У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості, за касаційними
скаргами ОСОБА_6, подану представником
ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року та публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шулікою А.В., на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про стягнення заборгованості.

Позивач посилався на те, що відповідно
до укладеного договору № Д
07-03-03 МК від 27 лютого 2007 року ОСОБА_6
отримав кредит у розмірі 27 тис. євро, зі
сплатою 15% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення коштів до 15 лютого
2011 року.

Однак, у порушення умов кредитного
договору, ОСОБА_6 належним чином не
виконав своїх зобов'язань і станом на 5
жовтня 2011 року за ним рахується
заборгованість у розмірі 26 153,23 євро, з
яких: 14 626,19 євро заборгованість за
кредитом, 8 551,71 євро заборгованість по
процентам за користування кредитом, 2
975,33 євро пеня.

Зобов'язання за вищезазначеним
договором № Д 07-03-03 МК від 27
лютого 2007 року забезпечені договором
поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
поручителем ПАТ «Акцент-Банк»;
договором поруки № 07-03-03 П-2 від 27 лютого
2007 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_7;
договором поруки № 07-03-03 П від 27 лютого
2007 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_8

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх
зобов'язань, позивач просив стягнути з
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заборгованість
за кредитним договором № Д 07-03-03 МК від
27 лютого 2007 року у розмірі 26 134,19 євро;
стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заборгованість у
розмірі 200 грн.; з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
заборгованість у розмірі 1 950 грн. за
надання юридичних послуг та витрат
пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від

13 грудня 2012 року в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від

18 листопада 2013 року рішення районного
суду скасовано в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_6 й ухвалено у цій частині нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № Д 07-03-03 МК від 27
лютого 2007 року станом на 5 жовтня 2011
року у сумі 26 153,23 євро, яка складається
з: 14 629,19 євро заборгованості за
кредитом; 8 551,71 євро заборгованості по
процентам за користування кредитом; 2
975,33 євро пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором. У решті -
рішення суду першої інстанції залишено
без змін. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої доводи порушенням апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

ПАТ КБ «ПриватБанк», у поданій до суду
касаційній скарзі, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції в
частині відмови в задоволенні їхніх
позовних вимог про солідарне стягнення
заборгованості з відповідачів ПАТ
«Акцент-Банк», ОСОБА_7, ОСОБА_8,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судом у цій частині норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із направленням справи у цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини справи вважає, що касаційна
скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає
частковому задоволенню, а ОСОБА_6 -
відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення апеляційного суду не
відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 27 лютого 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № Д 07-03-03 МК,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 27 тис. євро, зі сплатою
15% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення коштів до 15 лютого
2011 року.

Зобов'язання позичальника за
вищезазначеним договором № Д 07-03-03 МК
від 27 лютого 2007 року були забезпечені
договором поруки № 167 від 20
жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та поручителем ПАТ
«Акцент-Банк»; договором поруки № 07-03-03
П-2 від 27 лютого 2007 року, укладеним
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем
ОСОБА_7; договором поруки № 07-03-03 П від 27
лютого 2007 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_8

Судом встановлено, що заборгованість
ОСОБА_6 за кредитним договором № 07-03-03
П-2 від 27 лютого 2007 року станом на 5
жовтня 2011 року становила 26 153,23
євро, з яких: 14 629,19 євро заборгованість
за кредитом; 8 551,71 євро заборгованість
по процентам за користування кредитом;
2 975,33 євро пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Вирішуючи питання про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ Д 07-03-03 МК від 27 лютого 2007 року, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що така заборгованість повинна бути
стягнута з боржника - ОСОБА_6 Разом з
тим, суд відмовив у солідарному
стягненні заборгованості з
поручителів - ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_7,
ОСОБА_8 виходячи з того,
що позивач не пред'явив до них вимоги з
5 вересня 2010 року (з моменту
першого порушення боржником виплат за
кредитним договором), а тому в силу ч. 4
ст. 559 ЦК України договори поруки є
припиненими.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору,
строк повернення кредиту, процентів і
винагороди згідно графіку погашення
кредиту, процентів та винагороди
(додаток № 1 до договору), не пізніше 15
лютого 2011 року (т.1 а.с. 14).

У відповідності до статей 626, 638 ЦК
України сторони погодили умови
кредитного договору, а тому в силу ст. 629
ЦК України цей договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд не прийняв до уваги, що ця норма
передбачає право позикодавця вимагати
повернення чергової частини позики, а
не обов'язок, тому суд дійшов
помилкового висновку, що позивач
повинен був звернутися з вимогою до
поручителів на протязі шести місяців з
5 вересня 2010 року (з моменту першого
порушення боржником виплат за
кредитним договором).

Разом з тим, ч. 4 ст. 559 ЦК України
передбачено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо
такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Дійшовши висновку про те, що порука є
припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України,
апеляційний суд залишив поза увагою те,
що умовами договору передбачено
кінцевий строк повернення коштів - не
пізніше 15 лютого 2011 року (п. 1.3
кредитного договору).

З урахуванням цього апеляційний суд
неправильно визначився з моментом з
якого позивач мав пред'явити вимогу до
поручителів.

При цьому, апеляційний суд ототожнив
поняття «кінцевий строк виконання
основного зобов'язання» з «моментом
виникнення права позикодавця вимагати
повернення чергової частини позики».

З огляду на вказані вище обставини,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шулікою А.В.,
задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк