АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1839/14
Головуючий в I інстанції -
Справа № 2-103/11
Доповідач - Городнича
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Лаченкової О.В., Варенко О.П.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Кримський
ТИТАН" на рішення Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства "Кримський
ТИТАН", третя особа - Первинна
організація незалежної профспілки
гірників України філії "Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат"
Приватного акціонерного товариства
"Кримський ТИТАН" про визнання
незаконним та скасування
розпорядження про перевід робітника на
інший графік роботи, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року позивач звернувся
до суду з позовом, який згодом уточнив,
та обґрунтував свої вимоги тим, що він
працює на підприємстві відповідача
апаратником-гідрометалургом
відділення № 1 металургійного
виробництва по графіку № 1-МВ до 12.08.09р.
Згідно розпорядження № 213 від 08.07.2009 р.
позивача переведено на графік роботи №
ГМК-2 з 12.08.2009 р. З зазначеним
розпорядженням він ознайомлений 09.07.09р.
та був не згоден з ним, про що мається
його особистий підпис. Позивач вважає,
що внаслідок незаконних дій
відповідача він недоотримав різницю в
його заробітній платі за період з
13.08.2009р. по 31.08.2012р., яка виникла у зв'язку
зі зменшенням його заробітної плати
внаслідок його переводу з графіка
роботи № 1-МВ на графік роботи № ГМК-2 в
сумі 14174,97 грн., яку просить стягнути з
відповідача та моральну шкоду у
розмірі 2000 грн.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року позовні вимоги позивача
задоволені. Визнано незаконним та
скасувати розпорядження № 213 від 08.07.2009
р. директора металургійного
виробництва Філії «Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ
«Кримський Титан», А.Ф. Федотовських,
про перевід апаратника-гідрометалурга
відділення № 1-МВ, ОСОБА_1, на графік
роботи № ГМК-2. Стягнуто з ПрАТ
«Кримський Титан» на користь ОСОБА_1 16
174.97 грн. Допущено негайне виконання
судового рішення в частині стягнення з
ПрАТ «Кримський Титан» на користь
ОСОБА_1 - 14 174.97 грн., для відшкодування
різниці в його заробітній платі за
період з 13.08.2009 р. по 31.08.2012 р. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ
«Кримський ТИТАН» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 23,
1167 ЦК України, ч. 3 ст. 32 КЗпП України, п. 6
ч. 1 ст. 36 КзпП України, ч. 4 ст. 97 КЗпП
України, ст. 72, 103, 107 КЗпП України, ст. 237-1
КЗпП України, постанови Пленуму ВСУ від
31.03.1995 р. №4 «Про розгляд судами
цивільних справ про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», а також
виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
в трудових відносинах з відповідачем,
на час виникнення спірних
правовідносин та по цей час займає
посаду апаратника-гідрометалурга 5
розряду відділення № 1 металургійного
виробництва, працюючи до 12.08.2009 р. за
графіком № МВ-1 трьохзмінної роботи
(а.с.4-9, 14-15, 16, 40,41,42-44, 177-178 т.1).

Згідно розпорядження директора МВ
філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан»,
Федотовських А.Ф. від 08.07.2009 р. № 213
ОСОБА_1 переведений з 12.08.2009 р. на графік
роботи № ГМК-2 однозмінної роботи (а.с.
12-13, 16, 17, 45,46-47,48-56,57-58 т.1).

З даним розпорядженням ОСОБА_1 був
ознайомлений під розписку 09.07.2009 р., де
він зазначив, що незгодний, не
погоджено з профспілкою НПГУ (а.с.8 т.1).

З даним розпорядженням ознайомлений
03.11.2009 р. під розписку голова профспілки
НПГУ філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан»
Годько С.О. (а.с.8 т.1);

Згідно повідомлення голови первинної
профспілкової організації Незалежної
профспілки гірників України
Генеральному директору філії ВГМК ЗАТ
«Кримський Титан» він 13.07.2007 р. та
згідно копії облікової картки позивач
входить до складу виборних профорганів
підприємства (а.с.126-127 т.1).

Згідно довідки про доходи № 645, ОСОБА_1
працює в філії ВГМК ПрАТ «Кримський
Титан» в підрозділі МВ з 11.08.2000 р. та за
період з січня 2007 р. по лютий 2012 р.
отримав заробітну плату на загальну
суму 125 332.72 грн. (а.с.150-151 т.1).

Згідно довідок про доходи № 928, № 929, №
930, № 931, ОСОБА_1 працює в філії ВГМК ПрАТ
«Кримський Титан» в підрозділі МВ з
11.08.2000 р. та отримав дохід за 2009 р. - 22468.70
грн., за 2010 р. -27366.12 грн., за 2011 р. - 34 010.93
грн., за перші 5 місяців 2012 - 18089.90 (а.с.179-182
т.1).

Згідно висновку судового експерта за
наслідками проведення судової
економічної експертизи, Висновок №
4321/43322-12 від 27.09.2013 р., загальна сума
різниці у заробітній платі ОСОБА_1 за
період з 13 серпня 2009 по 31 серпня 2012 р. у
випадку продовження його роботи по
графіку № МВ-1 та фактичною роботою по
графіку ГМК-2 склала 14174.97 грн. (а.с. 4-30
т.2).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач був переведений на інший
графік роботи незаконно, оскільки він
на це згоди не давав, згода профспілки
на дане переведення також відсутня, а
переведення на інший графік роботи
потягло за собою зміну режиму роботи та
зміну умов оплати роботи із зменшенням
її розміру, тобто відбулася зміна
істотних умов праці; окрім цього
позивач в порушення ч.3 ст. 32 КЗпП
України не був попереджений про
вищевказаний перевід за 2 місяці.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що у відповідності до ст. 52, 247 КзпП
України у 2009 році для позивача були
встановлені два графіки, саме МП-1 та
ГМК-2, які були узгоджені з
профспілковими організаціями
підприємства, у тому числі і з третьою
особою. Таким чином, позивач міг
працювати як з режимом праці за
графіком МП-1, так із режимом праці,
передбаченим графіком ГМК-2. Перехід з
графіка на графік не є переведенням на
іншу роботу, не тягне за собою зміни
істотних умов праці, та згода позивача
у даному випадку не потрібна. Також,
згідно п. 5.1 колективного договору, про
переведення на інший графік роботи
слід повідомити працівника за 1 місяць,
що і було зроблено у відношенні ОСОБА_1
Тому, суд безпідставно дійшов до
висновку, що у позивача змінились
суттєві умови праці та він був
незаконно переведений на інший графік
роботи, а відповідачем допущено
порушення ст. 32 КЗпП України. Крім
цього, апелянт посилається на
незаконне стягнення суми на користь
позивача для відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення
трудових прав позивача.

Однак, з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

У розпорядженні № 213 від 08.07.2009 р. про
перевід позивача на роботу по новому
графіку, зазначено, що це повинно мати
місце з його згоди. Як вже встановлено
судом першої інстанції, ОСОБА_1 такої
згоди не надавав, про що написав при
ознайомленні з розпорядженням. Крім
того, відповідачем при здійсненні
переводу ОСОБА_1 на інший графік роботи
було порушено вимоги п. 3 ст. 32 КЗпП
України та ст. 103 КЗпП України, оскільки
при переведенні ОСОБА_1 на інший графік
роботи слід було попередити його не за 1
місяць, як на це посилається апелянт, а
за 2, тому що змінилися режим роботи та
умови оплати праці, що є істотними
умовами праці, оскільки потягло за
собою зміну режиму роботи та зміну умов
оплати роботи із зменшенням розміру
оплати роботи.

Також, відповідачем ні в суді першої
інстанції, ні в апеляційному суді не
надав доказів, що колишні істотні умови
праці не можливо було зберегти для
позивача.

Необґрунтованими є доводи апелянта
стосовно незгоди з рішенням суду в
частині стягнення моральної шкоди,
оскільки доведено той факт, що позивач
змушений був всупереч своїй волі та
незаконних дій відповідача працювати
по зміненому графіку роботи, що
призвело до порушення його законних
прав та призвело до моральних
страждань та моральної шкоди, яку в
силу вимог ст. 237-1 КЗпП України повинен
відшкодувати власник або
уповноважений ним орган.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Кримський
ТИТАН" - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: