Провадження № 22-ц/779/483/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І.П.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря
Турів О.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю, зміну
черговості одержання права на
спадкування та визнання права
власності на спадкове майно, - за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
12 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовними вимогами до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 з
06.11.2001 року по час його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1, зміну черговості
одержання права на спадкування після
смерті ОСОБА_8, допустивши її, як
спадкоємця четвертої черги, до
спадкування нарівні із спадкоємцями
другої черги за законом, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на ? частину спадкового майна,
що належало ОСОБА_8 та складається з
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
земельної ділянки для садівництва
площею 0,0572 га, розташованої на
території Крихівецької сільської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 12.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без дослідження дійсних
обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що після розірвання шлюбу у 2005
році, позивачка продовжувала спільно
проживати однією сім'єю та вести
спільне господарство з ОСОБА_8 Протягом
тривалого часу вона постійно
здійснювала опіку над колишнім
чоловіком, який через психічне
захворювання потребував постійного
стороннього догляду. Дана обставина
підтверджується постановою
Івано-Франківського міського суду від
28.07.1997 року про закриття кримінальної
справи про обвинувачення ОСОБА_8 та про
передачу його на піклування позивачці.
До самої смерті ОСОБА_8 вона вела
домашнє господарство та
організовувала побут спадкодвця.

Незважаючи на розірвання шлюбу в
органах РАЦС, 14.07.2005 року апелянт з
ОСОБА_8 уклали церковний шлюб.

Суд взяв до уваги свідчення сина
одного з відповідачів, який не є
об'єктивним в даній справі, оскільки
заінтересований в тому, щоб позивачка
не отримала спадкове майно. Покази
інших свідків суд безпідставно
проігнорував.

Посилання в оскаржуваному рішенні на
пропуск строку позовної давності не
відповідає нормам процесуального
права, оскільки всупереч вимог
законодавства застосований судом без
заяви відповідачів.

За наведених доводів просить рішення
Івано-Франківського міського суду від
12 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши зібрані докази, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що підстави для визнання
ОСОБА_2 спадкоємицею четвертої черги
після смерті ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, та зміни черговості
одержання права на спадкування
відсутні.

Як встановив суд першої інстанції,
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, після смерті
якого відкрилась спадщина на
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
земельну ділянку для садівництва
площею 0,0572 га, розташованої на
території Крихівецької сільської ради.

Першою Івано-Франківською
нотаріальною конторою відмовлено
ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право на
спадщину через відсутність доказу
родинного зв'язку з померлим.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття.

Умовами зміни черговості одержання
права на спадкування згідно вимог ст.
1259 ЦК України є опікування спадкодавця
протягом тривалого часу, матеріальне
забезпечення, надання іншої допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідачі по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
в розумінні ст.1262 ЦК Уукраїни
відносяться до другої черги
спадкування за законом, як брати
спадкодавця, а ОСОБА_4 спадкоємець за
правом представлення після смерті
сестри спадкодавця у відповідності до
ч.1 ст. 1266 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що не
знайшли підтвердження доводи
позивачки про те, що вона з 06.11.2001 року
до дня смерті ОСОБА_8 проживала із
останнім однією сім'єю, здійснювала за
ним опіку і тому має право на спадщину,
як спадкоємець другої черги.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 06.11.2001 року, реєстрація
розірвання шлюбу проведена 15.02.2005 року
відділом РАЦС Івано-Франківського
міського управління юстиції.

Позивачкою не надано жодних документів
та доказів( довідки з місця проживання,
свідчення свідків, листи ділового та
особистого характеру, виписки з
домових книг про реєстрацію чи
вселення; докази про спільне придбання
майна як рухомого, так і нерухомого
тощо) проживання однією сім'єю з
спадкодавцем та ведення спільного
домашнього господарства після
розірвання шлюбу, а надана суду копія
свідоцтва про вінчання не є підставою
для задоволення позову.

Достовірно факт постійного проживання
позивача та спадкоємця не могли
підтвердити викликані в судове
засідання першої інстанції свідки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а свідок ОСОБА_11
зазначив, що спадкодавець тривалий час
і до смерті проживав у АДРЕСА_1 сам.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції витрати за
організацію поховання ОСОБА_8 поніс
брат спадкодавця ОСОБА_6

Позивачка не довела суду, що
матеріально забезпечувала ОСОБА_8 та
здійснювала над ним опіку. ОСОБА_8
помер у віці 57 років, при цьому до
настання нещасного випадку він
продовжував працювати, не страждав на
тяжкі захворювання і не перебував у
безпорадному стані, доказів, які б це
підтвердили, суду не надано.

За наведених обставин, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позивачка не була членом
сім'ї спадкодавця та немає права на
спадкування в разі зміни черговості
спадкування.

Вказавши в рішенні про пропуск
позивачем строку позовної давності суд
не порушив вимог п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі», оскільки
відмовив в задоволенні позову в зв'язку
з недоведеністю позовних вимог, що є
самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій

В.М.
Соколовський