Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/307/14р.
Головуючий у 1 інстанції: Яркіна
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кушугумської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області, третя особа: Запорізька
районна державна нотаріальна контора,
ТОВ «ЗМБТІ», ОСОБА_4 про визнання права
власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що починаючи з 2003 року він
добросовісно, відкрито та безперервно
володіє домоволодінням розташованого
в АДРЕСА_1, утримував його, підтримував
в належному стані і постійно мешкав.

У 2003 року щодо вказаного домоволодіння
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено
домашню угоду відчуження на користь
ОСОБА_3 за ціною 800 доларів США.

Ним не біло оформлено право власності
на вказаний житловий будинок тому як в
нотаріальному порядку договір
купівлі-продажу не укладався, він після
підписання угоди вселився до будинку
та проживає по теперішній час, вважає,
що він є добросовісним набувачем,
оскільки сплатив за нього грошові
кошти та протягом 10 років
безперешкодно користується спірним
будинком.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 померла, тому
у ОСОБА_3 не має можливості нотаріально
посвідчити договір купівлі-продажу та
визнати за собою право власності.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд, визнати право власності на
житловий будинок розташований в
АДРЕСА_1.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
положень ст. 344 про набувальну давність
та фактичних обставин справи.

Так, відповідно до ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Таким чином, особою, яка володіє чужим
майном при зазначених обставинах, у
всіх випадках є не власник і, тим
більше, власник ні в якому випадку не
може набути майно у власність за
давністю володіння.

Отже зміст статті 344 ЦК України
передбачає що володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Як вбачається з пояснень сторін,
позивач вважав, що набув право
власності на підставі не посвідченого
нотаріально договору купівлі-продажу,
нібито укладеного з ОСОБА_5

Таким чином, позивач був обізнаний, або
не мав жодних перешкод для з'ясування
питання про те, що заволодів він
будинком на підставі договору
купівлі-продажу, який не був
посвідчений у порядку, передбаченому
чинним на той час законодавством ( ст. 227
ЦК 1963р.)

Відсутність зазначеного договору не
надає можливості з'ясувати та
дослідити його зміст. ОСОБА_5 померла у
2004 році, і до часу своєї смерті не
вживала заходів щодо нотаріального
посвідчення договору купівлі - продажу.

За ч. 3. ст. 344 ЦК якщо особа заволоділа
майном на підставі договору з його
власником, який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_5 до
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( до часу своєї смерті) була
позбавлена володіння належним їй
будинком.

Принаймні до цього часу наявність у
позивача такої правової підстави для
володіння майном як купівля-продаж, не
позбавляла його можливості набути
право власності у визначеному
позасудовому порядку.

У квітні 2013 року виник спір між
позивачем та дочкою померлої ОСОБА_5 -
ОСОБА_4 з приводу спірного житлового
будинку та господарських споруд.

Таким чином немає підстав вважати, що
позивач не знав про те, що володіє
майном без належно укладеного договору
а також що безперервне та
безперешкодне володіння спірним
будинком тривало понад 10 років до часу
його звернення до суду.

Позивач також послався на те, що третя
особа ОСОБА_4 не може заперечувати
проти позову, оскільки вона не заявила
своєчасно своїх вимог на спадщину, а
отже не є спадкоємцем і не уповноважена
заперечувати проти його позову. Разом з
тим, за таких обставин, у разі
відсутності спадкоємця майно
переходить у власність територіальної
громади.

Враховуючи, що ст. 1277 ЦК не визначено
граничного строку для подання
відповідним органом місцевого
самоврядування заяви про визнання
спадщини відумерлою, а також те, що
чинним законодавством не передбачена
відмова територіальної громади від
набуття права власності в порядку,
встановленому зазначеною нормою,
підстав для задоволення позову про
застосування строків набувальної
давності також не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної карги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 22 листопада 2013
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: