АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1593 /2014
інстанції - Горбань Н.І.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про відшкодування частини
вартості спожитих житлово-комунальних
послуг;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 22 березня2012
року

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 22.03.2012 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
відшкодування частини вартості
спожитих житлово-комунальних послуг
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 компенсацію по оплаті
житлово-комунальних послуг в сумі 1872
грн. 28 коп., судовий збір в сумі 51 грн. 00
коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 120 грн., а всього 2043 грн. 28 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Посилається на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач не
скористався своїм правом щодо подачі
заяви про застосування строків
позовної давності щодо стягнення
заборгованості по сплаті вартості
житлово - комунальних послуг. Заочне
рішення ухвалено судом однобічно, на
основі поданих лише позивачем доказів
у справі.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про що свідчить розписка. Неявка
відповідачки в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів розцінила
причини неявки ОСОБА_4 в судове
засідання як неповажні та дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого заочного рішення в цій
частині, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
згідно з рішенням Апеляційного суду
м.Києва від 23.09.2009 року визнано спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 2/8 частини квартири АДРЕСА_1
(а.с.14-17).

Відповідачка ОСОБА_4 з 15.02.2007 року
зареєстрована за вищевказаною адресою
(а.с.18-19) та проживає у вказаній
квартирі, тобто вживає надані житлово -
комунальні послуги. Позивач в квартирі
не проживає та не вживає житлово -
комунальні послуги.

Згідно рахунку по сплаті
заборгованості за житлово-комунальні
послуги за квартиру АДРЕСА_1 станом на
вересень 2011 року, позивачем було
сплачено заборгованість за спожиті
житлово - комунальні послуги 3744,57 грн.
(а.с.8).

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
споживачем комунальних послуг є
фізична особа, яка отримує
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст.20 цього Закону
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом, а у
разі несвоєчасного здійснення
платежів за житлово-комунальні послуги
сплачувати пеню у встановлених законом
чи договором розмірах.

Відповідач, постійно мешкаючи у
квартирі АДРЕСА_1, якою вона
користується одноособово, ухиляється
від сплати житлово-комунальних та
інших послуг, які щомісячно згідно
розрахунку КП ЖЕО-110 становлять 89 грн. 55
коп. з яких утримання будинків та
прибудинкових територій складає 45 грн.
20 коп. + 44 грн. 35 коп. за холодне
водопостачання та водовідведення (а.с.
8).

Таким чином, позивачем повністю
сплачена заборгованість по
вищевказаній квартирі за отримані
житлово-комунальніпослуги, яка складає
3744 грн. 57 коп., тобто він фактично
відшкодував також заборгованість, яка
виникла з вини відповідача, яка не
сплачує відповідно свою частку
отриманих житлово - комунальних послуг.
Таким чином, оскільки відповідач є
власником 1/8 частки зазначеної
квартири і особисто вона користується
послугами з водопостачання, то саме
вона зобов'язана відшкодувати
позивачеві сплачену ним частку
вартості житлово - комунальних послуг,
яка припадає на відповідачку, з
врахуванням її частки власності у
даній квартирі та з врахуванням того,
що тільки вона одна користується
послугами з водопостачання.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Оскільки лише відповідач
користувалась спільною
власністюсторін по справі, лише вона
була весь час споживачем
житлово-комунальнихпослуг, які
повністю сплачені позивачем, він має
право на відшкодування відповідачкою
вартості частки спожитих нею житлово -
комунальних послуг.

Таким чином, колегія суддів дійшла д
висновку про правомірність
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
відшкодування частини вартості
спожитих житлово-комунальних послуг у
вигляді стягнення з ОСОБА_4 на його
користь половини сплаченої ним суми у
відшкодування отриманих послуг, яка
складає 1872 грн. 28 коп. (3744 грн. 57 коп. : 2 =
1872 грн. 28 коп.).

Колегія суддів не бере до уваги
посилання апелянта на ту обставину, що
позивач сплатив заборгованість за
період, який перевищив три роки, в той
час як він міг просити застосувати
строк позовної давності. Так, позивач
визнав розмір заборгованості, сплатив
заборгованість добровільно і у
судовому порядку дане питання не
вирішувалось.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
заочного рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що заочне
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 22 березня 2012
рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: