У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 листопада 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 листопада 2014
року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму боргу згідно договору позики та
розписок у розмірі 144078 грн., проценти за
користування грошовими коштами згідно
договорів позики та розписок у розмірі
72610,36 грн. 3% відсотки річних, згідно ст.
625 ЦК України за весь час прострочення у
розмірі 11666 грн. та судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 2283,54
грн..

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду
першої інстанції має бути частково
скасоване з підстав неповного
з'ясування судом обставин та
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які визнано судом
встановленими, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не
було враховано обставини, з приводу
того, що вона не отримувала грошових
коштів за борговим документом
(розписка) від 17 липня 2013 року та для
позивача цю розписку не надавала.

Крім того вказує, що з метою
підтвердження власних доводів, вона
неодноразово вказувала на
необхідність проведення відповідної
експертизи для визначення
автентичності боргового документу
(розписки від 17 липня 2013 року), на що
судом з незрозумілих причин було
відмовлено.

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/2513/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Крижова О.Г.

Доповідач : Демянчук С.В.

Також вказує, що нею було
повідомлено суд першої інстанції, що
свідком фактичних правовідносин, що
складалися між нею та позивачем є
сестра позивача - ОСОБА_4, якій
достовірно було відомо, які саме
боргові документи відповідачем
видавалися для позивачки, та скільки
коштів фактично позичено, а скільки
повернуто позивачу. Однак допитати
вказану особу, суд першої інстанції
також відмовився.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції від 06 листопада 2014 року в
частині стягнення з неї 64900 грн.
основного боргу та 53983,12 грн.
нарахованих відсотків та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
частково.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу
повністю, надав пояснення в межах її
доводів.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного
суду не з'явилася. Про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про що свідчить розписка про
отримання судової повістки.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
межами перевірки законності і
обґрунтованості рішення є вирішення
позовних вимог про стягнення боргу за
договором позики від 17 липня 2014 року.

Судом встановлено, що відповідно до
розписки від 17 липня 2013 року ОСОБА_1
отримала в ОСОБА_2 кошти в сумі 5000
доларів США терміном на 3 місяці під
щомісячний відсоток 8 відсотків (3200
грн.). /а.с. 5/. Копія такої розписки
оглянута судом першої інстанції, яка
завірена суддею.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей.

Згідно ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання позикодавцем визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК
України, кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути
борговий документ (розписку)
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає на вимогу
боржника. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого боргу.

Проте, у порушення вимог чинного
законодавства ОСОБА_1 взяті на себе
зобов'язання належним чином не
виконала.

Згідно принципу диспозитивності
цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК
України/ суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Обов'язок доказування і подання
доказів процесуальним Законом /ст. 60
ЦПК/ покладено на сторони.

Згідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України
доказами вважаються будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказі, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, відповідачка мала надати
суду належні та допустимі докази на
підтвердження сплати отриманих в
позику коштів чи в підтвердження їх
неотримання.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що вона не
отримувала грошових коштів за борговим
документом (розписка) від 17 липня 2013
року та для позивача цю розписку не
надавала на увагу не заслуговують,
оскільки спростовуються матеріалами
справи. Так, як вбачається з
звукозапису, в суді першої інстанції
ОСОБА_1 визнавала ті обставини, що
розписку від 17 липня 2013 року підписала
вона. Кошти позичала не для седе, а для
знайомих і їх повернула (звукозапис
судового засідання).

Окрім того, з зазначеного звукозапису
судового засідання в суді першої
інстанції вбачається, що жодних
клопотань про призначення експертизи,
допит свідків нею не заявлялось, тому
її твердження в апеляційній скарзі є
голослівними.

Таким чином, при вирішенні спору, суд,
оцінюючи доводи позивачки, та
відхиливши заперечення відповідачки,
врахувавши визнані нею обставини,
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення суми заборгованості за
позикою відповідно до розписки від 17
липня 2014 року.

Достатні та належні докази, окрім усних
пояснень та заперечень, які б
спростовували спірні вимоги позивача,
у справі відсутні. Апеляційному суду
такі докази також не надано.

За встановлених обставин колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції були правильно,
всебічно і повно встановлені обставини
справи, характер правовідносин, які
виникли між сторонами та застосовано
правові норми, які підлягали
застосуванню при вирішенні даного
спору, в зв'язку із чим рішення підлягає
залишенню без змін, як ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
І.М.Собіна

А.М. Шеремет