Провадження № 2/127/830/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07.02.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі : головуючого судді Федчишена
С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до
ОСОБА_2 про визнання недійсним
заповіту. Позов мотивовано тим,
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - ОСОБА_3
Позивач є спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_3, оскільки батько
позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. При
поданні заяви у нотаріальній конторі
позивачу стало відомо, що ОСОБА_3
залишив заповіт на відповідача.
Заповіт складено 06.03.2002року та
посвідчено того ж дня нотаріусом
Другої вінницької державної
нотаріальної контори за реєстром № 1-457.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_3 в
той період часу хворів і не міг
особисто з'явитись до нотаріуса. У
заповіті не вказано, чи посвідчувався
заповіт на робочому місці нотаріусу, чи
нотаріус здійснював виїзд до
заповідача додому. Крім того, ОСОБА_3 не
розумів значення своїх дій при
підписані заповіту і не міг керувати
ними. Крім того, підпис на заповіті явно
не відповідає підписам ОСОБА_3, які
проставлялись ним на численних
документах як до 2002 року так і після
цього. Просить визнати недійсним
заповіт, складений 06.03.2002року від імені
ОСОБА_3, який посвідчений державним
нотаріусом Другої вінницької
державної нотаріальної контори
Сікорською Л.А. 06.03.2002 року за
реєстровим № 1-457 та стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала за обставин викладених в
ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засідання позов не визнали,
заперечили щодо його задоволення.

Заслухавши думку учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності ,суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову з наступних підстав.

При розгляді справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1 виданого 02.10.2012року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками
якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_2 виданого 25.07.1976року ОСОБА_1
народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками якої
є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 6 зворот).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_3 виданого 21.11.2006року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно заповіту від 06.03.2002року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої вінницької нотаріальної
контори Сікорською Л.А., ОСОБА_3 заповів
ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиму право (а.с.3).

Відповідно до ст. 541 ЦК України (1963року)
чинною на момент складання заповіту
встановлено, що заповіт повинен бути
складений у письмовій формі із
зазначенням місця і часу його
складання, підписаний власноручно
заповідачем і нотаріально посвідчений.

Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 року
№ 3 «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» у разі
посвідчення угоди не тим органом або
службовою особою, на яких покладено
здійснення нотаріальних функцій, вона
не може вважатись укладеною з
додержанням нотаріальної форми.

Як вбачається з тексту і змісту
заповіту він складений в м. Вінниця
06.03.2002року, письмово, друкованим
способом за формою, яка існувала на час
його складання. Заповіт підписаний
власноручно ОСОБА_3 в присутності
посадової особи нотаріальної контори,
особу заповідача встановлено,
дієздатність перевірено. Заповіт
посвідчений державним нотаріусом
Другої вінницької нотаріальної
контори Сікорською Л.А., скріплено
печаткою нотаріальної контори та
зареєстровано і реєстрі за № 1-457.
Заповіт складено в двох примірниках,
один з яких зберігається в Другій
вінницькій нотаріальній конторі, а
другий в заповідача.

Згідно ст. 534 ЦК України (1963 року) кожен
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його одній
або кільком особам за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям. Заповідач може у
заповіті позбавити права спадкоємства
одного, кількох або всіх спадкоємців за
законом.

Відповідно до ст. 55 ЦК України (1963 року)
угода, укладена громадянином, хоч і
дієздатним, але який в момент її
укладення перебував у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною за позовом
цього громадянина.

Посилання позивача на вимоги ст. 55 ЦК
України (1963року) суд не бере до уваги,
оскільки із вказаної норми випливає
право заповідача звернутись в суд за
захистом свого права та визнання не
дійсним даного договору.

Крім того, посилання позивача на те, що
ОСОБА_3 не міг на момент складання та
посвідчення заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, в
судовому засідання не знайшло
підтвердження та позивачем не надано
належних доказів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Позивачем не було надано належних
доказів у підтвердження своїх позовних
вимог та в судових засіданнях
28.01.2014року та 07.02.2014року не надано
письмової заяви про витребування
належних доказів.

Враховуючи викладене та те, що,
позивачем не надано належних доказів
для визнання заповіту недійсним,
оскільки складений заповіт відповідає
вимогам законодавства щодо його форми
та посвідчення, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 55, 534, 541 ЦК України (1963
року), суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним заповіту -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

127/29730/13-ц

2/127/830/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

07.02.2014року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена
С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним заповіту, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним заповіту -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: