Номер провадження № 22-ц/785/141/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 жовтня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
сум заборгованості за кредитним
договором,-

встановила:

У травні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» (далі Банк)
звернулося до суду з зазначеним
позовом та просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 34137,94 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
30.01.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір про
надання кредиту в сумі 300 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Оскільки відповідач належним чином
умови договору не виконував, то станом
на 30.03.2013 року виникла заборгованість у
сумі 34137,94 грн., яка до теперішнього часу
не погашена.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк» подало
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Публічному акціонерному
товариству Комерційний банк
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що позивач пропустив
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 жовтня 2013
року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 30.01.2007
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
останній отримав кредит у сумі 300 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с.9-13).

З умовами надання кредиту відповідач
був ознайомлений, що підтверджується
його підписами на договорі від 30.01.2007
року та правилами користування
платіжною карткою від 30.01.2007 року, на
довідці про стандартні умови
кредитування.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
станом на 30.03.2013 року у ОСОБА_3 виникла
прострочена заборгованість по
поверненню кредиту, яка згідно
розрахунку Банку, що міститься в
матеріалах справи, становить 34137,94 грн.,
з яких:

- заборгованість за кредитом - 9634,76 грн.;

- заборгованість по процентам за
користування кредитом - 17006,10 грн.;

- заборгованість по комісії за
користування кредитом - 5395,27 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1601,81 грн.;

За правилами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець),
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то у разі
прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, при якому настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, а боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору
до обов'язків відповідача
(позичальника) було покладено точно в
строки, обумовлені в кредитному
договорі повернути кредит, своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов
кредитного договору своєчасно і в
повному обсязі не погашав кредит, та не
сплачував відсотки за користування
коштами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач підписав договір кредиту
добровільно, що свідчить про те, що всі
умови кредитного договору сторонами
визначено як обов'язковими для
виконання, та ніяких заперечень щодо
них відповідачами не висловлювалось.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності для звернення до суду,
оскільки пунктом 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг
передбачена дія договору протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, то він
автоматично лонгується на такий же
термін зі збереженням тих умов, на яких
його укладено (якщо інше не передбачено
договором), зокрема щодо самої умови
про порядок пролонгації договору, які
також залишаються чинним (а.с.12).

ОСОБА_3 не надано доказів його
звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» з
заявою про припинення дії договору,
тобто договір є чинним.

Суд першої інстанції зазначені
обставин не врахував, що призвело до
безпідставного застосування при
вирішенні цього спору строку позовної
давності та ухвалення незаконного
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк», та стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором у сумі 34137,94 грн..

Враховуючи, що рішення ухвалено на
користь Банку колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір, сплачений Банком за подання
позовної заяви - 341,38 грн. та апеляційної
скарги - 170,79 грн., а усього на загальну
суму 512,17 грн..

Керуючись ст.ст. 79, 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309
ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 жовтня 2013
року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 34137,94 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір на загальну суму 512,17 грн..

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов