Справа № 463/638/14
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/6715/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» на
рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 04 вересня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

встановила:

В січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк (далі ПАТ
КБ) "Надра" звернулось до суду з позовом
до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором №35/МБ-9 від 27.08.2007
року в сумі 30 113,28 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 240
695,44 грн.

Позов мотивує тим, що 27 серпня 2007 року
між цим Банком та відповідачем
ОСОБА_2,було укладено договір кредитної
лінії №35/МБ-9 та додаткову угоду №1 від
27 серпня 2007 року, за умовами якого
ОСОБА_2 було видано кредит в сумі 20 000
доларів США під 14,5% річних з кінцевим
терміном погашення до 27 серпня 2012 року.
З метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника по вказаному
кредитному договору, між банком і
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 27
серпня 2007 року було укладено договори
поруки, відповідно до яких поручителі
взяли на себе зобов'язання відповідати
перед банком у тому ж обсязі, на тих же
умовах та в ті ж строки, що і
позичальник. Однак, внаслідок
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором,
утворилась заборгованість, яка станом
на 22.11.2013року становить 30 113,28 доларів
США, яку банк просить стягнути
солідарно з відповідачів.

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 04 вересня 2014 року позов ПАТ
КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованість по кредитному договору
№35/МБ-9 від 27.08.2007 року в сумі 30 113
доларів США 28 центів, що в еквіваленті
становить 240 695 грн. 44 коп., а також - 2406
грн. 95 коп. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Надра» подав на це
рішення апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду в цій
частині є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом першої
інстанції неповно з'ясовано всі
обставини справи.

Апелянт зазначає, що позичальник не
здійснював платежі в рахунок погашення
суми кредиту та нарахованих по ньому
процентах, чим порушив прийняті на себе
договірні зобов'язання і у зв'язку з чим
апелянт звернувся до поручителів.
Апелянт вважає, що позичальник не
виконав свого обов'язку по кредитному
договору, а отже, поручителі
відповідають перед банком у тому ж
обсязі, що і позичальник. Просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог (а.с. 137-140).

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК
України фіксація судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції, 27 серпня 2007 року між ВАТ КБ
"Надра» та відповідачем ОСОБА_2
укладено догорів кредитної лінії
№35/МБ-9 та додаткову угоду №1 від 27
серпня 2007 року, згідно з яким позивач
надав відповідачу кредитні кошти у
розмірі 20 000 доларів США строком до
27.08.2012 року, встановивши процентну
ставку за користування кредитними
коштами в розмірі 14,5 відсотків річних
(а.с. 14-16).

Відповідно до п.3.1 вказаного Договору
сторонами було погоджено строки та
розміри погашення кредиту та сплати
процентів, які вказані в додатку №1 до
Договору (графік погашення), тобто
щомісячними платежами (а.с.17).

Таким чином, банк виконав свої
зобов'язання перед позичальником
відповідно до умов договору і між
сторонами виниклі договірні
правовідносини, що регулюються
положеннями глави 71 ЦК України і ,
зокрема, ст.1054 ЦК України, яка
передбачає, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

У відповідності до вимог п.5.12
кредитного договору позичальник
зобов'язаний повернути кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитом, а у випадках передбачених
договором також сплатити неустойку та
відшкодувати завдані банку збитки.

Відповідно до п.п.3.1.1., 3.1.2. договору
відповідач ОСОБА_2 повинен сплачувати
необхідні платежі по погашенню кредиту
згідно з Графіком повернення кредиту
(а.с.17). Пунктом 8 передбачено, що у разі
прострочення позичальником строку
сплати коштів по погашенню кредиту
позичальник сплачує банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Крім того, у відповідності до п.8
сторонами була передбачена
відповідальність сторін за
невиконання чи неналежне виконання
умов договору, зокрема п.п.8.3 - за
порушення строків повернення Кредиту
та/чи сплати відсотків за користування
Кредитом Позичальник сплачує Банку
штраф у розмірі 5% від суми
заборгованості по поверненню Кредиту
та/чи сплати відсотка, вказаних у
графіку і визначених на дату
прострочення.

Як встановлено судом, позичальник
ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним
договором належно не виконував, сплату
кредитних коштів та нарахованих
відсотків за користування кредитом
згідно графіку погашення здійснював не
систематично, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 22.11.2013 року становить 30 113,28 доларів
США, що в еквіваленті становить 240
695,44грн., з яких 15 795,63 доларів США, ( що
еквівалентно 126 254,47 грн.) -
заборгованість по кредиту, 9 596,55
доларів США ( що еквівалентно 76705,22 грн.)-
заборгованість по відсотках, а також 27
587,76 грн. пені за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків, а також штраф
(відповідно до п.п.8.3.кредитного
договору), який становить в
еквіваленті 10 147,98 грн. (а.с.81).

Правильність здійсненого нарахування
боргу та суми боргу відповідачами не
заперечено, а рішення суду в цій
частині не оскаржено.

Виходячи з фактичних обставин справи,
встановлених судом, норм матеріального
права, що регулює спірні
правовідносини, договірних умов,
погоджених сторонами, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
порушення відповідачем ОСОБА_2 умов
кредитного договору, що призвело до
невиконання взятих на себе зобов'язань,
тому заборгованість за кредитним
договором в сумі 30 113,28 доларів США, що
еквівалентно 240 695,44 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь ПАТ
КБ "Надра".

З матеріалів справи вбачається також,
що 27 серпня 2007 року було укладено
договори поруки між ВАТ КБ «Надра» та
окремо ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, зі
змісту яких вбачається, що Поручитель і
Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором, а у
випадку невиконання Боржником
зобов'язань за кредитним договором
Кредитор повідомляє про це Поручителя
шляхом направлення письмової вимоги із
зазначенням суми грошових коштів та
рахунків, на які поручитель
зобов'язаний перерахувати вказані
кошти (а.с. 18-20).

Відповідно до п.4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч. 1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З умов кожного з договорів поруки
вбачається, що в них не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
(пункт 5.3) про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється у зв'язку із закінченням
строку, який надається кредитору для
пред'явлення вимоги поручителю.

Відповідно до зазначеного вище
кредитного договору, строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк погашення кредиту 27
серпня 2012 року ( п.1.1 кредитного
договору).

За таких обставин, у ПАТ КБ «Надра»
виникло право пред'явити вимогу до
поручителя про виконання порушеного
зобов'язання боржника щодо
повернення кредиту, починаючи з 27
серпня 2012 року протягом наступних
шести місяців. Таку вимогу до
поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 банк
пред'явив лише 06 грудня 2013 року, тобто
вже після спливу встановленого
частиною четвертою статті 559 ЦК України
строку, а до суду звернувся 3 січня 2014
року (а.с.11-13).

Позивачем ні суду першої, ні
апеляційної інстанції не представлено
жодних доказів того, що протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, ним
як кредитором пред'явлено вимогу до
поручителів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку до Поручителів, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що в укладеному між сторонами
договорах поруки не встановлено строку
припинення поруки, а тому зобов'язання
по договору поруки припинилися в силу
частини четвертої статті 559 ЦК України,
оскільки Позивач звернувся до суду з
позовом лише 03.01.2014 року після спливу
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання 27.08.2012
року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
також узгоджується з постановами
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах від 18 липня 2012 року №
6-78 цс 12, від 21 травня 2012 року № 6-48 цс 11,
від 23 травня 2012 року № 6-33 цс 12, які
відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів
України.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що Личаківським
районним судом м. Львова правильно
встановлено фактичні обставини справи,
зібраним доказам дана належна оцінка,
правильно застосований матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, передбачена чинним Цивільним
процесуальним кодексом України,
рішення відповідає вимогам закону, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому не
вбачає підстави для його скасування чи
зміни цього рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308,ст.. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 04 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ .

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.