№621/3591/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді -
Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового
засідання - Москалець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, третя особа - Чемужівська
сільська рада Зміївського району
Харківської області,

в с т а н о в и в :

21.11.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Чемужівська сільська рада Зміївського
району Харківської області про
визнання права власності на спадщину в
порядку спадкування за законом в якому
вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_1
помер її чоловік ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4
був власником житлового будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується
відповідною технічною документацією
на будинок. Однак, за життя ОСОБА_4 не
оформив своє право на зазначений вище
будинок. Видати свідоцтво про право
власності на даний час неможливо тому,
що згідно ст. 25 п. 4 ЦК України "Цивільна
правоздатність фізичної особи
закінчується в момент її смерті".
Заповіту спадкодавець не залишив,
спадкоємцями за законом першої черги є
позивач, як дружина померлого та
відповідачі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
які у встановлений законом
шестимісячний термін звернулись до
нотаріальної контори з заявою про
відмову від спадщини.

Отже, ОСОБА_1, яка прийняла спадщину у
встановленому порядку, шляхом
звернення з відповідною заявою,
наполягала на тому, що оформити
нотаріально майно померлого чоловіка
вона можливості не має, оскільки у неї
відсутній правовстановлюючий документ
на будинок.

Таким чином, ОСОБА_1 просила визнати за
нею право власності на спадщину в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_1 її
чоловіка у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася,
просила провести розгляд справи за її
відсутності та наполягала на
задоволенні позову, свої інтереси
довірила представляти ОСОБА_5

Адвокат - ОСОБА_5 у судове засідання не
з'явився, до суду надав заяву, в якій
позовні вимоги підтримав, справу
просив розглядати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_1 визнала у повному обсязі та не
заперечувала проти задоволення позову,
просила розглянути справу за її
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання
не з'явився. Надав до суду заяву з
проханням провести розгляд справи за
його відсутністю, проти задоволення
позовних вимог не заперечував.

Представник Чемужівської сільської
ради Зміївського району Харківської
області у судове засідання не з'явився,
до суду надійшла заява, в якій третя
особа не заперечувала проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, справу просили розглядати у їх
відсутності.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до положень
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув
цивільну справу без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального запису.

Суд, оцінивши докази, що містяться в
матеріалах справи, дійшов висновку, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Спірним є питання про визнання права
власності на будинок АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, яка була дружиною померлого.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу,
серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, зареєстрували шлюб 27.04.1996 року у
Чемужівській сільській раді
Зміївського району Харківської
області. / а.с.12/

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_2.
/ а.с.38/

Відповідно до копії Свідоцтва про
смерть, серії НОМЕР_3, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. /а.с. 7/

За життя ОСОБА_4 був власником
житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією технічного
паспорту, рішенням №18 від 20.02.1996 року
про виділення ОСОБА_4, земельної
ділянки, площею 0,10 га., для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель. /а.с. 39-41,67/

Як вбачається з листа Зміївської
державної нотаріальної контори
Харківської області від 19.12.2013 року
№19471/01-16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 до нотаріальної контри
надійшли заяви: 09.08.2013 року про
прийняття спадщини від дружини
померлого ОСОБА_1, 09.08 2013 року від
ОСОБА_7, ОСОБА_3 про відмову від
спадщини. Свідоцтво про право на
спадщину не видавалось, оскільки
спадкоємцям було роз'яснено, що
оформлення права на спадкове майно
можливо лише при наданні документів,
необхідних для оформлення спадщини,
зокрема належність спадкового майна та
його оцінка. / а.с.26, 51/

Як вбачається з довідки Чемужівської
сільської ради Зміївського району
Харківської області, від 06.02.2014 року за
№286, ОСОБА_4 був зареєстрований та
постійно проживав до часу смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_1. За
вказаною адресою зареєстровані батько
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та
мати ОСОБА_3 / а.с.66/

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків /спадщини/ від фізичної
особи, яка померла /спадкодавця/, до
інших осіб /спадкоємців/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Проте нормами цієї статті, так
само як й іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином, оскільки судом
встановлений факт належності ОСОБА_4
житлового будинку АДРЕСА_1, а
спадкоємицею померлого першої черги за
законом є ОСОБА_1, з урахуванням відмови
відповідачів від спадщини та визнання
позовних вимог, враховуючи відсутність
у позивача можливості оформити свої
спадкові права у позасудовому порядку,
суд дійшов висновку про можливість
визнати право власності за ОСОБА_1, в
порядку спадкування за законом, на
вищевказаний житловий будинок.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1233, 1235, 1244 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-218, 256 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, третя особа -
Чемужівська сільська рада Зміївського
району Харківської області-
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом після смерті її чоловіка
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 з
надвірними будівлями та спорудами.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: