Справа № 459/5628/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді
Кріль М.Д.

при секретарі
Пилипяк Ю.М.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Вандзьо О.Б.,
Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Червонограда
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням та
трудовим каліцтвом,

в с т а н о в и в :

Позивач в листопаді 2013 року звернувся в
суд з даним позовом, в заяві вказав, що з
14.02.1983 року по 27.12.2003 року він працював
на шахтах ДП «Львіввугілля» з повним
робочим днем під землею. У зв'язку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці в нього
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого він неодноразово був змушений
звертатися за медичною допомогою.
Висновком МСЕК від 29.04.2004 року йому було
встановлено 55 % втрати професійної
працездатності. Ушкодженням здоров'я
йому було заподіяно моральну шкоду, яку
він оцінює в сумі 30 000 грн. та просить
стягнути з відповідача на його користь.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, суду пояснив, що він
працював 18 років на підземних роботах
на шахті за спеціальністю - гірник
очисного забою. Робота проводилася в
важких умовах: фізичне навантаження,
вологість, запиленість, шум, вібрація.
Внаслідок шкідливих умов праці в нього
погіршився стан здоров'я, він захворів
на силікоз, хронічний бронхіт, у зв'язку
з чим він неодноразово змушений був
звертатися за медичною допомогою. В 2004
році обласною МСЕК йому було
встановлено ІІІ групу інвалідності та
55 % втрати професійної працездатності.
Професійним захворюванням йому було
завдано моральну шкоду, яка
виражається в тому, що він постійної
хворіє, у нього задишка, хрипи,
втомленість, не відчуває себе
повноцінною людиною, не може
виконувати велику фізичну роботу,
лікується кожного року по декілька
разів.

Представник відповідача проти позову
заперечила, суду пояснила, що позивач
не звертався з часу встановлення
ступеня втрати працездатності у 2004
році в фонд за відшкодуванням
моральної шкоди. Крім цього позивачем
не подано висновку МСЕК, лікаря
психіатра чи висновку ЛКК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди внаслідок втрати
працездатності. З 01.01.2008 року фонд не
виплачує відшкодування моральної
шкоди не дивлячись на періоди
встановлення ступеня втрати
працездатності. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_1
серії НОМЕР_1, акту розслідування
професійного захворювання від 20.02.2004
року вбачається, що стаж роботи
позивача в підземних умовах шахти
вугільного басейну становить 20 років 9
місяців.

Відповідно до довідки обласної
МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 008545 від 29.04.2004,
позивачу ОСОБА_1 вперше було
встановлено 55 % втрати професійної
працездатності, з яких 45 % - професійне
захворювання, 10% - трудове каліцтво, та
ІІІ групу інвалідності.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону
праці» державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ц професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про
охорону праці», згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Втративши частково працездатність на
виробництві, позивач не взмозі в повній
мірі виконувати ту чи іншу роботу,
постійно повинен проходити курс
лікування у зв'язку з професійною
хворобою, обмежений в життєдіяльності,
а тому суд вважає, що йому завдана
моральна шкода.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачці
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
те, що при визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
необхідно врахувати характер
заподіяної позивачці шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивачки, а також вимоги розумності та
справедливості, тому суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задоволити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на користь ОСОБА_1 - 13 000 (тринадцять
тисяч) грн. на відшкодування моральної
шкоди завданої професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
часу його проголошення.

Суддя:
М. Д. Кріль