Справа № 464/4299/14
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/6578/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.,

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 її представника
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, адвоката
ОСОБА_5, представника Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради Дрозд Г.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_4 на заочне
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 28 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, третя особа Сихівська районна
адміністрація ЛМР про усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням, -

встановила:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернула з
позовом в суд до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
третя особа орган опіки та піклування
Сихівської районної адміністрації ЛМР
в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_9 про усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням квартирою №36 у будинку №5
по вул. Освицька у м. Львові та вселення
у вказану квартиру.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
08.11.2007 р. між нею та ОСОБА_7 було укладено
шлюб, після чого вони почали проживати
у спірній квартирі АДРЕСА_1, яка
належить батькам чоловіка - ОСОБА_7 та
ОСОБА_10. Зі згоди відповідачів 20.05.2008 р.
її було зареєстровано у вказану
квартиру. У цій же квартирі
зареєстровано їхнього сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок постійних
конфліктів з відповідачами починаючи
із травня 2012р. вона вимушено покинула
цю квартиру стала тимчасово проживати
до своїх батьків. У червні та листопаді
2012р. було зроблено спроби повернутись
проживати у квартиру, однак зі сторони
відповідачів чинились перешкоди, були
поміняні замки, її особисті речі та
речі її сина були з квартири
переміщені, її повідомлено, що в цій
квартирі проживають інші люди. Окрім
того, відповідачі звернулись до суду з
вимогою визнання її та її сина такими,
що втратили право на проживання у
квартирі. 11.10.2013р. судом ухвалено
рішення про відмову у визнанні її та
її сина такими, що втратили право на
користування житловою площею у спірній
квартирі відповідно та визнано, що
вона та її син ОСОБА_11 мають право на
користування житловою площею у цій
квартирі і такого права не втратили.
Незважаючи на це відповідачі і надалі
не дають їй можливості скористатись її
правом на проживання у вказаній
квартирі, не надають ключів від вхідних
дверей, у цій квартирі проживають
орендарі житла.

Заочним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 28 липня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено. Судом
зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7 не
чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_12 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
постановлено вселити їх у вищевказану
квартиру. Вирішено питання судових
витрат.

Це рішення суду оскаржили відповідачі
ОСОБА_13 і ОСОБА_4 В апеляційній скарзі,
позиваються на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Зокрема
зазначають, що з травня 2012 року
позивачка припинила проживати в
квартирі, даний факт нею не оспорюється
та підтверджується актом обстеження
ЛКП «Під Зуброю» від 14.06.2013 року.
Стверджують, що реєстрація позивача у
належній їм квартирі створює для них,
як власників, перешкоди у здійсненні
права користування та розпоряджання
своїм майном, оскільки перешкоджає
реалізувати дане майно. Щодо
реєстрації ОСОБА_12 апелянти не
заперечують, оскільки згідні його
перереєструвати у належну їм квартиру
по АДРЕСА_2. Просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 (а.с. 124).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5
на обґрунтування доводів апеляційної
скарги, заперечення на скаргу позивача
ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_6, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи, колегія
суддів не вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції, позивач ОСОБА_2, є колишньою
дружиною відповідача ОСОБА_8, а
малолітній ОСОБА_9 є їх спільною
дитиною. За згодою батьків ОСОБА_8,
відповідачів ОСОБА_13 і ОСОБА_4, ОСОБА_2 з
20.05.2008 р., а малолітній ОСОБА_9 з часу
народження були зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_13 і
ОСОБА_4 на праві власності. Вказані
обставини визнані сторонами та не
заперечуються.

Згідно положенням ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Звертаючись до суду з вказаним
позовом, позивач зазначила що вимушено
покинула вказану квартиру разом із
сином внаслідок постійних конфліктів
та неприязних стосунків з
відповідачів. Однак іншим житлом не
забезпечена, а тому просить відновити
її житлові права, як колишнього члена
сім`ї відповідачів, та житлові права
сина, ОСОБА_9, на право користуватися
житловими приміщеннями у вказаній
квартирі шляхом її вселення, оскільки
відповідачі перешкоджають їм у цьому.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Факт правомірності вселення та
реєстрації відповідачів у спірному
будинку встановлено судом та не
спростовано позивачами.

Після розлучення подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_8, їхній малолітній син ОСОБА_11
продовжує залишатись членом сім`ї
відповідачів, як син ОСОБА_8 та онук
ОСОБА_13 і ОСОБА_4

У відповідності до положень ст.156 ЖК
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. За
згодою власника будинку (квартири) член
його сім'ї вправі вселяти в займане ним
жиле приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
.Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 11.10.2013р., яке ухвалою
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року залишено без змін у справі за
позовом ОСОБА_13 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та визнання втрати права на
житлове приміщення, в задоволенні
позову відмовлено. Цими судовими
рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 та її
неповнолітній син ОСОБА_8 мають право
на користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1, таке право не
втратили, оскільки їх тимчасова
відсутність обумовлена поважними
причинами, поважною причиною
непроживання ОСОБА_2 з малолітнім сином
є факт чинення їй перешкод у проживанні
через неприязні стосунки, які склались
між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
після ухвалення судами вказаних
рішень, позивач ОСОБА_2 неодноразово
намагалась вселитись у спірне житло,
однак відповідачі чинять їй в цьому
перешкоди, у зв'язку з чим в лютому 2014
року вона зверталась до органів МВС з
відповідними заявами, що
підтверджується висновками дільничого
інспектора міліції Сихівського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області від 04.03.2014
року, листом-відповіддю в.о. начальника
Сихівського районного відділу ГУМВС
№16/9-383 від 5.03.2014 р., відповіддю на
звернення ОСОБА_2 заступника голови
Сихівської районної адміністрації за
№34-404 від 13.03.2014 року.

Беручи до уваги викладене, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо порушення права
ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина
ОСОБА_8 на користування житлом,
квартирою АДРЕСА_1, про чинення їй
перешкод в такому користуванні
відповідачами та про необхідність
усунення цих перешкод у визначений
спосіб.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
вірно встановлені фактичні обставини
справи, правильно застосовано
матеріальний закон, колегія суддів
вважає, що за даних обставин прийняте
судом рішення не може бути скасовано
чи змінено, а тому не вбачає достатніх
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 28 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.