Справа № 442/4599/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4728/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мельничук О.Я.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 20 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
Дрогобицької міської ради «Сфера
послуг-оздоровчий комплекс «Хвиля»,
Дрогобицької міської ради,
Дрогобицького управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області про витребування
трудової книжки, відшкодування
моральної шкоди та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

встановила:

В липні 2013 року позивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, просив
витребувати від КП "Сфера послуг -
оздоровчий комплекс "Хвиля" належну
йому трудову книжку, стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь спричинену моральну шкоду в
розмірі 20000 грн., стягнути солідарно із
відповідачів середній заробіток за час
вимушеного прогулу починаючи з 31
грудня 2012 року і на момент винесення
судом рішення по справі в розмірі 10000
грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03
січня 2013 року він отримав повідомлення
про звільнення із займаної посади
сторожа КП «Сфера послуг-оздоровчий
комплекс «Хвиля» у зв"язку із
ліквідацією підприємства, а також його
зобов"язали терміново з"явитися у
відділ економіки виконкому
Дрогобицької міської ради для
ознайомлення з наказом та отримання
трудової книжки.

Коли прибув у вказаний кабінет, йому
відмовили у видачі трудової книжки,
оскільки дізналися, що він подав позов
про стягнення заробітної плати,
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, наказу про звільнення і
трудову книжку йому на руки не видали.

Звертає увагу на те, що відповідно до ч.
4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу,
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Вважає, що відповідач повинен сплатити
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки, починаючи із 31
грудня 2012 року і на момент винесення
судом рішення.

Крім цього, неправомірними діями
відповідача йому завдано моральну
шкоду, яка полягає у тому, що він не має
змоги працювати та забезпечувати свою
сім»ю матеріально, оскільки
позбавлений можливості користуватися
своєю трудовою книжкою. Розмір
заподіяної йому моральної шкоди оцінює
в сумі 20000 грн.

Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 20 січня 2014 року у позові
ОСОБА_2 до КП «Сфера послуг-оздоровчий
комплекс «Хвиля», Дрогобицької міської
ради, Дрогобицького управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області про
витребування трудової книжки,
стягнення моральної шкоди та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовлено.

Рішення суду від імені позивача ОСОБА_2
оскаржив його представник ОСОБА_3,
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню, оскільки таке
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
позивача ніхто не повідомляв про
наступне звільнення, а тому суд не мав
права стверджувати про законність його
звільнення.

Крім цього, отримавши повідомлення про
звільнення та зобов"язання прибути за
трудовою книжкою і наказом, він прибув
в кабінет № 29 відділу економіки
виконкому Дрогобицької міської ради,
де йому відмовили у видачі трудової
книжки.

На переконання апелянта, відповідач
повинен сплатити йому середній
заробіток за час затримки видачі
трудової книжки, вимушеного прогулу
починаючи з 31 грудня 2012 року і на час
винесення судом рішення по справі.

Крім цього, неправомірні дії
відповідача спричинили йому значну
моральну шкоду, оскільки він не має
змоги спокійно працювати та
забезпечувати свою сім"ю матеріально,
позбавлений можливістю користуватися
трудовою книжкою.

Просить скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 20 січня 2014 року
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3, представники відповідачів КП
"Сфера послуг-оздоровчий комплекс
«Хвиля», Дрогобицької міської ради,
Дрогобицького управління Державної
казначейської служби України у
Львівській, будучи повідомленими
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 62-66), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, не повідомили суд про причину
неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що є доведеною відсутність вини
відповідача у несвоєчасному
проведенні розрахунку при звільненні,
оскільки з повідомлення від 31.12.2012 № 18
надісланого відділом економіки
виконкому Дрогобицької міської ради на
адресу позивача, останнього
зобов'язували з'явитись для отримання
трудової книжки та часткової виплати
заборгованості із заробітної плати,
однак позивач на даний виклик не
з'являвся, на направлене йому
повідомлення жодним чином не реагував
та будь-яких листів з проханням
направити йому трудову книжку поштою
не подавав. Крім цього, позивачем не
доведено факт заподіяння йому
моральної шкоди та не представлено
жодних доказів на підтвердження
такого.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання
позову про відшкодування моральної
шкоди, витребування трудової книжки та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, позивач в силу ст. 10
ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу своїх
вимог.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України
визначено, що кожен має право на працю,
що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає
або на яку вільно погоджується. Право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що
право громадян на працю - тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімально розміру, включаючи право на
вільний вибір професії, роду занять і
роботи, забезпечується державою.
Працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Відповідно до наказу директора КПСП ОК
"Хвиля" № 2 від 03.01.2012 року позивача
ОСОБА_2 прийнято на роботу сторожем у
зв"язку із переводом з МПВКП фірма
"Автоблок" по договору контракту з
випробуванням на 2 місяці.

Рішенням Дрогобицької міської ради від
02.10.2012 року № 736, враховуючи
рекомендації постійної комісії ради з
питань оренди, приватизації
комунального майна, промисловості,
торгівлі, громадського харчування та
побутового обслуговування, вирішено
ліквідувати КПСП ОК «Хвиля», створити
ліквідаційну комісію.

30.10.2012 р. року Дрогобицький міський
голова своїм розпорядженням № 568-р, з
наступними змінами до вказаного
розпорядження від 13.11.2012 року, доручив
голові ліквідаційної комісії КП
«Хвиля» у відповідності до ст. 49-2 КЗпП
України персонально попередити
працівників про можливе наступне
вивільнення 31.12.2012 року.

На виконання вищевказаного рішення
Дрогобицької міської ради та вказаного
розпорядження міського голови, головою
ліквідаційної комісії видано наказ № 6
від 26.11.2012 року про скорочення з 31.12.2012
року посад, зокрема - сторожа (п. 1.6).

Відповідно до наказу КП «Хвиля» № 22 від
29.12.2012 року позивача звільнено із
займаної посади сторожа відповідно до
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією КПСП ОК «Хвиля» 31.12.2012 року
з виплатою всіх коштів (а.с. 6).

31.12.2012 року голова ліквідаційної
комісії КПСП ОК "Хвиля" направив на
адресу позивача ОСОБА_2 повідомлення
про звільнення з 31.12.2012 року із займаної
роботи та зобов"язано позивача
терміново звернутися у відділ
економіки виконкому Дрогобицької
міської ради для ознайомлення з
наказом (а.с. 5).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов"язаний у день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені у ст. 116
КЗпП України.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов"язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Аналогічні положення містяться у п. 4.1
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року № 58, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 17 серпня
1993 року за № 110.

В свою чергу, частиною 4 ст. 235 КЗпП
України передбачено, що у разі затримки
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно із п. 4.2. вказаної Інструкції
якщо працівник відсутній на роботі в
день звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Окрім цього, відповідно до п. 4.1 та п. 4.2
Інструкції, при затримці видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним. Якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки.

Таким чином, для застосування цієї
норми права необхідно наявність таких
умов: затримки у видачі трудової
книжки; вини власника або
уповноваженого ним органу; вимушений
прогул, викликаний затримкою видачі
трудової книжки.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_2
повідомили про звільнення з 31.12.2012 року
із займаної роботи, зобов'язали
з'явитись для отримання трудової
книжки, проте ОСОБА_2 на даний виклик не
з'являвся, на направлене йому
повідомлення жодним чином не реагував
та будь-яких листів з проханням
направити йому трудову книжку поштою
не подавав, відтак висновок місцевого
суду про те, що відсутня вина
роботодавця у затримці видачі
звільненому позивачу трудової книжки
відповідає вимогам закону.

Разом з тим, підставою для
відшкодування моральної шкоди згідно
із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин, яке призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, що позивачем не доведено,
тому зазначена вимога не підлягає
задоволенню.

Оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК
України захисту підлягають порушені,
невизнані або оспорювані права,
свободи чи інтереси особи, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 1 ч. 1
ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 20 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: О.Я. Мельничук

О.Ф. Павлишин