АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2812/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 21 Коваль Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
10 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним
та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа: ОСОБА_8 про усунення від
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
12 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що 16 травня 1956 року його
батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зареєстрували
шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народився він.
20 вересня 1990 року батько купив в
Уманського міськвиконкому квартиру
АДРЕСА_1, у якій він проживав разом з
членами сім'ї і яка складає 39/100 долей
Батько з матір'ю проживали у цій
квартирі разом до смерті матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті
матері залишилося спадкове майно у
вигляді половини вищезазначеної
квартири. Він і ОСОБА_6 є спадкоємцями
за законом майна, яке залишилося після
смерті матері у рівних долях.
У встановлений законом шестимісячний
термін він звернувся до Уманської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері. Нотаріусом був
направлений запит до Уманського
виробничого відділку КП «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про наявність
нерухомого майна померлої ОСОБА_10, на
що була надана відповідь, що право
власності за ОСОБА_10 в будинку по
АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Восени 2013 року із поданого до нього
відповідачами позову про втрату права
на проживання йому стало відомо, що
ОСОБА_6 у січні 2012 року подарував 39/200
частини спірної квартири та 0,0447 га
земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8.
ОСОБА_6 мав право власності на половину
квартири, як на спільне майно подружжя
і також на половину спадкового майна,
яке також складалося з половини
квартири. Більш того, він фактично
прийняв спадщину, так як на день смерті
матері проживав разом з нею. Однак,
розпорядитися спадковим майном він міг
лише, отримавши свідоцтво про право на
спадщину, так як відповідно до ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
Таким чином, батько розпорядився
незаконно, в тому числі і його
спадщиною, чим позбавив його права на
Посилаючись на вказані обставини
позивач просив визнати недійсним
договір дарування частини житлового
будинку АДРЕСА_1 від 10 січня 2012 року, за
яким ОСОБА_6 подарував 39/200 частин
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та договір
дарування земельної ділянки від 10
січня 2012 року за яким ОСОБА_6 подарував
ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 0,0474
га, під кадастровим номером
08 липня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_7, про усунення від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_10 спадкоємця першої черги ОСОБА_7
її сина, внаслідок невиконання ним
обов'язків по утриманню спадкодавця.
Вказував про те, що його дружина ОСОБА_10
тяжко хворіла, через тяжку хворобу була
у безпорадному стані, потребувала
постійного піклування, стороннього
догляду, матеріальної допомоги та
моральної підтримки.
Такої допомоги ніхто, крім нього та
онука ОСОБА_8, їй не надавав. Її рідний
син ОСОБА_7, маючи таку можливість, від
надання спадкодавцю будь-якої
матеріальної допомоги та моральної
підтримки категорично відмовився.
Відповідач не брав участі у догляді за
хворою, не цікавився станом її здоров'я,
не відвідував її та не вчиняв жодних
інших дій щодо утримання та надання їй
будь-якої допомоги, байдуже відносився
до стану здоров'я матері, чудово
усвідомлюючи необхідність надання їй
допомоги та підтримки, тобто нехтував
своїми обов'язками, передбаченими
Тому вважає, що відповідач ОСОБА_7, як
спадкоємець, який ухилявся від надання
допомоги на утримання спадкодавця, що
перебував у безпорадному стані та
потребував стороннього догляду і
допомоги, підлягає усуненню від
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 лютого 2014
року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним
задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8
про усунення від права спадкування -
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 10 квітня 2014 року рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 20 лютого 2014 року
змінено.

Скасовано рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 лютого 2014 року в частині
визнання недійсним договору дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36.

Ухвалено в цій частині нове рішення.

ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36 відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 серпня 2014 року
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 10 квітня 2014 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив
скасувати рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 лютого 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про
визнання недійсним договору дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року та ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову в позові.

Крім того, апелянт просив скасувати
рішення в частині відмови в
зустрічному позові та ухвалити нове,
яким зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа: ОСОБА_8 про усунення від
права спадкування задовольнити. В
іншій частині рішення суду просив
залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Судом встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_10
являлись власниками 39/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Уманською державною нотаріальною
конторою 20 вересня 1990 року за реєстром
№ 1-7321.

Вказана квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, тобто ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 являються власниками по 39/200
частин спірного майна. Дана обставина
сторонами не заперечується та
обгрунтована наявними матеріалами
справи.

Згідно договору купівлі-продажу
частини будинку від 10 березня 2006 року
(а.с. 202), посвідченого державним
нотаріусом Уманської нотаріальної
контори Кравчук Т.І. та зареєстрованим
в реєстрі за № 2-543, ОСОБА_6 продав ОСОБА_8
39/200 частин спірного житлового будинку
з відповідною частиною житлових
споруд, тобто відчужив належну ? частку.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1
від 04 травня 2012 року, ОСОБА_10 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді 39/200 частин зазначеного
житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є її
чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_7, які мають
право на ? частку спадкового майна за
законом від 39/200 частин
будинковолодіння, тобто по 39/800 частин
кожний.

Судом встановлено, що право власності
на спадкове майно спадкоємцями не
оформлено.

Також встановлено, що 10 січня 2012 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено
договір дарування, згідно якого ОСОБА_6
подарував а ОСОБА_8 прийняв в дар 39/200
частин житлового будинку з
прибудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1,
розташованого на присадибній
земельній ділянці розміром 2039 кв.м.
(а.с. 4-5).

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2-3) ОСОБА_7 мотивував свої доводи
тим, що після смерті його матері ОСОБА_10
залишилось спадкове майно, яким його
батько ОСОБА_6 незаконно розпорядився,
подарувавши в тому числі і належну йому
частку спадкового майна ОСОБА_8. Тому,
просив визнати недійсним договір
дарування від 10 січня 2012 року 39/200
частин житлового будинку з
прибудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1,
розташованого на присадибній
земельній ділянці розміром 2039 кв.м.,
який був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
та договір дарування земельної
ділянки від 10 січня 2012 року. Також,
просив витребувати у ОСОБА_6 і ОСОБА_8
правовстановлюючі документи на 39/100
долей житлового будинку по АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_7 суд першої інстанції в
обгрунтування мотивів свого рішення
зазначав, що ОСОБА_6 не прийнявши у
законний спосіб спадщину, здійснив
відчуження житлового будинку шляхом
дарування 39/200 його частин. Тому,
позовні вимоги були задоволені
частково в частині визнання недійсним
договору дарування. В апеляційній
скарзі ОСОБА_6 навів аналогічні доводи,
приведені ним в зустрічній позовній
заяві та вказав, що районним судом не
надано оцінку наявних у справі доказів
та ухвалено рішення з порушенням норм
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є необґрунтованими
та спростовуються матеріалами справи і
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, після смерті
ОСОБА_10 відкрилась спадщина у вигляді
39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1.
Право власності на спадкове майно
спадкоємцями не оформлено.

Судом встановлено, що спадкоємцями
після смерті ОСОБА_10 є її чоловік
ОСОБА_6 та син ОСОБА_7.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з договором купівлі-продажу
частини будинку від 10 березня 2006 року
(а.с. 202-203), посвідченого державним
нотаріусом Уманської державної
нотаріальної контори Кравчук Т.І. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-543,
ОСОБА_6 продав ОСОБА_8 39/200 частин
спірного житлового будинку з
відповідною частиною житлових споруд,
тобто відчужив належну йому ? частку.

Спадкова частка сторін, які мають право
першої черги на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_6 та
син ОСОБА_7) складає 39/200 частин
будинковолодіння, тобто в разі
прийняття спадщини кожний з них мав
право спадкувати 39/800 частин.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 подарував
всю спадкову частку 39/200 своєму онукові
ОСОБА_8 згідно договору дарування від 10
січня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
оскільки договір дарування частини
будинку здійснений після смерті
ОСОБА_10, а покійна також була власницею
половини подарованого майна, тому сам
договір дарування без прийняття у
законний спосіб спадщини з боку ОСОБА_6
здійснено неправомірно і такими діями
він порушив право ОСОБА_7 щодо
володіння, користування і
розпорядження вказаного майна.

Крім того, даний договір вчинено до
закінчення 6-ти місячного строку,
визначеного для оформлення спадкових
прав спадкоємцями. Таким чином, ОСОБА_6
розпорядився спадковим майном,
всупереч вимогам ст. 1298 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваних правочин).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

ОСОБА_6 не надав суду першої та
апеляційної інстанції доказів того, що
він звертався до нотаріальної контори
на протязі шести місяців після смерті
дружини з заявою про прийняття
спадщини за законом та що він прийняв
спадщину як і не надав інших доказів,
які вказують на те, що ним оформлено
право власності на вказане спадкове
майно, а саме 39/200 частин спірного
будинковолодіння. Тому, висновок
районного суду в частині визнання
недійсним договору дарування 39/200
частин житлового будинку з
прибудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 є
правильним, відповідає вимогам
матеріального права та ґрунтується на
наявних матеріалах справи. Крім того, в
судовому засіданні, під час розгляду
справи в апеляційному суді,
представником ОСОБА_7 - ОСОБА_9 було
надано суду для ознайомлення та
приєднання до матеріалів справи
довідку № 2215 від 02 грудня 2014 року,
видану державним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори Дашицькою Л.Л. про те, що ОСОБА_7
05 травня 2012 року подав до нотаріуса
заяву про прийняття спадщини за № 428
після смерті матері ОСОБА_10, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкова справа 190/2012 від 05
травня 2012 року. Дана обставина
підтверджує висновки районного суду
про порушення прав ОСОБА_7 укладеним
договором дарування частини будинку
від 10 січня 2012 року.

Оскільки, рішення районного суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо дарування частини
земельної ділянки, розміром 0,0474 га та
витребування у ОСОБА_6 і ОСОБА_8
правовстановлюючі документи на 39/100
долей житлового будинку по АДРЕСА_1 не є
предметом оскарження апеляційної
скарги, тому колегія суддів в порядку
ст. 303 ЦПК України перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги.

Щодо висновку районного суду про
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6 про усунення
ОСОБА_7 від спадкування, то колегія
суддів вважає в цій частині рішення
суду також правильним, із слідуючих
підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Відповідно до абзацу 3 п.6 постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30
травня 2008 року, безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Цим же пунктом визначено, що факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має
значення сукупність обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання,
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Колегія суддів вважає, що позивач не
надав суду жодних письмових доказів,
або достовірно підтверджених свідчень
того, що відповідач самоусунувся від
надання допомоги матері, залишив її в
безпорадному стані, коли вона
потребувала сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що підстави усунення
ОСОБА_7 від права на спадкування після
смерті ОСОБА_10 на які вказує позивач,
відсутні.

Наведене свідчить, що рішення суду в
цій частині ухвалене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження колегії суддів,
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання договору
дарування недійсним та зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа:
ОСОБА_8 про усунення від права
спадкування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :