Справа №125/1957/13-ц
Провадження №2/125/37/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2014 року м.Бар

Барський районний суд Вінницької
області в складі:

головуючої судді Єрмічової В.В.,

при секретарі судового засідання
Білик Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її
представника адвоката ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3 та його
представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області про усунення
перешкод в користуванні, втрату права
користування житловим будинком,
зобов'язання зняття з реєстрації;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про вселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним первісним позовом та
обгрунтувала його тим, що вона є
власником жилого будинку, що
розташований АДРЕСА_1. В даному будинку
зареєстрований як колишній член її
сім`ї ОСОБА_3 з яким вона розірвала шлюб
у 2008 році. Оскільки відповідач не
займається вихованням їх дочки,
зловживає спиртними напоями, ображає
та принижує дитину, неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності за вчинення
насильства в сім'ї, унеможливлює їх
спільне проживання у вказаному
будинку. Тому ОСОБА_1 просить суд
усунути перешкоди в користуванні жилим
будинком, визнати втрату права
користування жилим будинком, позбавити
ОСОБА_3 права користування жилим
будинком, зобов'язати його знятись з
реєстраційного обліку, зобов'язати
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3
за вищевказаною адресою та стягнути на
її користь витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 пред`явив зустрічний
позов та обгрунтував його тим, що 08.08.1999
року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_1,
яка на той час вже була власником
жилого будинку незакінченого
будівництвом з процентом готовності 47%,
що розташований АДРЕСА_1. Вони
добудували вказаний жилий будинок за
спільні кошти, як подружжя, в якому він
згодом був зареєстрований. 31.01.2008 року
шлюб між сторонами було розірвано. До
серпня 2013 року вони продовжували
проживати однією сім'єю, вели спільне
господарство. 19.10.2013 року прийшов
рідний брат ОСОБА_1 - ОСОБА_5 і почав
наполягати, щоб він взяв гроші в сумі 3000
гривень та 1500 доларів США, написав
розписку, забрав деякі речі по списку,
який склала їх мати ОСОБА_6 та залишив
будинок. На заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_5
почав наносити йому удари по голові та
обличчю. Після цього ОСОБА_3 звернувся
до Барського РВ УМВС з відповідною
заявою і в подальшому був
госпіталізований до Барської ЦРЛ. Під
час перебування на лікуванні йому
стало відомо, що ОСОБА_1 перевезла деякі
його речі з будинку, що розташований по
АДРЕСА_1, до його сестри ОСОБА_7 24.10.2013
року, коли він повернувся додому після
лікування, ОСОБА_1 не впустила його в
будинок. Це відбулось в присутності
дільничного інспектора Барського РВ
УМВС ОСОБА_8 ОСОБА_3 просить суд вселити
його у жилий будинок по АДРЕСА_1 та
стягнути на його користь витрати по
справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник адвокат ОСОБА_2, яка діє
згідно ордера від 07.11.2013 року (а.с.92),
первісний позов підтримують та просять
суд задовольнити його.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник адвокат ОСОБА_4, яка діє
згідно ордера від 07.11.2013 року (а.с.87),
первісний позов не визнають, просять
суд відмовити в його задоволенні.
ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов:
просить вселити його в будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та його представник адвокат
ОСОБА_4 не визнають зустрічний позов та
просять суд відмовити в його
задоволені.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області в судове засідання
не з`явився, хоча у встановленому
порядку повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованим поштовим повідомленням
про вручення повістки про виклик у суд
на 29.01.2014 року (а.с.147).

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників адвокатів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, допитавши свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, дослідивши
письмові докази, суд дійшов до
висновку, що первісний позов не
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов слід задовольнити з таких
підстав.

Встановлено, що 02.08.1999 року ОСОБА_1
(дошлюбне прізвище ОСОБА_1) купила
незакінчений будівництвом жилий
будинок, що має 47% готовності,
розташований АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу, зареєстрованого 03.08.1999
року в Барському бюро технічної
інвентаризації (а.с.6,30).

08.08.1999 року між сторонами було укладено
шлюб, який 14.01.2008 року розірвано, що
підтверджується копіями свідоцтв про
одруження та про розірвання шлюбу
(а.с.8,18).

21.11.2003 року Балківською сільською радою
Барського району на підставі рішення
виконкому Балківської сільської ради
№8 від 25.01.2001 року на ім`я ОСОБА_1 було
видано свідоцтво про право власності
на жилий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 (а.с.7)

Станом на 31.12.2012 року домоволодіння
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1, що
підтверджується довідкою КП «Барське
районне бюро технічної
інвентаризації» (а.с.35).

Встановлено, що після завершення
будівництва будинку, що розташований
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 дозволила ОСОБА_3
вселитись в цей будинок, а згодом
зареєструватись за вказаною адресою.

Те, що ОСОБА_3 рахується членом сім`ї
ОСОБА_1 і з 21.09.2005 року зареєстрований в
вищевказаному жилому будинку,
підтверджується довідкою про склад
сім'ї від 04.07.2013 року, випискою із
погосподарської книги по с.Чемериси
Барські Барського району від 27.08.2013
року (а.с.11,31) та повідомленням
адресного довідкового бюро державної
міграційної служби України у
Вінницькій області від 05.08.2013 року
(а.с.21).

Таким чином, суд вважає доведеним той
факт, що ОСОБА_3 у встановленому порядку
набув право користування будинком
АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Таким законом є ч.2 ст.16 ЦК України, в
якому міститься перелік способів
захисту цивільних прав та інтересів.
Цей перелік не є вичерпним, адже суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом.

При уточнені позовних вимог ОСОБА_1 та
її представник наполягали на
задоволенні вимог, які зазначені в
первісному позові. Вважають, що
підставою для позбавлення ОСОБА_3 права
користування жилим будинком є
систематичне порушення ним правил
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з ним в одному
будинку, а тому на правовідносини, що
виникли поширюється норма закону,
передбачена ст.116 ЖК України. При цьому
не було конкретизовано в який спосіб
слід позбавити ОСОБА_3 такого права.

Частиною 1 статті 116 Житлового кодексу
України (далі ЖК) передбачено виселення
без надання громадянам іншого жилого
приміщення у тому випадку, якщо наймач,
члени його сім`ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в будинку, а заходи запобігання
громадського впливу виявились
безрезультатними.

Встановлено, що ОСОБА_3 22.08.2011 року та
11.12.2012 року притягувався Барським
районним судом до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП
України, що підтверджується копіями
постанов (а.с.9,10).

Враховуючи відомості щодо ОСОБА_3, які
характеризують його з позитивної
сторони, як жителя громади на території
Балківської сільської ради Барського
району та працівника за місцем роботи в
відокремленому підрозділі Жмеринської
дистанційної колії «Південо-західної
залізниці», що підтверджується
відповідними характеристиками, суд
вважає, що дані докази спростовують
обгрунтування ОСОБА_1 щодо ведення
ОСОБА_3 антигромадського способу життя
(а.с.46,138).

Допитаний в судовому засіданні свідок
дільничний інспектор Барського РВ УМВС
ОСОБА_8 показав, що протягом останніх
років ОСОБА_1 неодноразово зверталась
до правоохоронних органів з метою
притягнення ОСОБА_3 до кримінальної або
адміністративної відповідальності.
Під час розгляду заяв ОСОБА_1 було
встановлено, що причиною цих звернень є
житловий спір із її чоловіком ОСОБА_3,
який на даний час теж звернувся до
правоохоронних органів з приводу
чинення ОСОБА_1 перешкод в користуванні
житлом та його побиття братом ОСОБА_1 -
ОСОБА_5

Оскільки ОСОБА_1 не надала достатніх
доказів щодо триваючої
антигромадської поведінки ОСОБА_3, про
вжиття до нього заходів попередження
або громадського впливу і, що вжиті
заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів,
тому підстав застосувати дану норму
закону щодо ОСОБА_3, відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 не звертається до
суду з вимогою про виселення ОСОБА_3 з
жилого будинку, що розташований
АДРЕСА_1, тому посилання на статтю 116
Житлового кодексу, є помилковими.

В даному випадку на правовідносини, що
виникли поширюється глава 6 розділу ІІІ
ЖК, якою визначено порядок
користування жилими приміщеннями в
будинках (квартирах) приватного
житлового фонду.

Згідно ст.150 ЖК громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК члени сім`ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК до членів сім`ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Згідно ч.2 ст.64 ЖК до членів сім`ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім`ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК якщо особи,
зазначені в ч.2 цієї статті, перестали
бути членами сім`ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов`язки, як наймач і члени
його сім`ї.

Як роз`яснив Верховний Суд України в
узагальненні практики розгляду справ
про захист права власності та інших
речових прав, правило ст.391 ЦК не
поширюється на правовідносини, які
виникли між власником будинку
(квартири) та колишніми членами його
сім`ї. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє права колишніх членів його
сім`ї на користування займаним
приміщенням.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 показав, що в жовтні 2013 року на
прохання свої сестри ОСОБА_1, він
приймав участь у виселенні ОСОБА_3 з
жилого будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції
України позбавити громадянина житла
можна лише на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Те, що ОСОБА_3 добровільно погодився на
виселення з жилого будинку АДРЕСА_1, не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні.

Відомості про те, що ОСОБА_3 оформив
спадщину після смерті своєї матері та є
власником спадкового жилого будинку і
проживає в ньому, відсутні.

Встановлено, що ОСОБА_3 19.10.2013 року
виселений з жилого будинку АДРЕСА_1, де
він зареєстрований та проживав як
колишній член її сім`ї, без відповідних
на те правових підстав, і з того часу
ОСОБА_1 перешкоджає йому вселитись в
вищевказаний жилий будинок.

Підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що
втратив право користуватися
вищевказаним жилим будинком, або
позбавлення його права користуватися
будинком, відсутні.

Згідно ч.1 ст.7, ч.1 ст.11 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється органом реєстрації
на підставі судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки станом на час розгляду
цивільної справи не набрало законної
сили рішення суду про виселення ОСОБА_3
з жилого будинку або про визнання його
таким, що втратив право користування
ним, тому підстави для припинення
реєстрації його місця проживання в
жилому будинку відсутні.

З огляду на ці обставини в сукупності
суд вважає, що у задоволенні первісного
позову належить відмовити, а
зустрічний позов слід задовольнити.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Встановлено, що у задоволенні
первісного позову відмовлено. Тому
підстави для відшкодування ОСОБА_1
витрат на сплату судового збору та на
правову допомогу відсутні. Зустрічний
позов задоволено. Тому з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 слід стягнути витрати
на сплату судового збору у розмірі 114
гривень 70 коп. та 1000 гривень витрат на
правову допомогу, які документально
підтверджені (а.с.23, 137).

На підставі ч.3 ст.47 Конституції
України, частин 2,3 ст.64 ЖК України, ч.1
ст.109 ЖК України, ч.1 ст.116 ЖК України,
ст.150 ЖК України, частин 1,4 ст.156 ЖК
України, ч.3 ст.116 ЖК України, ч.2 ст.16,
ст.391 ЦК України, ч.1 ст.7, ч.1 ст.11 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні»,керуючись ч.1 ст.4,
ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
про усунення перешкод в користуванні
відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 у житловий будинок
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 114 гривень 70 коп.
та 1000 гривень витрат на правову
допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: