Справа № 742/6544/13-ц Провадження №
22-ц/795/442/2014 Головуючий у I інстанції
-Ільченко О. І. Доповідач - Хромець Н.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.при
секретарі:Рудик І.І.за
участю:відповідача ОСОБА_5, його
представника адвоката ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 09 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду від 09 січня 2014 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 7411 грн. 78
коп. пені за прострочення сплати
аліментів за період з 10 червня 2010 року
по 01 грудня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
просить скасувати рішення суду через
неповне встановлення обставин, які
мають значення для справи та
незастосування норм матеріального
права. Відповідач зазначає, що він має
роботу, яка не забезпечує достатнього
заробітку щоб в повній мірі виконати
рішення суду щодо стягнення аліментів,
але ця обставина не була врахована
судом, оскільки вона була б підставою
для встановлення відсутності вини в
несплаті аліментів або застосування ч.
2 ст. 196 СК України, відповідно до якої
суд мав би зменшити розмір неустойки,
враховуючи матеріальне та сімейне
положення. Відповідач також вказує на
загальну негативну ситуацію в країні,
що впливає на можливість знайти гідну
роботу, яка б давала можливість
відрахування повних сум аліментів на
утримання дітей. Крім того, відповідач
посилається на те, що він пропонує
забрати в рахунок аліментів частину
нерухомості, яку він має, але позивачка
має на меті лише намір помсти, а не
цивільне вирішення питання.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
рішення суду постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що позов є
обґрунтованим, оскільки мається борг
по сплаті аліментів, а тому відповідно
до вимог ч.1 ст.196 СК України слід
стягнути неустойку від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення за період з 10 червня 2010
року по 01 грудня 2013 року. Висновки суду
відповідають встановленим обставинам
і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.196 Сімейного
кодексу України, при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

По справі встановлено, що відповідно до
виконавчого листа № 2-1027 від 26.06.2010 року,
виданого Прилуцьким міськрайонним
судом з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
стягуються аліменти на утримання
синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку до повноліття
дітей. Згідно розрахунків державного
виконавця відділу ДВС Прилуцького
міськрайонного управління юстиції
заборгованість по аліментах
відповідача ОСОБА_7 за період з 10.06.2010
року по 01.12.2013 року становить 24376 грн. 40
коп. (а.с. 18). Вказаний розмір
заборгованості ОСОБА_7 не оспорений.
Таким чином, при наявності
заборгованості за аліментами та винних
дій відповідача з ОСОБА_7 підлягає
стягненню неустойка за прострочення
сплати ним аліментів, розмір якої
правильно обчислений судом першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність гідної заробітної плати та
неможливість знайти іншу роботу не
виключають вину відповідача у несплаті
аліментів, які визначені рішенням суду
в мінімальному розмірі, встановленому
законом, та не є підставою для
застосування ч. 2 ст. 196 СК України щодо
зменшення розміру неустойки, як і та
підстава, що відповідач одружився в
жовтні 2012 року. З даних розрахунку
заборгованості по аліментах (а.с. 17-18)
вбачається, що відповідач вкрай
нерегулярно сплачує по 100-200 грн. на
утримання дітей, маючи регулярний, хоч
і мінімальний, заробіток, про що
свідчить довідка з місця роботи від
13.01.2014 р. (а.с.31). Крім того, ні в суд
першої інстанції, ні державному
виконавцеві відповідачем не надані
відомості про місце роботи, що
ускладнює виконання рішення про
стягнення аліментів. Зазначені
обставини виключають можливість
застосування ч.2 ст. 196 СК України.

Небажання позивачки вирішити питання
погашення боргу шляхом передачі їй
нерухомого майна, не впливає на
обов'язок сплачувати аліменти за
рішенням суду та не позбавляє
позивачку права звернення до суду про
стягнення з боржника неустойки,
оскільки такі питання вирішуються лише
на договірних засадах.

Враховуючи наведене доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для
скасування судового рішення, яке
постановлене з дотриманням вимог
закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.
Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 09 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: