Пров. № 2/409/3/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді:
Третяка О.Г.

при секретарі:
Бушлі О.В.

за участю представників
позивачів Голди Д.Ю.

Бочарова Д.М.

Шерстневої О.В.

за участю відповідача:
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт.Білокуракине
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором у сумі 28734 грн.49
коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує
наступним. 26.03.2008 року сторони уклали
кредитний договір LGB0AL01321238, за умовами
якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у
розмірі 40012 грн. 56 коп. на термін до
26.03.2013 року. Позивач умови кредитного
договору виконав,надавши відповідачці
грошові кошти в повному обсязі.
Відповідачка своєчасно кошти за
кредитним договором не сплачувала,у
зв»язку з чим станом на 28.09.2012 року
ОСОБА_4 має заборгованість у сумі 28734
грн.49 коп., яка складається з
заборгованості за кредитом - 10385 грн.81
коп., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 12542 грн. 55 коп.,
несплаченої пені за прострочення
строків виконання зобов'язань - 4199 грн.
73 коп., штраф (фіксована частина) - 250
грн., штраф (процентна складова) - 1356 грн.
40 коп. У зв'язку з виникненням
заборгованості по сплаті передбачених
кредитним договором коштів, позивач
просить стягнути з відповідачки суму
заборгованості по кредитному договору
у сумі 28734 грн.49 коп та сплачені судові
витрати у сумі 287 грн.34 коп.

В судовому засіданні представники
позивача повністю підтримали позовні
вимоги та пояснили наступне. 26.03.2008 року
сторони уклали кредитний договір зі
сплатою процентної ставки 16,8 % на рік.
Згідно договору позивач зміним
процентну ставку на 25,56 % на рік з 01.02.2009
року,та на 25,8 % на рік з 14.10.2010 року за
кредитним договором ,укладеним з
відповідачкою. Відповідачка
сплачувала заборгованість за
договором,але не в повному обсязі.У
зв"язку з чим позивач просить
достроково стягнути заборгованість за
кредитним договором LGB0AL01321268. Про
збільшення відсотків по кредитному
договору позивач повідомляв
відповідачку простим письмовим
повідомленням поштою . Вважає що
кредитний договір № LGB0AL01321268 та
договір № LGB0AL01321238 - це один і той же
договір.

Відповідачка ОСОБА_4 неодноразово
змінювала своє відношення до позовних
вимог. 19.11.2012 року позов не визнала
(а.с.37).В запереченні на позовну заяву
від 27.11.2012 року вказала, що строк
договору не закінчився,а позивач не
заявляє вимог щодо дострокового
стягнення заборгованості .В судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково ,просила зменьшити пеню та
пояснила наступне. Вона працювала у
Білокуракинському відділенні ЗАТ «КБ
«ПриватБанк» . 26.03.2008 року сторони
уклали кредитно-заставний договір
LGB0AL01321238, згідно якого відповідачка
отримала грошові кошти на придбання
автомобілю ВАЗ-21043 ,2008 р.в., кузов НОМЕР_1
,д.н. НОМЕР_2, у сумі 40012 грн. 56 коп.Платежі
робила встрок,однак після звільнення з
роботи не мала змоги платити за
договором в повному обсязі. Придбаний
автомобіль представники позивача
забрали й продали,так як він був під
заставою .Про суму продажу їй не
повідомили.Про зміни процентної ставки
по договору не знала,будь-яких
повідомлень від Банку не отримувала.

Представник відповідачки просить
відмовити в задоволенні позову через
необґрунтованість позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення
представників
позивача,відповідачки,представника
відповідачки, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ПАТ «КБ
«ПриватБанк» не підлягає задоволенню
в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та
ОСОБА_4 укладено кредитно-заставний
договір LGB0AL01321238 від 26.03.2008 року , за яким
позивач надав відповідачці кредит у
сумі 40012 грн. 56 коп. на термін до 26.03.2013
року з процентною ставкою 16,8 річних, а
відповідачка зобов'язалася повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом на умовах,
визначених цим Договором
(а.с.10-26).Відповідачка сплачувала
заборгованість за кредитним договором
(а.с. 117-121).

Відповідно до п. 6.3.1 Договору позивач
має право в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування Кредитом.При цьому
Банк повинен надіслати відповідачці
письмове повідомлення про зміну
процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки
(а.с.16).

Представниками позивача не надано суду
жодних належних доказів про
повідомлення відповідачки про зміну
розміру процентної ставки.

Відповідно до п. 12.2.2 та п.12.2.6 Договору
(а.с.20,21) відповідачка передала позивачу
предмет застави- автомобіль,на який
було звернуто стягнення (а.с. 48,49) на
підставі виконавчого листа Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська по
справі № 2-535/2011 в рахунок погашення
заборгованості за кредитно-заставним
договором LGB0AL01321238 від 26.03.2008 року (а.с.
47). 02.08.2012 року предмет застави-
автомобіль було реалізовано за 37026 грн.
(а.с.64), однак наданою копією довідки
рахунку серії ДПІ № 619285 від 06.08.2012 року
автомобіль будо реалізовано за 37400
грн.(а.с.92).

Відповідно до п.28 Постанови № 5
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів щодо
правомірності підвищення процентної
ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у
зв'язку з прийняттям Закону України від
12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банкам змінювати
умови договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку
в будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року (Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у
справі про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів).
При вирішенні питання щодо
правомірності підвищення банком чи
іншою фінансовою установою процентної
ставки суди також повинні розрізняти
умови кредитного договору, які
встановлюють односторонню зміну умов
договору, від умов договору, що
встановлюють погоджену сторонами
процедуру зміни договору шляхом
прийняття позичальником пропозиції
кредитора про зміну умов договору
відповідно до вимог статей 641- 642 ЦК або
в порядку, визначеному частиною шостою
статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є
односторонньою зміною умов договору та
не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна
розміру фіксованої процентної ставки
залежно від зміни обставин кредитного
ризику (неукладення договору
страхування, припинення договору
застави/іпотеки тощо), якщо в
кредитному договорі визначено
обставини, за якими застосовується
інша фіксована процентна ставка, та її
розмір.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, підвищення позивачем
процентної ставки на 25,56 % на рік з 01.02.2009
року,та на 25,8 % на рік з 14.10.2010 року за
кредитним договором ,укладеним з
відповідачкою ,є неправомірним,адже
повідомлення Банку про зміну
процентної ставки з 01.02.2009 року
датовано 20.01.2009 року (а.с.81). Посилання
представників позивача на наказ «Про
зміну процентної ставки» від 05.01.2009
року (а.с. 74-76), розпорядження № Э.40.0.0.0/1-20
від 25.12.2008 р. (а.с.77-80) суд не вважає
належними доказами,адже з цих
документів не вбачається,що вони
стосуються правовідносин,які існують
між сторонами .Окрім того ,вказані в цих
документах розміри процентних ставок (
27%, 21%, 24,96%, 22,44%, 17,40%) не відповідають
встановленому розміру для
відповідачки ( 25,56 % та 25,8%).

Суд прийшов до висновку,що збільшення
Банком процентної ставки є порушенням
ст. 1056-1 ЦК України та ст. 55 ЗУ " Про банки
та банківську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 1056-1 ЦК України
фіксована процентна ставка є незмінною
протягом усього строку кредитного
договору. Встановлений договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною. У
разі застосування змінюваної
процентної ставки кредитор самостійно,
з визначеною у кредитному договорі
періодичністю, має право збільшувати
та зобов'язаний зменшувати процентну
ставку відповідно до умов і в порядку,
встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов'язаний письмово
повідомити позичальника, поручителя та
інших зобов'язаних за договором осіб
про зміну процентної ставки не пізніш
як за 15 календарних днів до дати, з якої
застосовуватиметься нова ставка. У
кредитному договорі встановлюється
порядок розрахунку змінюваної
процентної ставки із застосуванням
погодженого сторонами індексу. Порядок
розрахунку змінюваної процентної
ставки повинен дозволяти точно
визначити розмір процентної ставки за
кредитом на будь-який момент часу
протягом строку дії кредитного
договору. Кредитор не має права
змінювати встановлений кредитним
договором порядок розрахунку
змінюваної процентної ставки без згоди
позичальника.

Згідно ч. 4 ст. 55 ЗУ " Про банки та
банківську діяльність"банкам
забороняється в односторонньому
порядку змінювати умови укладених з
клієнтами договорів, зокрема,
збільшувати розмір процентної ставки
за кредитними договорами або
зменшувати її розмір за договорами
банківського вкладу (крім вкладу на
вимогу), за винятком випадків,
встановлених законом. Статтю 55
доповнено частиною четвертою згідно
із Законом N 661-VI ( 661-17 ) від 12.12.2008 .

Суд вважає,що надані представниками
позивача додаткова угода до
кредитного договору № LGB0AL01321268 від
05.07.2010 року (а.с. 91),витяг про погашення
за кредитом за договором № LGB0AL01321268
(а.с.115),повідомлення від 28.10.2011 року №
30.1.0.0/2-207 з посиланням на договір №
LGB0AL01321268 про отримання кредиту у сумі
45955 грн. 05 коп. (а.с.70) не є належним
доказом по справі та неприйнятними
через те,що з позовної заяви та
наданого кредитно-заставного договору
вбачається,що сторони уклали договір
за № LGB0AL01321238 ,а не № LGB0AL01321268 ,на який
посилається сторона позивача.Про те,що
це різні договори вказує різний розмір
отриманого кредиту (40012 грн. 56 коп.
замість 45955 грн. 05 коп.),що також
підтверджує виконавчий лист
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська по справі № 2-535/2011
(а.с. 47).

Згідно висновку №207/24
судово-економічної експертизи від
03.10.2013 року неможливо визначити суму
заборгованості за кредитним договором
№ LGB0AL01321238 від 26.03.2008 року станом на
28.09.2012 року (враховуючи визначену в
договорі процентну ставку 16,80 %) через
ненадання позивачем графіка погашення
заборгованості,ненаданням позивачем
документів,підтверджуючих сплату
грошових коштів за договором №
LGB0AL01321238, та у зв»язку з різночитаннями
,вказаними в додатковій угоді до
кредитного договору № LGB0AL01321268.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, сума заборгованості,
зазначена позивачем, не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні, у
зв'язку з чим позов задоволенню не
підлягає.

Відповідачкою було сплачено за
проведення судово-економічної
експертизи 2476 грн.32 коп. (а.с.105). У
зв»язку з відмовою позивачу у
задоволенні позовних вимог вказані
кошти підлягають стягненню з позивача
на користь відповідачки на підставі
ст.ст.86,88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.1056-1 ЦК України , ст. 55 ЗУ " Про банки та
банківську діяльність", п.28 Постанови
№ 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
,ст.ст. 554, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 30,
58-60,86, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити повністю у
зв"язку з необгрунтованністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати у сумі 2476 грн. 32
коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Луганської області
через Білокуракинський районний суд
Луганської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а особами які
не були присутніми у судовому
засіданні протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Головуючий
Третяк О.Г.