Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
знесення самовільно збудованого
об'єкта та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
знесення самовільно збудованого
об'єкта та відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Березнівського районного
суду Рівненської області від 17 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 14 листопада 2013 року, позов
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні ним земельною
ділянкою площею 885 кв. м, що належить
йому на праві приватної власності
згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 046003 від 31 серпня 2004 року для ведення
особистого селянського господарства,
розташованої в АДРЕСА_1 для чого
зобов'язано знести самочинно збудовану
огорожу, що перекриває проїзд до
вказаної земельної ділянки.

У позові про відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії ЯБ
№ 046003, виданого 31 серпня 2004 року.

ОСОБА_2 є користувачем земельної
ділянки, що межує із земельною ділянкою
позивача та розташована за адресою:
АДРЕСА_2

08 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, в
обґрунтування якого зазначав, що
проїздом по АДРЕСА_2 до свого будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, користувався
тривалий час. Однак у зв'язку із
встановленням відповідачем огорожі
йому повністю перекрито доступ до
власної земельної ділянки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
посилався на листи відділу
регіонального розвитку та будівництва
від 27 листопада 2012 року та від 18 вересня
2013 року, у яких зазначено, що проїзд до
житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1
відповідно до генерального плану м.
Березне передбачений з вул. Горького, а
пров. І. Мазепи не має наскрізного
проходу (проїзду), є тупиковим і
впирається у садибу по АДРЕСА_2

Разом із тим, крім спірного проїзду, у
ОСОБА_1 відсутня можливість заїзду на
належну йому земельну ділянку з
будь-якого іншого боку, оскільки
навколо земельної ділянки позивача
розташовано суміжні земельні ділянки,
які перебували у власності інших
громадян до отримання у 2004 році
позивачем державного акта на право
власності на землю. Таким чином, інший
проїзд до ділянки по АДРЕСА_1 відсутній.

Крім того, апеляційним судом
установлено, що на підставі рішення
виконкому Березнівської селищної ради
від 30 жовтня 1975 року № 43 ОСОБА_2 за його
заявою було надано земельну ділянку
для будівництва житлового будинку, а
згідно з актом від травня 1976 року йому
було відведено в натурі земельну
ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_2 для
вказаних цілей.

Площа земельної ділянки ОСОБА_2 по
АДРЕСА_2 стверджується планом
земельної ділянки із забудовами від 30
жовтня 1975 року, затвердженим районним
архітектором 22 травня 1976 року, на якому
також зазначено пров. Тельмана, який
знаходиться поза межами ділянки
відповідача та проходить вздовж неї.

Про наявність загального проїзду до
межі земельної ділянки ОСОБА_1 свідчить
і протокол погодження меж суміжними
землекористувачами (у т.ч. і ОСОБА_2)
земельної ділянки в натурі від 25 травня
2004 року, яка передавалася позивачу у
власність, експлікація земель, а також
план меж у державному акті, виданому
останньому 31 серпня 2004 року.

Відповідачем та його представником не
надано суду доказів на спростування
зазначених обставин.

Крім того, згідно з поясненнями
представника відповідача у судовому
засіданні апеляційної інстанції
рішення щодо надання ОСОБА_2 земельної
ділянки більшою площею ніж 600 кв. м
відсутнє.

У архівному витязі з рішення
Березнівської селищної ради від 31
грудня 1996 р. № 113 про надання ОСОБА_2
земельної ділянки у приватну власність
не вказано площі ділянки, а довідка про
надання відповідачу у власність
(користування ) земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку площею 0,0983 га не взята судом до
уваги, оскільки не є належним і
достовірним доказом.

Таким чином докази про те, що спірний
проїзд знаходиться у межах земельної
ділянки, наданої ОСОБА_2 у користування,
відсутні.

Відповідно до вимог чч. 1, 2 ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

За наведених обставин суд дійшов
вірного висновку про відсутність у
відповідача передбачених законом
підстав для встановлення огорожі, що
перекриває загальний проїзд по АДРЕСА_2
та зобов'язав останнього усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_1
належною йому земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом її знесення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду
Рівненської області від 17 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель