 т.2).

Суд першої інстанції прийшов до
висновків про те, що наявність вини
ОСОБА_4 у вчинені ДТП також
підтверджується матеріалами про
відмову в порушенні кримінальної
справи №348 від 07.02.2012р. (ЖРЗСП №397 від
29.01.2012р.), відповідно до яких постановою
державтоінспектора ВДАІ
Станично-Луганського РВ ГУМВД України
в Луганській області від 07.02.2012р. було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_4 на підставі ст. 6
п. 2 КПК України та складено протоколи
про адміністративні правопорушення за
ст. 124 КУаАП та ст. 126 КУаАП,
підтверджується вона і самими
поясненнями,що були надані ОСОБА_4
одразу після ДТП 29.01.2012р., з яких
вбачається, що він самовільно сів за
кермо автомобіля М-412 ИЭ, та внаслідок
поганих погодних умов, малого досвіду
водіння та відсутності водійських прав
не впорався з управлінням, внаслідок
чого здійснив зіткнення з автомобілем
«RENAULT KANGOO», який рухався по зустрічній
смузі. Судом було встановлено і те, що
згідно Звіту № 01/03/12 про оцінку
автомобіля «RENAULT KANGOO», державний номер
НОМЕР_1 від 28.02.2012р. вартість майнової
шкоди, завданої ОСОБА_2, як володільцю
вказаного автомобіля, внаслідок ДТП,
складає 53116,00 гривень (а.с.29-56 т. 1). Розмір
вказаної майнової шкоди та
правильність її розрахунку у судовому
засіданні відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_1
та третьою особою ОСОБА_7 оспорено не
було. Для визначення розміру майнової
шкоди було проведено обстеження
автомобіля, за яке ОСОБА_2 було сплачено
500,00 гривень згідно розрахункової
квитанції № 007375 від 01.03.2012р. (а.с.28 т.1).
Також, ОСОБА_2 було сплачено 700,00 гривень
за транспортування автомобіля «RENAULT
KANGOO», для проведення
авто-товарознавчого обстеження згідно
розрахункової квитанції № 565755 від
29.01.2012 р.(а.с, 56 т.1) та 900,00 гривень за
перевозку автомобіля за місцем
проживання позивача, після проведення
оцінки згідно квитанції № 247181 від
16.02.2012р. (а.с.57-58). Таким чином
матеріальна шкода, завдана позивачу
ОСОБА_2 склала 55216,00 гривень із з
розрахунку: 53116,00 грн. + 500,00 грн. + 700,00 грн.
+ 900,00 грн. = 55216,00 грн.

Крім того, судом було взято до уваги і
те, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 було
спричинено тілесні ушкодження, із
якими він у період з 03.02.2012р. по 14.02.2012р.
перебував на стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні
Станично-Луганського РТМО з діагнозом:
«ЗЧМТ, сотрясение головного мозга
(29.01.2012 г.), ДТП -стойкий цефалгический
синдром, умеренный астено-вегетативный
синдром». За час знаходження на
лікуванні ОСОБА_2 було придбано
необхідних для лікування медикаментів
на суму 1258,15 гривень, що
підтверджується: копією фіскального
чеку ТОВ Українсько-ізраїльська
медична компанія м. Луганськ від
02.02.2102р. на суму 450,00 гривень; копією
розрахункової квитанції № 201054 від
02.02.2012р., на суму 150,00 гривень, копією
фіскального чеку КП «ДО «Фармація» №
Е3 від 03.02.2012р. на суму 2,40 гривень;
копією фіскального чеку КП «ДО
«Фармація» № Е4 від 03.02.2012р. на
суму 230,89 гривень; копією фіскального
чеку КП «ДО «Фармація» № Е8 від
05.02.2012р. на суму 39,35 гривень; копією
фіскального чеку КП «ДО «Фармація» №
Е4 від 06.02.2012р. на суму 1,60 гривень;
копією фіскального чеку ПП
«Лугамедторг» № 37068 від 06.02.2012 р. на суму
131,54 гривень; копією фіскального чеку ПП
«Лугамедторг» №38031 від 10.02.2012 р. на суму
130,70 гривень. Внаслідок ДТП також було
травмовано ОСОБА_3, яка була пасажиркою
автомобіля «RENAULT KANGOO», державний номер
НОМЕР_1. У зв'язку з отриманим тілесними
ушкодженнями ОСОБА_3 в період з 03.02.2012р.
по 14.02.2012р. знаходилася на
стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні
Станично-Луганського РТМО з діагнозом:
«ЗЧМТ, сотрясение головного мозга
(29.01.2012 г.), выраженный
астено-вегетативный синдром». За час
знаходження на лікуванні ОСОБА_3 було
придбано необхідних для лікування
медикаментів на суму 1242,17 гривень, що
підтверджується: копією фіскального
чеку ТОВ Українсько-ізраїльська
медична компанія м. Луганськ від
02.02.2102р. на суму 450,00 гривень; копією
розрахункової квитанції № 201060 від
02.02.2012р., на суму 150,00 гривень; копією
фіскального чеку КП «ЛО «Фармація» №
А9 від 01.02.2012р. на суму 54,00 гривень;
копією фіскального чеку КП «ЛО
«Фармація» № Е1 від 03.02.2012р. на
суму 262,44 гривень; копією фіскального
чеку КП «ЛО «Фармація» № Е5 від
05.02.2012р. на суму 1,60 гривень: копією
фіскального чеку КП «ЛО «Фармація» №
Е8 від 06.02.2012р. на суму 4,00 гривень;
копією фіскального чеку КП «ЛО
«Фармація» № Е2 від 06.02.2012р. на
суму 246,90 гривень; копією фіскального
чеку ПП «Лугамедторг» № 37520 від 08.02.2012р.
на суму 41,83 гривень; копією фіскального
чеку КП «ЛО «Фармація» № Е2 від
10.02.2012р. на суму 29,00 гривень; копією
фіскального чеку КП «ЛО «Фармація» №
Е1 від 10.02.2012р. на суму 2,40 гривень.
Розмір витрат на лікування у зв'язку з
пошкодженням здоров'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ніким з учасників судового провадження
оспорено не було. Таким чином судом
встановлено, що в момент настання ДТП
29.01.2012р. ОСОБА_4 експлуатував
забезпечений транспортний засіб «М-412
ИЭ», державний номер НОМЕР_2, не на
законних підставах, оскільки не мав при
собі посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії і
реєстраційного документа на
транспортний засіб, у зв'язку з чим у
ПрАТ «СК «Провідна» підстав для
відшкодування шкоди згідно Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не виникло. З огляду на те, що
момент виплати страхового
відшкодування на підставі полісу не
настав, заявлені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ПрАТ «СК «Провідна» є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають. Також
судом встановлено, що незаконному
заволодінню ОСОБА_4 транспортним
засобом сприяла недбалість ОСОБА_1 та
ОСОБА_7, які, володіючи автомобілем на
відповідній правовій підставі
(довіреність від 29.06.2006р.), не
забезпечили його належної охорони, що
призвело до неправомірного
заволодіння даним транспортним
засобом особою, яка не має на це
відповідних прав. Дана обставина була
визнана у судовому засіданні як ОСОБА_1,
так і ОСОБА_7

За таких обставин суд дійшов до
висновків про те, що відповідальність
за шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, у даному випадку мають нести
ОСОБА_4, як безпосередній заподіювач
шкоди, та ОСОБА_1 і ОСОБА_7, як особи, що
володіючи автомобілем на відповідній
правовій підставі, не забезпечили його
належної охорони. При цьому, оскільки
відповідач ОСОБА_1 та третя особа
ОСОБА_7 спільними діями не забезпечили
схоронність транспортного засобу, то
вони, як володільці джерела підвищеної
небезпеки, повинні нести
відповідальність перед позивачами
саме за те, що не забезпечили його
належної охорони, а відповідач ОСОБА_7
за безпосереднє спричинення шкоди під
час ДТП. Та судом першої інстанції було
визначено частку вини у заподіянні
шкоди ОСОБА_4 у 50%, а у 50% - частку вини
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 При цьому суд дійшов і
до висновків про те, що згідно з нормами
ст. 1190 ЦК України, відповідальність
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 має бути солідарною,
оскільки їх дії (бездіяльність) були
сукупними та взаємопов'язаними. При
винесенні рішення судом першої
інстанції було враховано і те, що у
зв'язку з пред'явленням позову тільки
до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ПрАТ «СК
«Провідна» і небажанням залучити до
участі у справі ОСОБА_7 у якості
відповідача, та відсутністю такої
можливості у суду на підставі власної
ініціативи є доцільним вирішити
питання про права та обов'язки
залучених по справі відповідачів, що не
є перешкодою для подальшого звернення
з позовними вимогами до ОСОБА_7 Крім
того судом було вирішено питання і
стягнення на відшкодування завданих
немайнових втрат.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, адже
до них він дійшов із належним
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. При розгляді
справи по суті судом першої інстанції
не було допущено таких з порушень норм
матеріального чи процессуального
права, що давали б підстави для
скасування чи зміни рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.
Так, посилання у апеляції на те, що
судом було невірно застосовано чи
взагалі не застосовано норми Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»
на увагу не заслуговують, адже як
вбачається із полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземного
транспорту №АВ/2644105 від 18.01.2012р. (а.с.233
т.1), цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 строком з 19.01.2012р. по 18.01.2013р. була
застрахована у ПрАТ «Страхова компанія
«Провідна». Пунктом 2 вказаного Полісу
визначено, що страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час ДТП, яка сталася
за участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно-правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована за договором (полісом). А
статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на який посилається апелянт, э
визначеним, що обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників. При цьому, відповідно
до п.1.4 ст. 1 Закону (у редакції на момент
виникнення правовідносин), особами,
відповідальність яких застрахована, є
страхувальник та інші особи, які
експлуатують забезпечений
транспортний засіб на законних
підставах.

Посилання апелянта на те, що судом
нібито було сплутано поняття
«управління транспортним засобом» та
поняття «експлуатації транспортного
засобу» - висновків суду першої
інстанції теж не спростовує, адже як
було роз'яснено у п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Якщо особа під час
керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України)». Особа, що
керувала належним апелянту
транспортним засобом на момент
вчинення ДТП не мала ні посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії ні
реєстраційного документу на
транспортний засіб - ці обставини є
доведеними матеріалами справи (зокрема
пояснення у протоколі самого ОСОБА_4).
Статтею 15 Закону «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності» у тій його редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин є визначеним, що
страховик може здійснювати страхове
відшкодування виключно внаслідок
експлуатації транспортного засобу, що
є визначений у договорі страхування
при експлуатації його будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах.

Колегія суддів не може розцінити
встановлені по справі обставини
експлуатації ОСОБА_4 транспортного
засобу, внаслідок яких сталось ДТП як
законні, адже п. 2.1 Правил дорожнього
руху України є визначено, що водій
механічного транспортного засобу
повинен мати при собі посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії,
реєстраційний документ на
транспортний засіб та поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Згідно до змісту ст. 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів, що
створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах. Якщо неправомірному
заволодінню іншою особою транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом
сприяла недбалість її власника
(володільця), шкода, завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення. У п. 9
Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р. є
роз'ясненим, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не відповідає за шкоду,
завдану цим джерелом, якщо доведе, що
воно вибуло з його володіння внаслідок
протиправних дій інших осіб (наприклад,
у разі незаконного заволодіння
транспортним засобом), наслідок
непереборної сили (наприклад, у разі
стихійного лиха), а не з його вини.
Особи, які вчинили ці протиправні дії
(неправомірно заволоділи транспортним
засобом, механізмом або іншим об'єктом),
відшкодовують шкоду на загальних
підставах цивільно-правової
відповідальності особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки. Коли цьому сприяла
недбалість її власника або володільця
(не була забезпечена належна охорона
тощо), відповідальність за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
може бути покладено на особу, яка
неправомірно заволоділа цим джерелом,
і на його власника або володільця у
частці відповідно до ступеня вини
кожного з них, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення (частина
четверта статті 1187 ЦК).

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що діями апелянта не було спричинено
моральної шкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то ст.
1167 ЦК України є передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Відповідно до
встановлених по справі обставин
винуватець ДТП заволодів транспортним
засобом через недбалість його власника
- тобто наявність провини власника
транспортного засобу що знайшла своє
вираження у його недбалості при
експлуатації та зберіганні
транспортного засобу є доведеною по
справі - і, відповідно дає підстави для
стягнення з нього моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Пунктом 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995р. є визначено, що під моральною
шкодою необхідно розуміти збитки
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, спричинених
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди є
визначеним судом першої інстанції із
врахуванням характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, що мають по справі
істотне значення. Позивачами не було
надано апеляційної скарги на рішення
суду, відповідно до правил ст. 303 ЦПК
рішення перевіряється у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Частиною 2 ст.
308 ЦПК передбачено, що не може бути
скасоване справедливе та правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань. Відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Колегією суддів
не встановлено неправильного
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення, доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують.

З огляду на викладене вище, та
керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314-315 ЦПК
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________ Судді:______________________