Справа № 456/4347/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/551/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 24 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23 вересня
2013 року вищезазначений позов
задоволено частково.

Cуд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
280 226 грн. 18 коп. боргу, 26 220 гр. 35 коп.
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання та 956 грн. 28 коп.
судових витрат.

Суд стягнув з ОСОБА_3 2098 грн. 18 коп.
судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно
стягнув на користь позивача суму 280 226,18
грн. замість 91 628,58 грн., як просив
позивач у своїх позовних вимогах та
вважає, що суд вийшов за межі своїх
повноважень, задовольнивши позовні
вимоги, які, на думку апелянта, не
заявлялися.

Апелянт стверджує, що суд безпідставно
стягнув з нього 26 220 грн. 35 коп. річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Апелянт також не погоджується із
стягненими в сумі 956 грн. 28 коп. судовими
витратами, оскільки позивачем не
надано жодних доказів, які б
підтверджували таку суму судових
витрат, понесених позивачем.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
безпідставно стягнув з нього 2098 грн. 18
коп. в дохід держави.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку (а.с. 58),
причину неявки суду не повідомив, а
тому колегія суддів у силу ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважає можливим слухати справу
в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач дав у позику відповідачу
грошові кошти, на підтвердження чого
останнім були надані розписки на
наступні суми грошей:

- 2000 євро згідно з розпискою від
25.02.2010р. на строк до 25.03.2010р.;

- 2600 євро згідно з розпискою від
01.04.2010р. на строк до 25.06.2010р.;

- 3461 євро згідно з розпискою від
24.06.2010р. на строк до 25.08.2010р.;

- 9200 доларів США згідно з розпискою
зобов'язався повернути до 21.09.2010р.;

- 71 500 грн. та 3 850 євро згідно з
розпискою зобов'язався повернути до
24.09.2010р.

Відповідно до зазначених вище
розписок, відповідач заборгував
позивачу 11 911 євро, 9200 дол. США та 71 500
грн., що за розрахунками суду першої
інстанції в гривневому еквіваленті
становить 280 226,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, правильно встановив та виходив з
того, що відповідач ОСОБА_3 не виконав
свого зобов'язання за договорами
позики, своєчасно не повернувши суми
боргу позивачеві відповідно до
розписок, а тому обґрунтовано дійшов
висновку, що дану заборгованість
необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь
позивача з урахуванням трьох
процентів річних від простроченої суми
невиконаного зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що
в суді першої інстанції були оглянуті
відповідні боргові розписки та додано
їх копії. В суді апеляційної інстанції
позивачем подано оригінали розписок,
які долучені до матеріалів справи (а.с.
59-63).

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про те, що суд вийшов за межі позовних
вимог та задовольнив позовні вимоги,
які позивач не заявляв та безпідставно
стягнув три проценти річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання не заслуговують на увагу,
спростовуються матеріалами справи та
зазначеним вище, а також підписаними
відповідачем борговими розписками.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції безпідставно
стягнув з нього судові витрати в
розмірі 956 грн. 28 коп. та судовий збір в
розмірі 2098 грн. 18 коп. також не
заслуговують на увагу, оскільки 916 грн.
28 коп. позивач сплатив за подання
позову (а.с. 1), 40 грн. позивач заплатив за
видачу довідки про курс валют (а.с. 9), а
2098 грн. 18 коп. судового збору суд першої
інстанції стягнув з відповідача в
доход держави, виходячи із стягненої на
користь позивача суми за грошовими
зобов'язаннями з урахуванням трьох
процентів річних від простроченої суми
невиконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене вище, колегія
суддів доходить висновку, що судом
правильно встановлено фактичні
обставини справи, зібраним доказам
дана оцінка, правильно застосований
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду справи, передбачена
ЦПК України, тому оскаржуване рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 24 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.