УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/86/14Головуючий суду
першої інстанції:Трубніков Ю.Л.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Кустова І. В. "05" лютого
2014 р. колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в
м.Феодосія у складі:

Головуючого суддіКустової І.В.,
СуддівПритуленко О.В., Ломанової Л.О.,
При секретаріМартиненко М.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання договору
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Ленінського
районного суду АР Крим від 18 листопада
2013 року,

В С Т А
Н О В И Л А:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - Банк),
яке є правонаступником Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний Банк «Дельта»,
звернулося до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 листопада 2007
року сторони уклали договір № 003-11099-141107
на відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки, на
виконання якого Банк відкрив
відповідачу картковий рахунок, надав
Держателю платіжну картку та ПІН-код
до неї, здійснював обслуговування
Держателя картки на умовах, викладених
в тарифному пакеті Visa Класичний та
надав відповідачу кредит шляхом
відкриття на її ім'я відновлюваної
відкличної кредитної лінії на загальну
суму 30000 грн. з встановленням на день
укладення цього договору ліміту
кредитної лінії на рахунку в сумі 3000
грн.

Внаслідок невиконання
позичальником зобов'язань за цим
договором станом на 10 червня 2013 року
виникла заборгованість у сумі 3950 грн.,
яка складається з: 615,00 грн. - тіло
кредиту, 3335,00 грн. - заборгованість за
комісіями, яку позивач просить
стягнути з відповідача.

09 жовтня 2013 року ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до Банку
про визнання кредитного договору
недійсним у зв'язку з недодержанням
вимог частин 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) під
час його укладення.

Позов мотивований тим, що при укладенні
кредитного договору порушено вимоги
пункту 3.3 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, які затверджені постановою
Правління Національного Банку України
№168 від 10 травня 2007 року, відповідно до
якого банки зобов'язано в кредитному
договорі зазначати сукупну вартість
кредиту з урахуванням процентної
ставки за ним, визначивши її як в
процентному значенні у вигляді
реальної процентної ставки (в
процентах річних), так і в грошовому
виразі. Також підставою для визнання
спірного договору недійсним вказано
відсутність у кредитному договорі
чіткої дати припинення його дії та
невідповідність його умов приписам
частини 1 статті 252 ЦК України щодо
визначення строку роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами.

Також відповідач за первісним позовом
просила застосувати позовну давність
до вимог Банку у зв'язку зі спливом
строку кредитного договору.

Рішенням Ленінського районного суду АР
Крим від 18 листопада 2013 року позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_6 на
користь Банка заборгованість за
кредитним договором в сумі 3950 грн.; у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі,
відповідач за первісним позовом,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
просить відмовити у задоволенні
позову Банка та задовольнити
зустрічний позов.

Апелянт наполягає на порушенні судом
вимог процесуального закону; вказує на
неповне з'ясування судом обставин
справи та неналежну оцінку наявних у
справі доказів.

Апелянт вказує, що відмовивши у
задоволенні зустрічного позову, суд по
суті спір не вирішив та безпідставно не
взяв до уваги доводи відповідача щодо
недійсності спірного договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши представника апелянта,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України, виходячи із принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно положенням статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків передбачених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Обов'язок виконувати зобов'язання
належним чином та заборона
односторонньої відмови від
зобов'язання передбачені статями 525, 526
ЦК України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (частина
1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 14
листопада 2007 року Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний Банк «Дельта» та ОСОБА_6
укладено договір № 003-11099-141107 на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки,
відповідно до якого Банк відкрив
Держателю картковий рахунок НОМЕР_1.

Сторони домовилися, що обслуговування
Держателя картки здійснюється на
умовах, викладених в Тарифах на
обслуговування платіжних карток Visa
Classik, тарифний пакет «Швидкі гроші»,
відповідно до розділу 1 (обслуговування
карткового рахунку та кредитної лінії)
яких процентні ставки складають: за
користування кредитною лінією - 0,00001 %,
на позитивний залишок - 1,00%, за
недозволений овердрафт - 50,0%, плата за
обслуговування кредитного ліміту у
разі наявності заборгованості за
рахунком - 3,50% (а.с.7).

14 листопада 2007 року Банк надав
Держателю платіжну картку НОМЕР_2 та
ПІН-конверт до неї. Також Банк відкрив
на ім'я відповідача відновлювану
відкличну кредитну лінію на загальну
суму 30000 грн. з встановленням на день
укладення кредитного договору ліміту
кредитної лінії на рахунку в сумі 3000
грн. (а.с.5-9).

16 листопада 2007 року відповідачем знято
готівку на суму 3000 грн., що відповідно
до пункту 2.1 договору № 003-11099-141107 є
моментом надання Банком кредиту
Держателю картки (а.с.5, 13).

Судом встановлено, що відповідач
зобов'язання по своєчасному поверненню
кредитних коштів Банку порушувала, у
зв'язку з чим станом на 10 червня 2013 року
виникла заборгованість у сумі 3950 грн.,
яка складається з: 615,00 грн. - тіло
кредиту, 3335,00 грн. - заборгованість за
комісіями (а.с. 13-14).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог Банку у зв'язку з наявністю у
позичальника заборгованості з
повернення грошових коштів. Суд не
знайшов підстав для застосування
позовної давності до вимог Банку,
оскільки правовідносини сторін після
спливу строку дії платіжної картки не
припинилися. Також суд дійшов висновку
про безпідставність вимог щодо
визнання кредитного договору
недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
місцевого суду не спростовують.

Довід апелянта про неврахування судом
першої інстанції факту припинення
діяльності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційний Банк
«Дельта» з 14 лютого 2006 року, внаслідок
чого ця установа не могла укласти
спірний договір, на увагу не
заслуговує, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що Банк є
правонаступником Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний банк «Дельта», яке набуло
статусу юридичної особи саме з 14 лютого
2006 року та зареєстровано Національним
банком України 15 лютого 2006 року (пункт
1.2 статті 1 Статуту Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
затвердженого рішенням позачергових
загальних зборів акціонерів АТ «Дельта
Банк», №2 від 30 січня 2012 року - а.с.15
зворот).

Твердження апелянта про відсутність у
справі доказів передачі грошей чи хоча
б платіжної картки Visa, спростовується
наявними у справі доказами. З
матеріалів справи вбачається та
відповідачем не заперечується
особистий підпис у заповненому нею
розділі кредитного договору про
отримання Держателем 14 листопада 2007
року платіжної картки НОМЕР_2 та ПІН-
конверту. Також матеріали справи
містять відомості про рух коштів,
отриманих позичальником за кредитним
договором № 003-11099-141107, зокрема зняття
Держателем платіжної картки готівки 16
листопада 2007 року у сумі 3000 грн.,
користування кредитом з цієї дати до 10
червня 2013 року, повернення отриманих
коштів 18 грудня 2007 року у сумі 210 грн., 13
травня 2008 року - 1000 грн., 01 липня 2008 року -
200 грн., 09 липня 2008 року - 300 грн., 11
вересня 2008 року - 780 грн., 05 листопада 2008
року - 470 коп., 24 лютого 2009 року - 1500 грн., 13
листопада 2009 року - 700 грн., 11 травня 2011
року - 1500 грн., 27 травня 2011 року - 100 грн.
(а.с. 6,13). Обставини, які підтверджені
цими доказами, апелянтом не
спростовані.

Посилання апелянта на неврахування
судом першої інстанції строку дії
платіжної картки до 14 листопада 2008
року, що є підставою для застосування
позовної давності до правовідносин
щодо повернення споживчого кредиту,
колегія суддів прийняти до уваги не
може, оскільки платіжна картка є лише
платіжним інструментом, що виконує
функцію ідентифікації, за допомогою
якого його держателем ініціюється
переказ коштів з рахунка для
здійснення операцій щодо оплати
вартості товарів та послуг,
отримуються готівкові кошти, а також
здійснюються інші операції,
передбачені договором.

З пункту 1.4 договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки вбачається, що
сторони погодилися, що строк
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів; кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених сторонами у договорі, та не
потребує підписання додаткових угод.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що дія кредитного
договору не припинялася, а закінчення
строку дії платіжної картки не
свідчить про припинення дії карткового
рахунку, тобто кредитних правовідносин
сторін, оскільки відповідно до умов
кредитного договору термін його дії не
залежить від терміну дії платіжної
картки..

Також колегія суддів не може
погодитися з твердженням апелянта про
неврахування судом того факту, що при
укладенні кредитного договору не
визначено річної відсоткової ставки,
сукупної вартості кредиту та не
визначено строку дії договору,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що при укладенні цієї угоди
сторонами відповідно до вимог частини 2
статті 1054, частини 1 статті 1048, частини 1
статті 1049 ЦК України досягнуто
домовленості про період кредитування
(пункт 1.4 договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки) та процентні ставки
за обслуговування карткового рахунку
та кредитної лінії (розділ 1 Тарифів на
обслуговування платіжних карток Visa
Classik, тарифний пакет «Швидкі гроші»).
Отже, сторони за власною волею
відповідно до положень частини 1 статті
627, частини 1 статті 628 ЦК України
погодили умови кредитування, які не
суперечать нормам цивільного
законодавства, тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для визнання
оспорюваного договору недійсним.

Доводи апелянта, які стосуються
порушень процесуального закону, яких
нібито припустився суд першої
інстанції, на думку колегії суддів, на
увагу не заслуговують, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на необґрунтований
заочний розгляд справи є хибним,
оскільки судом оскаржуване рішення як
заочне не визначене, відповідної
ухвали про заочний розгляд справи не
постановлювалося, а належним чином
повідомлений відповідач
скористувалася своїм правом на подачу
письмових заперечень на позовну заяву
Банку та заяви про застосування
позовної давності (а.с.25,37).

Також спростовується матеріалами
справи твердження апелянта про
відсутність у матеріалах справи ухвали
про призначення цивільної справи до
розгляду, оскільки після попереднього
судового засідання судом постановлено
ухвалу від 31 жовтня 2013 року, якою справу
призначено до розгляду у відкритому
судовому засіданні на 18 листопада 2013
року (а.с.32).

Не заслуговує на увагу посилання
апелянта на відсутність у журналі
судового засідання від 18 листопада 2013
року інформації щодо дослідження
доказів у справі, оскільки у зв'язку з
неявкою сторін фіксування судового
процесу технічними засобами у цьому
засіданні взагалі не проводилося
(а.с.38).

Відповідно до положень частини 1 статті
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
рішення Ленінського районного суду АР
Крим від 18 листопада 2013 року - залишенню
без змін.

На підставі наведеного,
керуючись статтею 303, пунктом 1 частини 1
статті 307, частиною 1 статті 308, пунктом 1
частини 1 статті 314, статтею 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
АР Крим у місті Феодосії

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду АР
Крим від 18 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Судді

І.В. Кустова О.В. Притуленко Л.О.
Ломанова