Справа № 466/2-2273/11
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/1003/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
- судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Данилик І.І.,

з
участю ОСОБА_2, його представника -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третьої особи без самостійних вимог -
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя та витребування майна з
чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт стверджує, що вона, проживаючи
спільно з своїм чоловіком, своєю працею
і коштами брала участь в утриманні
сім'ї, майна, а також вела домашнє
господарство, що підтверджується
копіями довідок про її заробітну плату.

Апелянт стверджує, що в судовому
засіданні мати відповідача та її брат
підтвердили те, що котел, радіатори та
інші необхідні матеріали для
проведення центрального опалення були
куплені за її кошти.

Апелянт зазначає, що на її прохання
повернути її особисті речі та речі сина
відповідач не реагує, добровільно
поділити спільне майно з відповідачем
їй не вдається.

Апелянт також стверджує, що купівля
банківського металу, а саме - золота,
масою 50 г та інших ювелірних виробів
підтверджується наданими нею копіями
квитанцій та бірок-цінників із
ювелірних виробів.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та його представник - ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги заперечили.

Апелянт ОСОБА_4 в судове засідання не
прибула, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судового
розгляду справи (а.с.181), подала
клопотання про відкладення розгляду
справи, однак, доказів у підтвердження
поважності причин неявки до суду не
представила, як і не зазначила таких
причин у клопотанні. Відтак, відповідно
до ч.2 ст.305 ЦПК України, справу
розглянуто у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 21.06.2003 року, який рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 13.07.2011 року розірвано. Від
шлюбу в них народився син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання
шлюбу залишився проживати разом з
матір'ю.

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута під час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності і згідно
зі ст.63 цього Кодексу, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування, розпорядження майном, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно з ч.2 ст.57 СК України, особистою
власністю дружини та чоловіка є речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть тоді, коли
вони були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та не заперечується сторонами, останні
з листопада 2006 року не підтримували
подружніх відносин і не проживали
разом, до цього проживали у АДРЕСА_1,
належному на праві власності ОСОБА_7 -
бабці відповідача, що стверджується
витягом з прав власності на нерухоме
майно від 21.09.2004 року (а.с.40).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про поділ спільного майна
подружжя та витребування належного їй
особистого майна та речей
індивідуального користування, суд
правильно виходив з того, що позивачкою
не представлено, а судом не здобуто
жодних доказів у підтвердження
придбання такого майна спільно з
відповідачем, а також знаходження у
відповідача особисто належних їй
ювелірних виробів та золотого злитку,
який за твердженнями позивачки, був
придбаний її дідом для онуків і
переданий їй.

Так, із наявних у справі технічних умов
№ 33/227 від 30.03.2006 року та
рахунку-фактури від 14.04.2006 року
вбачається, що газифікація
двоконтурного котла АДРЕСА_1
проводилась власником будинку ОСОБА_7,
якою і понесені витрати на придбання
котла «Vaillant» та його установки (
а.с.14,16). Крім того, як вбачається з
відповіді Шевченківського РВ ЛМУ ГУ
МВС України у Львівській області від
02.09.2011 року, при перевірці фактів
знаходження у відповідача ювелірних
виробів та золотого злитку, належних
позивачці, такі не підтвердились і
проведеною перевіркою місце
знаходження цих речей не встановлено.

З урахуванням встановленого, суд
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи, доказам та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.