Номер провадження № 22-ц/785/1295/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 05 вересня 2013року
по справі за позовом КП
«Лиманськетеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2012року представник КП
«Лиманськетеплокомуненерго»
звернувся до суду з позовом, який
остаточно уточнив, просив стягнути з
ОСОБА_2 на користь підприємства
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з жовтня 2009року по
березень 2013року в сумі 7801грн.45коп. (том 1
а.с.239-240).

В обґрунтування позову позивач вказав,
що підприємство надає відповідачу
послуги з теплопостачання, якими вона
користується. Державною інспекцією з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної і теплової
енергії в Одеській області була
проведена перевірка та встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 отримувала тепло
через приєднану мережу, яке
вироблялось та постачалось КП
«Лиманськетеплокомуненерго» за
адресою свого проживання, а саме
квартира АДРЕСА_1 з жовтня 2009року по
березень 2012року. Однак, за надану
теплову енергію відповідач не
розрахувалась і відмовляється це
зробити у добровільному порядку. Тому
позивач просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та
подала 13 червня 2012року зустрічну
позовну заяву до КП
«Лиманськетеплокомуненерго» і
Державної інспекції з енергетичного
нагляду за режимами споживання
електричної і теплової енергії в
Одеській області про визнання
недійсним акту № 0511-13-0005-Т від 24 лютого
2012року, який був складений Державної
інспекції з енергетичного нагляду за
режимами споживання електричної і
теплової енергії в Одеській області,
посилаючись на те, що вказаний акт
містить надумані та неправдиві дані, є
незаконним, будь-якої перевірки в її
квартирі не здійснювалося, тому вона
просила визнати недійсним вказаний акт
(том 1 а.с.46-50).

Відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що КП
«Лиманськетеплокомуненерго» не має
права на стягнення боргу за спожиту
теплоенергію, оскільки відсутній
письмовий договір між нею, як
власниками квартири та позивачем про
надання послуг теплопостачання, а тому
і відсутні підстави для стягнення
боргу, що в указаний позивачем період
мало місце надання неякісних послуг з
теплопостачання, які надавалися
мешканцям квартири примусово без
укладення договору, не правильно були
визначені тарифи для опалення, так як
її квартира обігрівається
конвекторами, а тому отримує тепла
менше за інших мешканців будинку, які
для обігріву квартир в порушення вимог
законодавства встановили радіатори.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2012року
позовні вимоги КП
«Лиманськетеплокомуненерго» і ОСОБА_2
були об'єднанні в одне провадження (том
1 а.с.92).

Рішенням суду від 05 вересня 2013року
позов КП «Лиманськетеплокомуненерго»
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь КП
«Лиманськетеплокомуненерго» борг за
спожиту теплову енергію в сумі
7801грн.45коп. та судові витрати (том 2
а.с.21-23).

Ухвалою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 05 вересня
2013року закрито провадження по справі у
частині зустрічного позову ОСОБА_2 до
Державної інспекції з енергетичного
нагляду за режимами споживання
електричної і теплової енергії в
Одеській області. Позивачці ОСОБА_2
роз'яснено право звернення з вказаними
вимогами в порядку адміністративного
судочинства (том 2 а.с.19).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 07 лютого 2014року ухвала
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 05 вересня 2013року
скасована, справу у частині
зустрічного позову ОСОБА_2 до Державної
інспекції з енергетичного нагляду за
режимами споживання електричної і
теплової енергії в Одеській області
направлено до сулу першої інстанції
для розгляду позову ОСОБА_2 по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, залишити
позовні вимоги КП
«Лиманськетеплокомуненерго» без
розгляду, посилаючись на те, що суд
необґрунтовано задовольнив позовні
вимоги, безпідставно закрив
провадження по справі за її зустрічним
позовом, не врахував належним чином усі
обставини по справі, не надав усім
доказам відповідну оцінку (том 2 а.с.70-78).

Справа розглянута у відсутності
ОСОБА_2, яка була сповіщена належним
чином про слухання справи. У
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України, неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника КП
«Лиманськетеплокомуненерго»,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов КП
«Лиманськетеплокомуненерго», суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 безпідставно не
сплачує за спожиту теплову енергію, що
розрахунок заборгованості за спожиту
теплову енергію зроблений позивачем
вірно відповідно до встановлених
тарифів в указаний період з
урахуванням площі квартири
відповідача, що ОСОБА_2 не надала суду
відповідні докази про неякісну подачу
позивачем теплової енергії.

Судова колегія, погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції, який відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Відносини щодо постачання теплової
енергії регулюються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги»
№1875-ІV від 24 червня 2004 року, Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року
№630.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 20 цього
Закону обов'язок споживача укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору, а також
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення передбачено, що
розрахунковим періодом для сплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п. п. 24, 25 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Судом встановлено, що відповідачу
ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1. З
жовтня 2009року по березень 2012року
відповідач не сплачує за використання
теплової енергії, має заборгованість в
сумі 7801грн.45коп. Будинок, в якому
знаходиться квартира ОСОБА_2
обладнаний централізованою системою
опалення, послуги з теплопостачання
надає КП «Лиманськетеплокомуненерго».

Доводи відповідача, що вона не повинна
сплачувати позивачу за використання
теплової енергії, у зв'язку з
відсутність договору є безпідставними,
оскільки відповідно до вимог закону у
зв'язку з тим, що відповідач
користується послугами з
теплопостачання, вона повинна за них
сплачувати.

Послуги з постачання теплової енергії
є комунальними послугами, тому
відповідно до статті 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно статті 24 Закону України «Про
теплопостачання», статті 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», пункту 8 Правил надання
послуг по централізованому опаленню,
поставці холодної і гарячої води та
водовідведення, затверджених
постановою КМ України від 21 липня 2005р.
№ 630, укладення договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії є
обов'язком споживача.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що ухилення від
укладення договору не звільняє від
сплати за фактично надані та спожиті
комунальні послуги, оскільки обов'язок
по сплаті цих послуг випливає перш за
все із закону.

Суд першої інстанції також вірно
встановив відсутність відповідних
доказів про надання неякісних послуг
щодо опалення квартири ОСОБА_2

Так, згідно акту №05/11-13-005-Т від 24.02.2012
року здійснення заходу з державного

енергетичного нагляду, складеного
інспектором з енергетичного нагляду
Карпенком С.І., на час проведення
перевірки встановлено, що в квартирі
ОСОБА_2 використовуються

опалювальні прилади типу «конвектор»,
що відповідає проекту житлового
будинку «Теплова частина» та вимогам
будівельних норм та правил. На час
інспектування параметри теплоносія на
вводі в житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 відповідали затвердженому
температурному графіку КП
«Лиманськетеплокомуненерго».
Температура в кімнатах ОСОБА_2
відповідала санітарним нормам та
дорівнювала 18-19С. Дані обставини,
викладені в акті, який був повністю
підтверджений в судовому засіданні
першої інстанції держінспектором з
енергетичного нагляду Карпенко С.І.

Судом було встановлено, що прилади
опалення в кватирі ОСОБА_2 не
відносяться до мережі балансової
належності КП
«Лиманськетеплокомуненерго», а тому
відповідальність за стан приладів
обліку в квартиру теплопостачальна
організація не несе (а.с.194). Управлінням
у справах захисту прав споживачів в
Одеській області №1301/9 від 26 березня
2010року, було роз'яснено ОСОБА_2 щодо
заміни конвекторів в квартирі, якщо
термін їх експлуатації перевищує 30
років і якщо в будинку неможливо
визначити точку розподілу, їй слід
звертатися до балансоутримувача
будинку, тобто до ДП
«Домоуправління».(а.с.360).

Слід також зазначити, що позивачем при
здійсненні розрахунку заборгованості
було прийнято до уваги за актами
перевірок за участю представника КП
«Лиманськетеплокомунерго», коли мало
місце неякісне опалення, то було
зменшення оплати за послуги з
теплопостачання. В цих випадках
законом не передбачено звільнення
особи від оплати за послуги з
теплопостачання у повному обсязі, а
тому доводи ОСОБА_2 щодо звільнення її
від обов'язку оплати за
теплопостачання не ґрунтуються на
законі.

Норми витрат ресурсів, необхідних для
виробництва теплової енергії,
розраховуються на підставі діючих
«Норм та вказівок по формуванню витрат
палива та теплової енергії на опалення
житлових та громадських споруд, а також
на господарсько-побутові потреби в
Україні» - КТМ 204 України 244-94
затверджений Держжиткомунгоспом
України 14грудня 1993р. При формуванні
тарифу на теплову енергію, що
виробляється КП «ЛТКЕ», для розрахунку
річної потреби в теплоті, КП
«Лиманськетеплокомуненерго»
застосувало вихідні дані Технічного
Звіту КБ «Теплоенерго» по режимній
наладці та визначенню витрат енергії в
теплових мережах КП
«Лиманськетеплокомуненерго», який був
узгоджений із Одеською обласною
державною інспекцією з
енергозбереження (а.с.17,19).

При визначенні річної потреби в
теплоті (визначенні теплових
навантажень) КБ «Теплоенерго» також
застосувало КТМ 204 України 244-94 по
формулі 2.14 з урахуванням зовнішнього
будівельного об'єму будови (м3),
температури зовнішнього та
внутрішнього повітря та коефіцієнту
теплового потоку, що підтверджується
висновком Державної інспекції з
контролю за цінами в Одеській області.
Тобто поняття «теплове навантаження,
необхідне для визначення потреби у
теплоті», застосовується не для
відокремленої квартири або
відокремленого приладу обліку гр-ки
ОСОБА_2, а для всієї будови.

В кінці кожного опалювального сезону
проводиться аналіз фактично
відпущеної теплової енергії населенню,
та планової - закладеної в тариф. Після
проведення аналізу на підставі
доповідної записки менеджера з
планування, населенню проводиться
перерахунок (з урахуванням площі
квартир відключених від
централізованого опалення).

Крім того, у відповідності до ст.28
Закону України «Про місцеве
самоуправління»" встановлення тарифів
по сплаті побутових, комунальних та
інших послуг віднесено до повноважень
виконавчих комітетів, які у
відповідності до п. 1.12 Методичних
рекомендацій по розрахункам
економічно обґрунтованих тарифів на
житлово-комунальні послуги,
затвердженні наказом Держбуду України
№78 від 29 березня 1999р. затверджує тарифи
на рік по поданням організацій, які
надають комунальні послуги і в
необхідних випадках коригують їх.

Судом було встановлено, що тарифи по
теплопостачанню на опалювальний сезон
2009-2013р.р., розраховані КП
„Лиманськетеплокомуненерго" і
затверджені Лиманською селищною радою.
Тому розрахунок заборгованості за
спожиту теплову енергію зроблений
позивачем правильно відповідно до
встановлених тарифів в указаний період
та виходячи з площі квартири
відповідачки.

Приймаючи до уваги, що відповідач свої
зобов'язання перед позивачем щодо
сплати за надані послуги належним
чином не виконувала, суд першої
інстанції, з огляду на положення
ст.ст.509, 526, 610 Цивільного кодексу
України, Законів України «Про
житлово-комунальні послуги», «Про
теплопостачання», Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води та
водовідведення, затверджених
постановою Кабінета Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року, обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
позивача суму боргу за послуги з
теплопостачання.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 05 вересня
2013року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.П.Сидоренко

Судді
С.О.Погорєлова

Є.С. Сєвєрова