У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про відшкодування шкоди
посилаючись на те, що 18 лютого 2005 року
він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк»
депозитний договір №SAMDN9728 на
виконання якого надав банку через касу
грошові кошти у сумі 430 тис грн, і на
вказані кошти нараховувались відсотки
за вкладом та надходили на платіжну
картку.

По закінченню терміну дії договору ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовив йому у
повернені вкладу, посилаючись на факт
заволодіння цими коштами колишнім
співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк»
ОСОБА_2, а тому позивач просив суд
стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» шкоду
завдану її працівником під час
виконання ним службових обов'язків в
сумі депозитного вкладу у розмірі 430
тис грн, з урахуванням інфляції у сумі
914 180 грн, 3% річних у розмірі 103 200 грн,
збитки за упущену вигоду у сумі
647 979 грн, 0,1% пені від суми простроченого
платежу у розмірі 42 500 грн та
компенсацію моральної шкоди у розмірі 1
млн. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 квітня 2013
року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 липня
2013 року, рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 29 квітня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто із ПАТ
КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування майнової шкоди 430 тис.
грн та 2 тис. грн у відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні інших
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» порушує питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 вніс до каси ПАТ КБ
«ПриватБанк» 430 тис. грн за квитанціями
від 18 лютого 2005 року, 24 лютого 2005 року, 16
березня 2005 року, 28 березня 2005 року, 11
квітня 2005 року, 22 квітня 2005 року, 25
квітня 2005 року, 26 квітня 2005 року, 12
травня 2005 року та меморіальним ордером
від 16 травня 2005 року, з метою
зарахування їх на депозитний рахунок
за договором банківського вкладу,
укладеного між позивачем та від імені
відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» - заступником відділення
банку ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2008
року у справі №2-110/2008 за позовом ОСОБА_1
до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним, що набрало законної сили,
депозитний договір №SAMDN9728 від 18
лютого 2005 року, на виконання якого
позивач вносив грошові кошти до каси
банку, визнано нікчемним.

24 травня 2005 року Управлінням СБУ у
Дніпропетровській області порушено
кримінальну справу №131 за фактом
заволодіння чужим майном в особливо
великих розмірах - грошовими коштами
ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом
зловживання службовими особами
Правобережного відділення ДРУ ЗАТ КБ
«ПриватБанк» своїм службовим
становищем, за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 27
вересня 2005 року у зазначений
кримінальній справі винесено
постанову про притягнення ОСОБА_2 у
якості обвинуваченого у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.
15 і ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня 2010
року, задоволено позов ОСОБА_1 про
повернення безпідставно набутого
майна у відповідності зі ст. 1212 ЦК
України та стягнуто на користь
останнього з ПАТ КБ «ПриватБанк»
безпідставно набуті грошові кошти у
сумі 400 тис. грн, проценти за
користування ними 391 961 грн,
моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
30 листопада 2010 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 червня 2011
року, рішення Жовтневого районного
суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня 2010 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про відшкодування
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди не ґрунтуються на
вимогах Закону.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог посилався
на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172
ЦК України юридична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Проте, з такими висновками суду
апеляційної інстанції в повній мірі
погодитися не можна, виходячи з
наступного:

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою як суду першої
інстанції так і апеляційного суду.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Питання про відшкодування майнової
шкоди регулюється главою 82 ЦК
України, разом з цим, суд, посилаючись
на фактичну підставу позову, може
змінити норму закону, на яку здійснює
посилання позивач як на правову
підставу позову, якщо її дія не
поширюється на дані правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що по
суті ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до банку, в якому просив суд стягнути на
його користь 430 тис. грн, які він
вніс до каси ПАТ КБ «ПриватБанк» на
підставі квитанцій від 18 лютого 2005
року, 24 лютого 2005 року, 16 березня 2005
року, 28 березня 2005 року, 11 квітня
2005 року, 22 квітня 2005 року, 25 квітня 2005
року, 26 квітня 2005 року, 12 травня 2005 року
та меморіальним ордером від 16 травня 2005
року, при цьому посилався на положення
ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Судами встановлено, що позивачем було
внесено до банку кошти, які банк не
погоджується повернути у зв'язку з тим,
що дані кошти до банку не надходили, а
були привласнені їх працівником.

Суд апеляційної інстанції посилаючись
на положення 1172 ЦК України, не звернув
уваги на те, що для застосування даної
норми права необхідно встановити
перебування заподіювача шкоди в
трудових (службових) відносинах з
юридичною або фізичною особою -
роботодавцем, факт завдання шкоди саме
під час виконання працівником своїх
трудових (службових) обов'язків та
встановити межі службових обов'язків
особи, яка завдала шкоди, оскільки лише
за наявності цих умов суд може
застосувати положення 1172 ЦК України до
даних правовідносин.

Таким чином, вирішуючи даний спір суди
повинні були встановити не лише
правовідносини, що виникли між
сторонами, а і визначити норму
матеріального права, яка підлягає
застосуванню у даному випадку, чи має
позивач право на відшкодування
завданих збитків та у який спосіб, у
якому саме обсязі, а також встановити в
чому полягає завдана шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно та якими доказами це
підтверджується.

Суди на вказане уваги не звернули, а суд
першої інстанції розглядаючи справу
з'ясувавши суть заявлених вимог не в
повній мірі з'ясував підстави і предмет
позову та не визначив норму
матеріального права, яка підлягає
застосуванню у даному випадку.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, у контексті ч. 3 ст. 335 ЦПК
України, рішення суду першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 липня
2013 року та рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 квітня 2013 року скасувати, а справу
передати до суду першої інстанції на
новий розгляд у іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Касьян

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

С.О.
Карпенко

В.О. Савченко