АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1103/14
Справа № 2/642/1759/2013
Головуючий 1 інстанції - Ольховський
Доповідач-Пономаренко Ю.А.
04 лютого 2014 року Судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:
суддів -
Черкасова В.В., Кукліної Н.О.
при секретарі - Соколовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 24 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом
Харківського національного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
В жовтні 2013 року Харківський
національний університет внутрішніх
справ звернувся до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_2, в якому зазначив, що
ОСОБА_2 наказом ХНУВС від 30.08.06 року було
зараховано до складу курсантів.
05.09.2007 року між сторонами було укладено
договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України.
Наказом від 18.06.2011 року курсанта ОСОБА_2
було відраховано зі складу курсантів
та відкомандировано для подальшого
проходження служби до ГУМВС в
Харківській області.
23.10.12 року ОСОБА_2 був звільнений з
органів внутрішніх справ України за п.
64 «ж» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України. В
зв'язку з наведеним відповідачем
згідно до п. 2.3.6 договору про підготовку
фахівця від 05.09.2007 року, повинно бути
відшкодовано фактичні витрати,
пов'язані з утриманням відповідача у
навчальному закладі. Зазначені витрати
позивач просив стягнути з відповідача
просив стягнути з відповідача на свою
користь судові витрати в розмірі 374.76
Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2013 року позовні
вимоги Харківського національного
університету внутрішніх справ
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ХНУВС витрати пов'язані з його
навчанням у розмірі 37475, 71 грн. та судові
витрати в розмірі 374,76 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, апелянт ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
не погоджується з вказаним рішенням
суду, вважає його незаконним та
необґрунтованим та постановленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. В своїй
апеляційній скарзі просить рішення
суду 1 інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу та задовольняючи позовні вимоги
обґрунтовано виходив з того, що
оскільки ОСОБА_2 звільнився з органів
внутрішніх справ за власним бажанням,
то є підстави для стягнення з нього
витрат, пов'язаних з його навчанням.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
правильним, обґрунтованим та таким, що
відповідає вимогам діючого
законодавства.

Матеріали справи містять дані про те,
що ОСОБА_2 відповідно до наказу ХНУВС
від 30.08.2006 року № 274 о/с був зарахований
до складу курсантів ХНУВС.

05.09.2007 року між сторонами було укладено
договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі МВС
України.

Згідно з наказом ХНУВС від 18.06.2011 року №
273 о/с курсанта 5-го курсу факультету
психології, менеджменту, соціальних та
інформаційних технологій ХНУВС
лейтенанта міліції ОСОБА_2 з 18.06.2011 року
було відраховано зі складу курсантів
ХНУВС для подальшого проходження
служби до ГУМВС України в Харківській
області. Також встановлено те, що
ОСОБА_2 був звільнений з органів
внутрішніх справ України 23.10.2012 року за
власним бажанням.

Відповідно до пункту 2.3.6 Договору про
підготовку фахівця від 05.09.2007 року
передбачене зобов'язання відповідача
у разі відрахування з навчального
закладу чи звільнення з органів
внутрішніх справ по закінченні
навчання та встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі згідно до
затвердженого розрахунку.

Згідно з п. 2.1.3 Договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України від
05.09.2007 року, укладеного між ХНУВС та
ОСОБА_2, в обов'язки університету
входить забезпечення ОСОБА_2
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно-правовими
актами МВС України.

Відповідно до п.4.4 Договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України від
05.09.2007 року, укладеного між ХНУВС та
відповідачем, у разі відмови особи
добровільно відшкодувати витрати,
стягнення їх суми здійснюється у
судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.08.2006 року ОСОБА_2 був зарахований до
числа курсантів ХНУВС та прийнятий на
службу в ОВС (а.с. 6). Відповідно і
матеріальне-технічне забезпечення
відповідача здійснювалося не з моменту
укладення з ним договору 05 вересня 2007
року, а з моменту його зарахування до
числа курсантів.

Як передбачено п. 14 постанови Кабінету
Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року
«Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням», яка діяла на
момент вступу ОСОБА_2 до університету. У
разі неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

Судова колегія вважає підставними
доводи позивача щодо необхідності
застосування до даних спірних
правовідносин вимог ч. 7 ст. 18 Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про вищу освіту», постанову Кабінету
Міністрів України від 01.03.2007 року № 313,
наказу МВСУ від 14.05.2007 року № 150 «Про
затвердження Типового договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України».

З підстав наведеного, колегія суддів
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та доведеними і не знаходить правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги, оскільки відповідач не надав
належних та допустимих доказів щодо
неправильності розрахунку витрат,
пов'язаних з його навчанням ані суду 1
інстанції, ані суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального
права.

При такому положенні судова
колегія вважає, що суд повно та
всебічно дослідив усі обставини по
справі, дав їм належну оцінку і
постановив законне та обґрунтоване
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального
закону.

Доводи, які викладено в
апеляційній скарзі, висновків суду не
спростовують. В зв'язку з чим судова
колегія не вбачає правових підстав для
скасування рішення суду і задоволення
апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: