Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/595/14
Головуючий у суді І-ї
інстанції Бойко П.М.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Гайсюка О.В.

суддів: Карпенко О.Л., Фомічова
С.Є.

при секретарі: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
який представляє інтереси ОСОБА_3 на
рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Селянського
фермерського об»єднання
"Володимирівське", треті особи -
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, Відділ Держземагенства у
Долинському районі Кіровоградської
області про визнання договору оренди
землі недійсним та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

Позивач зазначила, що 29 грудня 2003 року
уклала договір оренди власної
земельної ділянки з СФО
"Володимирівське". Примірник цього
договору їй не було повернуто
керівництвом СФО. Цей договір
продовжено до 29 грудня 2013 року за її
згодою.

В 2013 році їй стало відомо, що в договорі
оренди існують виправлення строку
оренди з 5 на 15 років, що вказує на те, що
в момент укладання договору
недотримані вимоги законодавства.

Крім того в договорі відсутні місце
розташування земельної ділянки,
відповідальність за несплату орендної
плати, умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, умови
збереження стану об»єкта оренди, умови
та строки передачі земельної ділянки
орендарю, існуючі обмеження щодо
використання земельної ділянки,
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об»єкта оренди чи його частини, план
або схема земельної ділянки,
кадастровий план з відображенням
обмежень (обтяжень) земельних
сервітутів, акт визначення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), акт приймання -передачі
об»єкта оренди, проект відведення
земельної ділянки у випадках,
передбачених законом. На думку
позивачки неможливо ідентифікувати
ділянку, яку нібито передано в оренду.

Посилаючись на це, позивачка просила
визнати зазначений договір оренди від
29.12.2003 року недійсним, заборонити
відповідачу користуватися земельною
ділянкою НОМЕР_1, площею 7,57 га на
території Гурівської сільської ради
Долинського району.

Рішенням Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено у зв»язку з пропуском
строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
задоволення вимог позивачки з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримав. Інші
особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з»явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 належить земельна ділянка
площею 7,57 га, яка розташована на
території Гурівської сільської ради
Долинського району, що підтверджується
державним актом від 31.12.1999 року (а.с.11).

Зазначену земельну ділянку ОСОБА_3
передала в оренду відповідачу - СФО
"Володимирівське" строком на 15 років з
29.12.2003 року по 31.12.2018 року, цей договір
зареєстровано ДП «КР Центр ДЗК» (а.с. 10).
Текст цього договору виконано як за
допомогою електронно - копіювальної
техніки так і з використанням
рукописного тексту. Пункт 1.2 договору
містить умови щодо строку оренди
земельної ділянки, зокрема чітко без
виправлень зазначено, що оренда
земельної ділянки встановлена з 29.12.2003
року по 31.12.2018 року, що відповідає
поняттю строку відповідно до ст. 251 ЦК, а
саме, що строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов»язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Отже,
цей період сторонами встановлено в 15
років, відповідно до діючого
законодавства, а тому договір в цій
частині не може бути визнаний
недійсним.

Відмовляючи позивачці в задоволенні
позову, суд першої інстанції посилався
на те, що договір оренди був укладений
29.12.2003 року, а до суду позивачка
звернулася лише 08.10.2013 року, після
спливу позовної давності. Але суд не
звернув уваги на те, що позовна
давність не є процесуальним строком,
вона може застосовуватися лише у тому
разі коли права позивача були порушені,
але за захистом свого права позивач
звернувся після спливу позовної
давності (ст. 256ЦК).

Але суд так і не встановив чи були
порушені права позивачки, чи були,
зокрема, підстави для визнання
договору оренди від 29.12.2003 року
недійсним.

Між тим, з матеріалів справи чітко
вбачається, що між сторонами відсутні
спори щодо місця розташування
земельної ділянки, цільового
призначення, її прийому - передачі,
використання, проекту відведення,
обмежень (обтяжень) та т. п.

Адже, оспорюваний договір був
укладений на підставі відомостей
державного акту, що зазначено
безпосередньо в договорі. Цей акт
містить план та опис зовнішніх меж
земельної ділянки, місце розташування
ділянки, цільове призначення
ділянки(а.с. 11). До того ж земельна
ділянка відповідачем використовується
майже 10 років і позивачка претензій до
відповідача не заявляла.

Пунктом 1.5 Договору сторонами
визначено розмір та форму орендної
плати, а згідно п. 3.1. Договору сторони
дійшли згоди про встановлення
матеріальної відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
умов Договору.

Таким чином, сторони дійшли згоди про
застосування відповідальності за
невиконання зобов»язання по сплаті
орендної плати, яка передбачена главою
51 ЦК. Отже, посилання позивачки про
відсутність в договорі умови про
відповідальність є безпідставною.

Відповідно до п.2.1 Договору орендар
зобов'язався протягом дії договору не
змінювати цільового призначення
земельної ділянки, професійно
використовувати землю і не погіршувати
її якості, повернути орендодавцю
земельну ділянку після закінченні
Договору оренди в належному стані.

До того ж ст. 24 Закону України «Про
оренду землі» передбачає, що
орендодавець має право вимагати від
орендаря використання земельної
ділянки за цільовим призначенням,
згідно з договором оренди, дотримання
екологічної безпеки землекористування
та збереження родючості ґрунтів,
додержання державних стандартів, норм
і правил.

Загальнообов»язкові для власників
землі та землекористувачів норми щодо
охорони та збереження земель містяться
в розділі VI Земельного Кодексу, в
розділі VI Закону України «Про охорону
земель», ст. 29 ЗУ «Про оренду землі».

Отже, доводи позивача щодо відсутності
у договорі умов використання,
цільового призначення та збереження
земельної ділянки суперечать змісту
договору та закону.

Згідно ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» ризик
випадкового знищення або пошкодження
об»єкта оренди несе орендодавець, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі. У разі прострочення
орендодавцем або орендарем
установлених Договором оренди землі
строків передачі об»єкта оренди, ризик
його випадкового знищення або
пошкодження у цей період несе сторона,
яка допустила прострочення його
передач.

Згідно п. 4.5 Договору у всьому іншому, що
не передбачено цим Договором сторони
керуються чинним законодавством
України.

Отже, відсутність прямої вказівки в
договорі на сторону, яка несе ризик
випадкового знищення чи пошкодження
об»єкта оренди не вказує на те, що
сторони не дійшли згоди з цієї умови.

Наведене вказує на те, що права
позивачки під час укладення договору
не були порушені, до того ж сторони не
позбавлені можливості внести
необхідні доповнення до договору.

Підстави для визнання договору оренди
землі недійсним відсутні.

Посилання позивачки на
невідповідність договору вимогам ст. 15
ЗУ «Про оренду землі» є формальними,
такими, що не доводять порушення її
прав (ст. 3 ЦПК України).

Оскільки суд повністю не дослідив всих
обставин справи, порушив норми
матеріального та процесуального права,
дійшов неправильного висновку про
необхідність застосування позовної
давності тоді як позов ОСОБА_3 є взагалі
безпідставним, рішення суду підлягає
скасуванню з ухвалення нового рішення
про відмову в задоволені позову, але з
інших підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який
представляє інтереси ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Селянського фермерського об»єднання
"Володимирівське" відмовити в повному
обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: