Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1716/14-ц
Провадження № 2/553/808/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.12.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави
у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Полтаві в складі :

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ленінської районної
у м.Полтаві ради, Територіальної
громади в особі Полтавської міської
ради про визнання права власності на 7/36
частин житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
Ленінського районного суду м. Полтави з
позовною заявою про визнання права
власності на 7/36 частин житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами обґрунтовуючи позов тим, що
вона являється власником 25/36 частин
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Власником 1/9 частини вказаного
житлового будинку є ОСОБА_2 (відповідач
у справі). За померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_3 рахується 7/36 частин житлового
будинку. Будинок розміщеній на
неприватизованій земельній ділянці.
Після смерті ОСОБА_3 позивачка почала
опікуватись його частиною будинку і з
1996 року разом зі своєю сім»єю почала
проживати в спірному будинку,
опікуючись будинком та підтримувати
його у належному стані. Оскільки
протягом 15 років відкрито та
добросовісно володіє його майном,
просила суд визнати за нею право
власності за набувальною давністю на
7/36 частин будинку АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали,
просили його задовольнити та надали
пояснення, аналогічні тим, що викладені
в позовній заяві.

Відповідач проти позову повністю
заперечила та пояснила, що ОСОБА_1 не
володіла спірною частиною будинку, в
ній ніколи не проживала і не
утримувала. Після смерті рідного брата
ОСОБА_4 відповідачка оселилась та
постійно проживала в належній
померлому частині будинку та його
утримувала: встановила газовий
лічильник, відкрила особистий рахунок
та справно сплачувала комунальні
послуги.

Представники співвідповідачів
Ленінської районної у м. Полтаві ради
та Територіальної громади в особі
Полтавської міської ради проти позову
заперечували, посилаючись на те, що до
правовідносин, які склалися у позивача
ОСОБА_1 не можливо застосовувати статтю
344 ЦК України, оскільки заволодіння не є
добросовісним та відкритим, тому
просили відмовити в задоволенні
позову.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, свідків,
дослідивши зібрані в справі докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно
до договору дарування від 04.01.1996 року та
договору купівлі-продажу від 09.01.2008
року ОСОБА_1 на праві приватної
спільної часткової власності належить
25/36 частин житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачці ОСОБА_2 на праві
приватної спільної часткової
власності належить 1/9 частина
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
12.06.1961 року.

Згідно експлікації до технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1 в останній
редакції від 10 липня 2014 року житловий
будинок має дві групи приміщень
обладнаних окремим входом. До першої
групи приміщень відносяться сіни 5,0 кв.
м., санвузол 2,3 кв. м., сіни 8,4 кв. м., кухня
10,5 кв. м., житлова кімната 6,9 кв. м.,
житлова кімната 13, 5 кв. м., житлова
кімната 8, 6 кв. м. До другої групи
приміщень відносяться сіни 6,3 кв. м.,
сіни 4,0 кв. м., кухня 10, 8 кв. м., житлова
кімната 13, 8 кв. м.

Першою групою приміщень фактично
користується позивачка. Друга частина
приміщень залишалась в спільному
користуванні ОСОБА_2 та померлого
ОСОБА_4 На час смерті ОСОБА_4 існувала
третя група приміщень з окремим входом
і складалась з однієї кімнати 9,1 кв. м.,
яка, згідно пояснень позивачки і
знаходилась у власності померлого і
саме нею вона заволоділа. Однак,
кімната площею 9,1 кв. м. не відповідає 7/36
частці померлого у спільному майні.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 виданого повторно 31
березня 2008 року ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що в Книзі
реєстрації смертей 22 травня 1999 року
зроблено відповідний актовий запис №
1580.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до позовних вимог
позивачкою ставиться питання про
визнання за нею права власності за
набувальною давністю на 7/36 частин
будинку № 35 по вулиці Низовій в місті
Полтаві, яке належало ОСОБА_3.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, надавши
докази, відповідно до вимог статей 57-60
ЦПК України.

Позивачем надана копія свідоцтва про
право на спадщину за законом від 14
червня 1961 року, згідно якого 1/12 частина
спірного будинку належить ОСОБА_3 та на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 12 червня 1961 року ОСОБА_3
належить 1/9 частина вказаного будинку.

Таким чином, в матеріалах справи
правовстановлюючі документи щодо
належності ОСОБА_4 7/36 частин житлового
будинку з господарським будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, відсутні, тому факт
належності померлому ОСОБА_4 7/36 частин
будинку АДРЕСА_1 недоведений.

В судовому засідання ОСОБА_1
надала пояснення про те, що в 2005 році
здійснила самовільно перебудову
житлового будинку об'єднавши групу
приміщень № 1, що знаходилась в її
користуванні з житловою кімнатою
площею 9,1 кв. м. Після переобладнання в
цій кімнаті почала проживати дочка
ОСОБА_1 Особисто позивачка в ній не
проживала. Тому факт заволодіння
ОСОБА_1 частиною майна померлого ОСОБА_4
недоведений.

Суд також критично ставиться до
показів свідків зі сторони позивачки,
які не змогли підтвердити обставини,
які викладені в позові, зокрема, ОСОБА_5,
яка є матір»ю позивача, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, остання, взагалі не змогла
вказати місце та адресу за якою
проживає позивач по справі.

Відповідно до статті 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'ятнадцяти років,
набуває право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до Постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» при
вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо
особа при заволодіння чужим майном не
знала і не могла знати про відсутність
у неї підстав для набуття права
власності;

- володіння визнається відкритим,
якщо особа не приховувала, факт
знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо
забезпечення охорони майна не свідчить
про приховування цього майна;

- користування визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності.

В судовому засідання ОСОБА_1 пояснила,
що до територіальної громади або
будь-яких інших фізичних або юридичних
осіб з приводу заволодіння майна
ОСОБА_4 та повідомленням про його
наявність не зверталась. За таких
обставин таке заволодіння не є
добросовісним та відкритим.

Враховуючи положення статей 335 і 334 ЦК
України, право власності за
набувальною давністю може бути набуте
на майно, яке належить на праві
власності іншій особі (а не особі, яка
заявляє про давність володіння), а
також на безхазяйну річ. Отже
встановлення власника майна або
безхазяйної речі є однією з обставин,
що має юридичне значення під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦК
України).

Пункт 13 Постанови встановлює, що
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності випливає
з положень статей 15, 16 ЦК України, а
також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з
якими захист цивільних прав
здійснюється судами шляхом визнання
права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє
про давність володіння і вважає, що у
неї є всі законні підстави бути
визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання за нею права власності.

Відповідач за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Виходячи з викладеного,
керуючись Постановою Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», ст.
334, 335, 344, 388 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 10, 15, 59,
61, 179, 213-215, 294 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання права власності на 7/36
частин житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів після
проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Ю. Д. Новак