Справа № 2033/2-2671/2011
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Фрунзенський
районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Фрунзенський районний відділ у м.
Харкові Головного Управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про поновлення
порушеного права шляхом виселення без
надання іншого житлового приміщення та
зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом, яким просив
визнати відповідачів такими, що
безпідставно користуються житловим
будинком АДРЕСА_1, усунути перешкоди в
користуванні належним позивачу на
праві власності нерухомим майном
шляхом виселення відповідачів без
надання іншого житла із займаних ними
55/100 частин житлового будинку за
вищевказаною адресою та зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позову ОСОБА_2
посилався на те, що 04.11.2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір
міни, відповідно до умов якого ОСОБА_3
передав ОСОБА_2 у власність належні
йому 55/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. В свою
чергу ОСОБА_2 зобов'язався передати
ОСОБА_3 574 мішків цукру піску, загальною
масою 28700 кг, вартістю 114800 грн.. Свої
зобов'язання за договором ОСОБА_2
виконав, що підтверджується заявою
ОСОБА_3. 04.11.2009 року ОСОБА_3 зобов'язався
знятися з реєстраційного обліку та
звільнити 55/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 на першу вимогу позивача. Проте
ОСОБА_3 і на теперішній час
зареєстрований за спірною адресою та
проживає разом з ОСОБА_4.

На підставі викладеного ОСОБА_2
звернувся до суду із відповідним
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5, що діяла на підставі
довіреності, підтримала позовні вимоги
у повному обсязі, просивши суд про їх
задоволення, посилаючись на обставини
викладені вище та пояснюючи, що
відповідачі до теперішнього часу
зберігають реєстрацію за вищевказаною
адресою та продовжують мешкати у
спірному будинку, що порушує права
позивача, як власника даного будинку.

Відповідачі до судового
засідання не з'явилися, повідомлялися
про час та місце розгляду справи
своєчасно та належним чином, причини
неявки суду не повідомили.

Присутній у судовому засіданні
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, що діяв на
підставі довіреності заперечував
проти позовних вимог, але після відмови
судом в задоволенні клопотання про
відмову визнати явку позивача та
відповідача ОСОБА_3 обов'язковою
покинув зал судових засідань.

Представник третьої особи в судове не
з'явився, повідомлялися про час та
місце розгляду справи своєчасно та
належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача,
дослідивши докази у їх сукупності,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

04.11.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір міни відповідно до
умов якого, ОСОБА_3 передає у власність
ОСОБА_2 55/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, а
ОСОБА_2 взамін передав ОСОБА_3 у
власність належне йому майно цукор
пісок фасований по 50 кг у мішку,
кількістю 574 мішків, загальною масою 28700
кг (а.с. 7).

Право власності на 55/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем, що
підтверджується витягом з КП
„Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 26849527 від
28.07.2010 року (а.с.9), а також ОСОБА_2, і на
теперішній час, є власником
вищезазначеної частини будинку, що
підтверджується Інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна від 25.02.2014 року.

Після зміни власника житла і переходу
права власності на будинок АДРЕСА_1 до
позивача, припинилося і право
відповідача на користування спірним
житлом.

Оскільки права членів сім'ї колишнього
власника є похідними від права самого
власника, то з припиненням для власника
права власності на будинок члени його
сім'ї також втратили право
користування ним.

З нотаріально посвідченої заяви
вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язався
знятися з реєстраційного обліку та
звільнити 55/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 на першу вимогу ОСОБА_2 (а.с.11).

09.11.2010 року позивач направив ОСОБА_3
вимогу про зняття з реєстраційного
обліку та звільнення спірного
приміщення (а.с. 19).

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 27 січня 2014 року в позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, приватного нотаріуса ХМНО
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_8,
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції про
визнання договору міни від 04.11.2009 року
недійсним - відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особи, щодо
якої встановлені ці обставини.

На теперішній час власником 55/100 частин
спірного будинку АДРЕСА_1 є позивач по
справі ОСОБА_2, право власності якого, і
на час вирішення даного спору, не
скасовано та не спростоване.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону від
17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №
№,2,4,7,11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319,321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднанні
з позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Стаття 383 ЦК України передбачає, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Підставою
негаторного позову є обставини, що
обґрунтовують право позивача на
користування і розпорядження майном, а
також підтверджують, що поведінка
відповідача створює перешкоди у
здійсненні цих правомочностей.
Обов'язком власника не є доказування
неправомірності дій відповідача. Вони
передбачаються такими, доки сам
відповідач не доведе правомірність
своєї поведінки.

Відповідно до цієї статті, власник у
цьому випадку має право вимагати
захисту свого права і від особи, яка
перешкоджає його користуванню та
розпорядженню своїм майном.

Таким чином, позивач позбавлений
можливості використовувати житлову
площу, проживати у будинку,
розпорядитись шляхом відчуження, що
порушує його права власника.

Відповідачі зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1. Про те, що відповідачі
мешкають у спірному домоволодінні
говорить і те, що позивач звернувся до
суду із відповідним позовом про
виселення відповідачів із будинку та
зняття з реєстраційного обліку.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку щодо доведеності порушення
прав позивача на користування та
розпорядження на власний розсуд
житловим будинком АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_2 на праві власності, та
усунення порушення прав власності
шляхом виселення відповідачів.

Також, позивач просив визнати ОСОБА_3,
ОСОБА_4 такими, що безпідставно
користуються житловим будинком, проте
захисту підлягає порушене право шляхом
виселення відповідачів із спірного
житла.

Щодо вимог позивача про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
за вказаною адресою, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Порядок реєстрації місця проживання,
зняття з реєстрації громадян, які на
законних підставах, перебувають в
України визначено Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11 грудня 2003 року.

Відповідно до ст. 3 цього Закону
реєстрацією є внесення відомостей до
паспортного документу про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття
з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги в частині зобов'язання зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
за вказаною адресою задоволенню не
підлягають.

Питання про розподіл судових витрат
суд вирішує відповідно до положень ст.
88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, ст.ст. 321, 383, 391 ЦК
України, ст.ст.10,11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: Фрунзенський районний
відділ у м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про поновлення порушеного права

шляхом виселення без надання іншого
житлового приміщення та зняття з
реєстраційного обліку - задовольнити
частково.

Усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_2 належною йому
власністю - нерухомим майном, шляхом
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 із 55/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Харківської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Фрунзенський
районний суд м. Харкова. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -