Справа № 473/5513/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої: судді -
Ротар М.М., при секретарі судового
засідання - Фінько О.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Вознесенську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області про тлумачення заповіту-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2014 року позивач
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
відповідача Таборівської сільської
ради, в якому просила тлумачити заповіт
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_3, який
був посвідчений 03.09.2009 року секретарем
виконавчого комітету Таборівської
сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що за життя мати склала
заповіт, згідно якого вона заповідала
позивачу право на земельну частку (пай)
розміром 5,59 га, що розташована в межах
території Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області, що належала їй на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Позивач звернулася до нотаріуса з
приводу оформлення своїх спадкових
прав, однак їй було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом оскільки за
вищезазначеним заповітом заповідано
земельну частку(пай), але зазначені
дані щодо земельної ділянки та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, що унеможливлює
встановити склад спадкового майна за
заповітом та рекомендовано звернутися
до суду для тлумачення вищезазначеного
заповіту.

Посилаючись на наведені
обставини, позивач просила
розтлумачити заповіт ОСОБА_3
визначивши, що спадкодавець заповідав
ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 5,59 га,
що розташована в межах території
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
надала заяву, в якій просила розгляд
справи проводити без її участі, позовні
вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача -
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області, в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи в межах заявлених позовних
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_3 .

За життя нею був складений
заповіт від 03 вересня 2009 р. посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 16, згідно до якого ОСОБА_3 заповіла
позивачу ОСОБА_1 земельну частку(пай)
розміром 5,59 га, що розташована в межах
території Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області, належну їй на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії МК № 093299.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного
кодексу України право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

З метою оформлення спадщини
позивач звернулася до Другої
Вознесенської державної нотаріальної
контори, в якій на підставі її заяви
заведена спадкова справа за № 237/2014 від
06.10.2014 року. Однак, державний нотаріус
встановила, що неможливо видати
свідоцтво про право на спадщину за
вищезазначеним заповітом, оскільки за
заповітом заповідано земельну
частку(пай), але зазначені дані щодо
земельної ділянки та державного акту
на право власності на земельну ділянку,
що унеможливлює встановити склад
спадкового майна за заповітом.

Виходячи з аналізу положень
ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту
здійснюється з метою встановлення
точної волі заповідача і може мати
місце, якщо заповіт викликає питання в
спадкоємців, має суперечливий
характер, у зв'язку з чим необхідно
уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213
ЦК не допускає, щоб при тлумаченні
правочину здійснювався пошук волі
учасника правочину, який не знайшов
відображення в тексті самого
правочину. Таким чином, при тлумаченні
заповіту не допускається внесення змін
у сам зміст заповіту, враховуючи також,
що заповіт - це особисте розпорядження
фізичної особи щодо належного їй майна,
майнових прав і обов'язків на випадок
своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

В судовому засіданні було
встановлено, що на час складання
заповіту земельної частки (паю) у
заповідача ОСОБА_3 існувало право
власності на земельну ділянку на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії МК
№ 093299, виданого 19.07.2004 року
Таборівською сільською радою
Вознесенського району Миколаївської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що дійсне
волевиявлення заповідача було
спрямоване на розпорядження саме
земельною ділянкою , а не земельною
часткою (паєм), як зазначено в заповіті,
особою, що його посвідчувала.

На підставі викладеного та
керуючись главою шостою Спадкове право
ЦК України (2004 р.), постановою Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», ст.. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,214,
215, 218 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області про тлумачення заповіту -
задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_3, який
був посвідчений 03 вересня 2009 року
секретарем виконавчого комітету
Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області та зареєстровано в реєстрі за
№ 16, а саме: що ОСОБА_3 згідно свого
заповіту заповіла ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 5,59 га, що розташована на
території Таборівської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія МК № 093299 виданого 19.07.2004 pоку
Вознесенською райдержадміністрацією
Миколаївської області для ведення
товарного сільскогосподарського
виробництва.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів після
проголошення рішення.

Суддя
М.М. Ротар