Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/317/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.01.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О.Г.,

при секретарі
Прокопенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності та визначення її частки, -

В С Т А Н О В И В:

представник ОСОБА_1 ОСОБА_3. звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності та визначення її частки,
мотивуючи наступним.

З 09. 04. 2004 по 27. 09. 2007 сторони постійно
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. Даний факт було встановлено
судом в рішенні від 09. 04. 2013. За час
проживання однією сім'єю сторонами
було придбано майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя -
двокімнатну квартиру квартира АДРЕСА_1.
Оскільки в добровільному порядку
сторони визначити частки кожного з
подружжя у праві спільної сумісної
власності не змогли, позивачка змушена
звернутися до суду. Зазначені
обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Позивач до судового засідання не
з'явилася, її представник суду надала
заяву, в якій позовні вимоги підтримала
в повному обсязі, викладені у позові
обставини підтвердила, просила суд
позов задовольнити.

Відповідач надав суду заяву, в якій
просив суд справу розглядати за його
відсутності, позовні вимоги визнав,
проти задоволення позовних вимог не
заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі, оскільки позовні
вимоги позивача відповідачем не
оспорюються.

Судом встановлено, що сторони в період
з 09. 04. 2004 по 27. 09. 2007 постійно проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Вказані обставини встановлено
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09. 04. 2013 у справі № 487/576/13-ц
за заявою ОСОБА_1 про встановлення
факту постійного проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, яке
вступило в законну силу 22.04.2013.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що під час спільного
постійного проживання сторін - 17.10.2005 -
було придбано майно - двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

Квартиру сторонами було придбано за
спільні кошти, однак оформлено на ім'я
відповідача.

Статтею 74 СК України встановлено: якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Письмових договорів щодо майна,
набутого за час спільного проживання,
сторонами не укладалось.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
квартира АДРЕСА_1 є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а тому
кожному з позивачці належить ? частина
вказаного майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування досліджених інших обставин
справи.

Відповідно до частини першої статті 61
ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Враховуючи, що відповідач позовні
вимоги визнала в повному обсязі,
визнання відповідачем позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, тому
докази по справі не досліджуються і суд
вважає за необхідне ухвалити рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання права спільної
сумісної власності та визначення її
частки.

Вимог про відшкодування понесеного
судового збору позивачем не
заявлялося.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 208-218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності та визначення її частки
задовольнити.

Визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) право
власності на ?? частку квартири
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва у строк та порядку,
передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська