Справа № Провадження
№369/8805/13-ц 22-ц/780/1145/14 Головуючий у І
А.Я.Категорія1Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 13.02.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про захист права власності, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з зазначеним позовом, в якому
просила зобов'язати ОСОБА_2 припинити
дії, які порушують її права в
користуванні ? частиною земельної
ділянки площею 0,1195 га, земельними
ділянками площею 0,25 га, площею 0,3798 га.
та об'єктами самочинного будівництва,
що розміщені на вказаних земельних
ділянках за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідача вчинити певні
дії для запобігання порушення її права
власності, а саме не створювати їй
перешкод у користуванні зазначеними
земельними ділянками та об'єктами
самочинного будівництва ,розміщеними
на них та виселити відповідача з
об'єкту самочинного будівництва, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свій позов мотивувала тим, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12.02.2013 року за
відповідачем було визнано право
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,1195 га по АДРЕСА_1, як
частку у спільному майні подружжя.
Земельні ділянки площею 0,25 га та 0,3798 га
належать їй на праві власності. Вказані
земельні ділянки знаходяться поруч і
мають спільну огорожу. Також на цих
земельних ділянках розташовані об'єкти
самочинного будівництва. Відповідач
створює їй перешкоди в користуванні
належними їй на праві власності
земельними ділянками, не допускає до
належних їй об'єктів самочинного
будівництва.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 припинити дії, які
порушують право ОСОБА_3 в користуванні ?
частиною земельною ділянкою площею 0,1195
га, земельними ділянками площею 0,2500 га,
площею 0,3798 га розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не створювати
ОСОБА_3 перешкод у користуванні ?
частиною земельної ділянки площею 0,1195
га, земельними ділянками площею 0,2500 га,
площею 0,3798 га розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов залишити без
задоволення, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції вважав доведеним факт
вчинення відповідачем ОСОБА_2
перешкод позивачеві ОСОБА_3 у
користуванні її власністю, а саме ?
частиною земельної ділянки площею 0,1195
га, земельними ділянками площею 0,2500 га,
площею 0,3798 га., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Проте із вказаними висновками
повністю погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, передбачених статтею 61
цього Кодексу.

Правовими підставами позовних вимог
позивачем визначено положення
ст.ст.316, 317, 319, 391 ЦК України.

Так, відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Суд першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 18 липня 1997 року по 12 грудня
2006 року, коли ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 на праві приватної власності
належить 12 частина земельної ділянки
площею 0,1195га, розташована в АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельні
ділянки площею 0,25га для будівництва
та обслуговування житлового будинку
та площею 0,3798 га для ведення
особистого селянського господарства,
розташовані в АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 4 квітня 2013 року (а.с.10-11),
копіями державних актів на право
власності на земельну ділянку (а.с.8,
13,14).

Відповідно до ст.61 ЦПК України не
підлягає доказуванню обставина,
встановлена судовим рішенням, а саме
те, що на земельних ділянках площею
0,25 га та площею 0,3798га, які належать
на праві власності ОСОБА_3, збудовані
житлова споруда, гараж, господарська
будівля, недобудований будинок
охорони, басейн, які згідно ст.376 ЦК
України є самочинними спорудами.
(а.с.11).

На підтвердження факту створення
перешкод в користуванні належною їй
власністю з боку відповідача позивач
надала копію висновку перевірки її
заяви до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС
України в Київській області від 09.04.2013
р., в якому викладено короткий зміст
письмових пояснень відповідача ОСОБА_2
про те, що він не бажає допускати свою
колишню дружину ОСОБА_3 до будинку,
оскільки її власних речей там немає.

Зазначений висновок не містить
встановлення факту вчинення ОСОБА_2
перешкод ОСОБА_3 користуватись
належними їй земельними ділянками.

Інших доказів на підтвердження
позовних вимог позивачем не надано.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно п.3 ч.2 ст.16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути:

3) припинення дії, яка порушує
право.

З врахуванням вказаних вимог закону,
колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем не доведено
порушення своїх цивільних прав та
обрано не передбачений законом
спосіб захисту цивільного права.

Також в резолютивній частині рішення
зобов'язано відповідача припинити
дії, які порушують право позивача,
проте не конкретизовано які
незаконні дії підлягають
припиненню.

Оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким в
задоволенні позову відмовити за
необґрунтованістю і недоведеністю
позовних вимог.

Позивач не довів свого позову, що є
його обов'язком відповідно до вимог
ст.ст.10,60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
жовтня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про захист права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: