Справа № 152/166/14-ц
10 лютого 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого - судді
секретаря судового засідання -
позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Мурафської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області про встановлення факту
належності житлового будинку на праві
власності спадкодавцю та визнання
права власності на будинок в порядку
спадкування за заповітом, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача - реєстраційна служба
Шаргородського РУЮ Вінницької області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
28.01.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Мурафської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області про встановлення факту
належності житлового будинку на праві
власності спадкодавцю та визнання
права власності на будинок в порядку
спадкування за заповітом.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_8, який по день смерті проживав та
був зареєстрований в АДРЕСА_1. Він є
спадкоємцем майна ОСОБА_8 по заповіту
від 19.05.1998 року. Інший спадкоємець майна
ОСОБА_8 за заповітом - ОСОБА_4 від
прийняття спадщини по заповіту
відмовилася, про що подала відповідну
заяву до нотаріальної контори. Після
смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове
майно, яке складається, в тому числі, із
житлового будинку, що знаходиться на
належав ОСОБА_8 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
Мурафською сільською радою. Оригінал
свідоцтва про право власності
втрачений спадкодавцем за життя.
Видати йому дублікат свідоцтва про
право власності з метою оформлення
спадщини Мурафська сільська рада
відмовляється, тим самим не визнаючи
його право на спадщину та право
власності за заповітом на майно
Державним нотаріусом Шаргородської
ДНК йому було відмовлено в оформленні
спадщини через відсутність свідоцтва
про право власності на житловий
будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1.
Просить встановити факт
належності житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями,
що знаходиться на АДРЕСА_1, ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мурафа; визнати
за ним - ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом від
19.05.1998 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 на вказаний житловий будинок з
надвірними господарськими будівлями.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від 25.04.2013 року,
підтримали позовні вимоги. Просили
встановити факт належності житлового
будинку з надвірними господарськими
будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1,
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Мурафа; визнати за позивачем право
власності в порядку спадкування за
заповітом від 19.05.1998 року після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на означене
Суду пояснили, що позивач прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_8, оскільки
проживав із спадкодавцем на одному
погосподарському номері до самої
смерті останнього. Позивач є
спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8 на
підставі заповіту від 19.05.1998 року, який
на день спадкодавця не змінено і не
скасовано. Інший спадкоємець майна
ОСОБА_8 є сестра позивача ОСОБА_4, котра
спадщини не прийняла і на неї не
претендує. ОСОБА_8 при житті мав у
власності житловий будинок, розміщений
на АДРЕСА_1, що належить спадкодавцю
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Мурафською
сільською радою Шаргородського району
Вінницької області, однак його
оригінал відсутній серед документів
спадкоємця, а Мурафська сільська рада
відмовила позивачу у видачі дублікату
свідоцтва, що є перешкодою для
оформлення спадкових прав позивача на
Представник відповідача - Мурафської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області сільський голова
Партека С.В. в судовому засіданні позов
визнав. Суду пояснив, що дійсно позивач
є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8
по заповіту, який на день смерті
спадкодавця не змінений та не
скасований. Інший спадкоємець за
заповітом - ОСОБА_4 від прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_8
відмовилася, про що подала відповідну
заяву. Діти спадкодавця - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 спадщини не прийняли і
на неї не претендують, в тому числі - на
обов'язкову частку в спадщині.
Спадкодавець ОСОБА_8 на день смерті
проживав в с. Мурафа, був власником
будинку з надвірними господарськими
будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1,
на підставі рішення Шаргородської
районної ради народних депутатів від
22.10.1987 року за №244, відповідно до якого
проводилася інвентаризація житлового
фонду на селі. Ці обставини йому
достовірно відомі із погосподарських
книг та Книги нумерації будинків, що
знаходяться в сільській раді. Під час
інвентаризації житлового фонду на селі
жителям с. Жданово (тепер - с. Мурафа)
видавалися свідоцтва про право
власності. Можливо, що таке свідоцтво
видавалося і спадкодавцю ОСОБА_8, проте,
на даний час воно відсутнє, що є
перешкодою для позивача реалізувати
своє право на отримання спадщини.
Видати дублікат свідоцтва про право
власності сільська рада не може, так як
у сільській раді відсутні документи,
підтверджуючі видачу оригіналу
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача, - ОСОБА_4 в судовому
засіданні не заперечувала щодо
задоволення позову. Суду пояснила, що
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 був її
дідом. Їй відомо про зміст заповіту від
19.05.1998 року, відповідно до якого ?
частину належного ОСОБА_8 майна
останній заповідав їй. Проте, спадщини
після смерті ОСОБА_8 вона не прийняла і
на неї не претендує, просить визнати
право власності на будинок, що належав
дідові, в порядку спадкування за
заповітом за її братом - ОСОБА_3
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача, - ОСОБА_7 в судовому
засіданні не заперечувала щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Суду
пояснила, що ОСОБА_8 був її батьком. Про
зміст заповіту батька від 19.05.1998 року їй
відомо, спадщини після смерті
останнього вона не прийняла і на неї не
Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
в судове засідання не з'явилися, але від
них до суду надійшли заяви від 10.02.2014
року за вхідними №№629, 630, в яких вони
просять розгляд справи проводити без
їх участі, щодо задоволення позову не
заперечують, спадщини після смерті
свого батька - ОСОБА_8 не прийняли, на
неї не претендують (а.с.44,45).
Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Шаргородського
РУЮ Вінницької області в судове
засідання не з'явився, але від
начальника Служби надійшла заява про
розгляд справи у відсутності
представника Служби, щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 не заперечує
Вирішуючи спір суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Мурафа Шаргородського району
Вінницької області помер ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим виконкомом
Мурафської сільської ради (а.с.8).
ОСОБА_8 по день смерті, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Мурафської
сільської ради за №1171 від 24.04.2013 року
Після смерті ОСОБА_8 залишилася
спадщина, яка складається із житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться на АДРЕСА_1, ринкова
вартість якого відповідно до висновку
Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8 за
заповітом від 19.05.1998 року, посвідченим
секретарем виконкому Мурафської
сільської ради і зареєстрованим в
реєстрі нотаріальних дій сільської
ради за №60 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
підтверджується заповітом, а також
вбачається із пояснень в судовому
засіданні представника відповідача.
Вказаний заповіт на день смерті
спадкодавця не змінено та не відмінено
Спадкоємець майна померлого ОСОБА_8 за
заповітом - ОСОБА_4 (а.с.96,97), спадщини
після смерті останнього не прийняла і
на неї не претендує, про що повідомила в
заяві від 18.03.2013 року (а.с.99), яку
підтримала в судовому засіданні.
Спадкоємець майна померлого ОСОБА_8 за
законом - ОСОБА_7, донька померлого,
спадщини після смерті останнього не
прийняла і на неї не претендує, про що
повідомила в заяві від 2.04.2013 року
(а.с.102), яку підтримала в судовому
Спадкоємці майна померлого ОСОБА_8 за
законом - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, сини
померлого, спадщини після смерті
останнього не прийняли і на неї не
претендують, від отримання
обов'язкової частки у спадщині
відмовляються, про що повідомили в
заявах, відповідно, від 5.04.2013 року та
від 2.04.2013 року (а.с.100, 101).
Також, судом встановлено, що, в силу
вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач
ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_8, оскільки на час
відкриття спадщини постійно проживав
із спадкодавцем і протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від спадщини.
Вказаний факт підтверджується
довідкою сільської ради за №144 від
24.04.2013 року (а.с.103), а також вбачається із
пояснень в судовому засіданні
представника відповідача ОСОБА_2
У видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок з надвірними господарськими
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1,
після смерті ОСОБА_8 позивачу
відмовлено 17.09.2013 року державним
нотаріусом Шаргородської ДНК
Хлапоніним О.О., про що винесено
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії (а.с.20). Підставою для
відмови у вчиненні нотаріальної дії
нотаріус зазначає відсутність
правовстановлюючих документів на
Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_8 був власником житлового будинку
з надвірними господарськими будівлями
знаходиться в АДРЕСА_1.
Вказаний факт, крім пояснень в судовому
засіданні позивача, представників
позивача, відповідача, третіх осіб
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, іншими доказами,
дослідженими судом.
Так, свідок ОСОБА_13 суду показала, що
народилася в 1951 році в с. Мурафа,
проживає на АДРЕСА_2, тобто по сусідству
із домогосподарством ОСОБА_8 АДРЕСА_1
належав сім'ї ОСОБА_8, він був
побудований до війни, але ОСОБА_8
проводив його перебудову, добудував
веранду, а також побудував надвірні
господарські будівлі. На час
проведення інвентаризації в с. Мурафа
ОСОБА_8 був записаний в даних
погосподарських книг, як голова двору.
Даний факт їй достовірно відомий, так
як вона постійно проживає в селі,
нікуди не виїздила. Починаючи з 80-х
років минулого століття разом із
ОСОБА_8 почав проживати його онук,
позивач ОСОБА_3, який народився в
будинку ОСОБА_8 і проживав з останнім до
дня його смерті, що сталася у
ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших спадкоємців майна
померлого ОСОБА_8 після смерті
останнього, окрім позивача, вона не
знає, оскільки ОСОБА_8 не один раз
стверджував, що залишить заповіт на
ім'я своїх онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка
від прийняття спадщини відмовилася.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_3, де і
проживає по даний час, тобто по
сусідству із сім'єю ОСОБА_8 Власником
АДРЕСА_1 був ОСОБА_8, який помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 народився у
вказаному будинку, який почали
будувати ще батьки останнього. При
житті ОСОБА_8 здійснював капітальний
ремонт будинку, перекривав покрівлю,
прибудував веранду до будинку,
побудував літню кухню, сараї, погріб. У
вказаному будинку ОСОБА_8 проживав
разом із дружиною, дітьми та онуками.
Інші власники цього будинку їй не
відомі. Позивач є онуком і спадкоємцем
ОСОБА_8 за заповітом, проживав з
останнім до дня смерті, за життя ОСОБА_8
здійснював догляд за дідом, так як той
Відповідно до даних з погосподарських
книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли
відбувалася технічна інвентаризація
житла по с. Мурафа (колишня назва -
Жданово) на підставі рішення
виконавчого комітету Шаргородської
районної Ради народних депутатів
Вінницької області від 22.10.1987 року за
№244 «Про забезпечення державного
обліку житлового фонду в селах району»,
пунктом 1 якого передбачалося
забезпечити проведення первинного
обліку житлового фонду громадян, що
мають житлові будинки на праві
особистої власності в селах району,
ОСОБА_8 зазначений головою двору з
особовим рахунком НОМЕР_2, що
знаходиться в с. Мурафа (колишня назва -
Жданово) на вул. колгоспній (а.с.78-80).
До того, відповідно до Книги нумерації
будинків по с. Жданово (тепер - Мурафа),
станом на 1988 рік ОСОБА_8 записаний
власником АДРЕСА_1 (а.с.90-91).
Також, відповідно до даних з
погосподарських книг за 1958-1960 роки,
1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1971-1973
роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки,
1983-1985 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005
роки, 2006-2010 роки (зокрема, на 2010 рік - час
смерті спадкодавця) ОСОБА_8 значиться
як голова двору і власник будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.51-77, 81-89, 109-113).
Крім того, із даних погосподарських
книг за 2006-2010 роки (зокрема, станом на
квітень 2010 року - час смерті
спадкодавця) та із паспорта позивача
вбачається, що останній був
зареєстрований та проживав разом із
спадкодавцем ОСОБА_8 (а.с.109-113,6).
Із даних погосподарських книг
вбачається, що будинок, який є
особистою власністю господарства,
головою якого є ОСОБА_8 до 1917-1919 року
забудови, який перебудовувався та
добудовувався у 1960-х роках.
В особистому користуванні ОСОБА_8
перебувала земельна ділянка площею 0,49
га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га,
що підтверджується записами в
погосподарських книгах та рішенням
Мурафської сільської ради від 9.02.1998
року та рішенням виконкому від 15.12.1993
року (а.с.98), а також довідкою
відповідача від 3.02.2014 року за №280 (а.с.29).
Із технічного паспорту на житловий
будинок по АДРЕСА_1 та звіту і довідки
про вартість і технічний стан будинку
(а.с.16-18, 114-129, 19), вбачається, що
зазначене будинковолодіння
складається з: житлового будинку під
літерою «А» загальною площею 50,4 м. кв., в
тому числі житловою площею 37,3 м. кв.;
веранди під літерою «а»; надвірних
господарських будівель - літньої кухні
під літерою «Г»; сараю під літерою «Б»;
сараю під літерою «Д»; погребу під
літерою «В»; тамбуру під літерою «г»;
грн. Загальний фізичний стан будинку -
незадовільний, має 60 % зносу. Проте,
відповідно до п.5.1 Правил визначення
фізичного зносу житлових будинків СОУ
ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан
будинку (41-60% зносу) означає, що
експлуатація елементів будинку
можлива при умові проведення ремонту.
В матеріалах оглянутої в судовому
засіданні інвентарної справи на
АДРЕСА_1 вбачається, що в ній наявна
копія свідоцтва про право власності на
нього від 4.07.1989 року, що видане
Мурафською сільською радою на ім'я
ОСОБА_8, яке не містить ні підпису
посадової особи, ні печатки сільської
ради, а також підпису посадової особи
та печатки БТІ про реєстрацію права
власності на вказаний будинок за
Як вбачається із довідки КП
«Могилів-Подільське МБТІ» від 17.09.2013
року, згідно з архівними даними КП на
ім'я ОСОБА_8 зареєстровано АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 4.07.1989 року (а.с.107).
Всі зазначені вище докази
підтверджують факт належності ОСОБА_8
житлового будинку, що знаходиться в
При цьому, зазначеного вище висновку
суд дійшов, виходячи із того, що
постановою Ради Міністрів УРСР від
11.03.1985 року за № 105 «Про порядок
державного обліку житлового фонду»
постановлено завершити реєстрацію й
технічну інвентаризацію житлового
фонду у сільській місцевості.
На виконання означеної постанови
виконавчий комітет Шаргородської
районної Ради народних депутатів
Вінницької області ухвалив рішення від
22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району», пунктом 1 якого
передбачалось забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, які мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
Із 1979 року в Україні (УРСР)
погосподарський облік у сільських
Радах народних депутатів здійснюється
за особливою формою статистичного
Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5,
документами погосподарського обліку
для сільських Рад народних депутатів,
зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська
Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок
по веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №
5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять
років здійснюють закладку
погоподарських книг станом на 1 січня.
Закладка погосподарських книг
здійснюється шляхом суцільного обходу
дворів і опитування населення в період
з 1 по 15 січня… Дані книг
погосподарського обліку
використовуються, зокрема, для обліку
житлових будинків, що належать
громадянам на праві приватної
Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
відповідно, 1979 року та 1985 року,
передбачено, що погосподарська книга
складається, зокрема, із розділу:
«Споруди, які є особистою власністю
господарства», у якому записуються
дані про житловий будинок, назву інших
споруд і рік їх будівництва.
Згідно з пунктом 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР від
31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися, в
тому числі, і на підставі записів у
погосподарських книгах.
Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за
№ 1/5, було встановлено зразки форм
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
Із зазначених додатків вбачається, що
довідка про власника житлового будинку
видається згідно із записами у
погосподарській книзі виконавчого
комітету сільської (селищної) Ради
Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
Із Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах,
селищах міського типу УРСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, погодженої з
заступником Голови Верховного Суду
УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995
року за № 56 вбачається, що державній
реєстрації підлягали лише будинки та
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу, будинки ж, розташовані у
селах, реєстрації не підлягали.
Таким чином, станом на 1917 рік (рік
побудови житлового будинку) та на 1960-ті
роки ( час перебудови будинку, добудови
веранди та капітального ремонту
будинку ОСОБА_8) в сільській місцевості,
державна реєстрація об'єктів
нерухомості взагалі не передбачалася.
Відтак, виникнення права власності на
житлові будинки, споруди, зокрема, у
сільській місцевості, не залежало від
державної реєстрації цього права.
Аналіз вказаних нормативно-правових
актів переконує суд у тому, що до
компетенції виконкомів місцевих рад
належало питання внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
Таким чином, враховуючи перевірені у
судовому засіданні докази, суд вважає,
що факт належності спадкодавцю ОСОБА_8
на праві власності житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями в
АДРЕСА_1, - підтверджений, а тому
зазначений будинок з господарськими
будівлями входить до складу спадщини.
Встановлення даного факту має для
позивача юридичне значення, оскільки
дозволяє реалізувати право на
Встановленим судом фактам
відповідають цивільні правовідносини,
які регламентують порядок набуття
права власності на спадкове майно і
регулюються Конституцією України, ЦК
України та ЦПК України.
Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.
Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
Відповідно до ст.16 ЦК України
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
шкоди; 9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконним рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.
Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК
України встановлено загальні
положення про право власності, порядок
її набуття та припинення права
власності, в тому числі, в порядку
За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1
ст.1220 ЦК України).
Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК
Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті
(ст.1233 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї (ч.2
ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК
Згідно із ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту у спосіб,
передбачений статтею 392 ЦК України, що
відповідає правовій позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній у п. 3.1.
Інформаційного листа «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
Оскільки право ОСОБА_3 на оформлення
його спадкових прав на житловий
будинок з надвірними господарськими
будівлями померлого ОСОБА_8 порушено,
то воно підлягає судовому захисту, а
позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 328, 392, 1216, 1217,
1218, 1220, 1222, 1233, 1268, 1296 ЦК України,
Позов ОСОБА_3 до Мурафської сільської
ради Шаргородського району Вінницької
області про встановлення факту
належності житлового будинку на праві
власності спадкодавцю та визнання
права власності на будинок в порядку
спадкування за заповітом, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача - реєстраційна служба
Шаргородського РУЮ Вінницької області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, -
Встановити юридичний факт, що житловий
будинок з надвірними господарськими
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1,
належить спадкодавцеві - ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мурафа
Шаргородського району Вінницької
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженцем та жителем АДРЕСА_1, право
власності в порядку спадкування за
заповітом від 19.05.1998 року після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на спадкове майно
ОСОБА_8, яке складається із житлового
будинку під літерою «А», загальною
площею 50,4 м. кв., в тому числі житловою
площею 37,3 м. кв.; веранди під літерою
«а»; надвірних господарських будівель -
літньої кухні під літерою «Г»; сараю
під літерою «Б»; сараю під літерою «Д»;
погребу під літерою «В»; тамбуру під
літерою «г»; огорожі під літерою «І», -
розташоване на АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя