Справа № 165/2741/13-ц
Провадження № 2/165/10/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014
року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд
Волинської області

в складі головуючого судді
Ушакова М.М.,

секретаря судового засідання
Лубаєвської Л.В.,

з участю позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

третьої особи
ОСОБА_5,

представника третьої особи
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Нововолинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_5, Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" про визнання
договору купівлі-продажу квартири в
частині покупця недійсним, та про
визнання покупцем квартири суд, -

встановив:

21 серпня 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири в частині
покупця недійсним, та про визнання
покупцем квартири.

Свої вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що у 1992 році ОСОБА_7
за грошові кошти, які заробив у шлюбі
разом із своєю дружиною ОСОБА_1 та
збирав протягом 5-7 років прийняв
рішення про придбання квартири у
АДРЕСА_1. Підготовка укладення договору
тривала з липня по жовтень 1992 року. У
нотаріуса договір було посвідчено
09.10.1992 року. Оскільки у м. Нововолинську
проживала донька ОСОБА_7 ОСОБА_3, то
договір купівлі-продажу квартири
укладався на її ім'я, а саме: у договорі
вона зазначена покупцем. Договір
нотаріально посвідчено 09.10.1992 року.
Квартира куплена за 5581 крб. 21 коп. Факт
купівлі квартири саме ОСОБА_8 і за його
особисті кошти ніким не заперечувався.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_7,
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому, на їхню
думку, вони як його спадкоємці можуть
звернутись до суду з позовом. Вважають
правовою підставою свого позову норми
ст. ст. 58, 60 ЦК УРСР 1963р., так як договір
купівлі-продажу квартири укладався під
час дії наведеного законодавчого акту.
Посилаються на те, що Верховний Суд
України при розгляді справ даної
категорії вважав, що коли майно
придбано іншою особою за її кошти, то
договір підлягає визнанню недійсним
саме у частині покупця, а не у повному
обсязі На даний час норма ст. 58 ЦК УРСР
викладена у новій редакції у ЦК
України, а тому вони також зазначають
її як підставу визнання договору
купівлі-продажу квартири 25 будинку 15
мікрорайону Шахтарського у місті
Нововолинську Волинської області
недійсним у частині покупця.

Позивачі вказують, що така вимога
ставиться ними тому, що дійсно,
покупцем був ОСОБА_7, який придбав
квартиру за гроші подружжя для того,
щоб мати змогу переїхати жити у м.
Нововолинськ. Позивачі зазначають, що
вони просять визнати недійсним договір
у частині покупця, а не вирішують про
права і обов'язки померлої особи, щоб
відновити права та справедливість, які
не заперечувались при житті ОСОБА_7.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09
жовтня 1992 року у частині покупця та
визнати покупцем квартири АДРЕСА_1 по
договору купівлі-продажу від 09 жовтня
1992 року ОСОБА_7, який придбав нерухоме
майно за спільні грошові кошти
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

07 жовтня 2013 року позивачі
звернулись до суду із заявою щодо
уточнення позовних вимог, просять суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09
жовтня 1992 року у частині покупця та
визнати покупцем квартири АДРЕСА_1 по
договору купівлі-продажу від 09 жовтня
1992 року ОСОБА_1, дружину померлого
ОСОБА_7 Свої уточненні позовні вимоги
обгрунтовують тим, що оскільки
зазначена квартира куплена ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя, то
вони і були покупцями даної квартири.
ОСОБА_7 помер у 2008 році, тому позивачі
вважають, що покупцем даної квартири
слід визнати ОСОБА_1, так як квартира
придбана у шлюбі з ОСОБА_8 і була їх
спільною сумісною власністю.

04 листопада 2013 року ухвалою
Нововолинського міського суду
Волинської області залучено до справи
в якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_5, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1.

16 грудня 2013 року ухвалою
Нововолинського міського суду
залучено до справи в якості третьої
особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля".

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали з наведених у позові
підстав, просили суд позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги визнали
повністю.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Судом було відмовлено у прийнятті
визнання відповідачем позову і
продовжено судовий розгляд.

Третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що
він приїхав до міста Нововолинська, як
молодий спеціаліст, 22 лютого 1985 року
уклав шлюб із ОСОБА_3, прописався у
квартирі дружини, до 1990 року вони
проживали у ній, пізніше виникла
можливість купити дану квартиру,
пропозиція купівлі квартири походила
від тестя - ОСОБА_7 Зазначає, що він
ОСОБА_5 особисто утримував квартиру,
оскільки дружина вступила в церкву
"П'ятидесятників". Шлюб між ними в 2007
році було розірвано. Також зазначив, що
оскільки наймачем спірної квартири
була його дружина ОСОБА_9 то вона і
займалася оформленням договору
купівлі продажу спірної квартири.

Представник третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні
суду пояснила, що спірна квартира була
куплена згідно Закону України "Про
власність" 1991 року, квартиронаймачем
квартири спочатку був батько
відповідача, а сім'я ОСОБА_5 були
наймачами, пізніше батько відповідача
знявся з реєстрації в цій квартирі і
квартиронаймачем стала його дочка
ОСОБА_3 Зазначила, що коли після
прийняття Закон України "Про власність"
ОСОБА_5 з дружиною викупили цю квартиру
то вона перейшла у їх спільну сумісну
власність.

Третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" в судове
засідання не з'явилась, встановити
місцезнаходження даної юридичної
особи, а також встановити чи дана
юридична особа реорганізована чи
ліквідована та хто є її
правонаступником та коли ліквідована,
чи дане підприємство ліквідовано без
правонаступника не виявилось можливим
(а.с. 78, 79, 80, 81, 94, 96, 120, 121-123, 124), тому суд
вирішив проводити розгляд справи без
її участі.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_5 Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" про визнання
договору купівлі-продажу квартири в
частині покупця недійсним, та про
визнання покупцем квартири слід
відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні в якості
свідка була допитана позивач ОСОБА_1
яка суду показала, що за спірну
квартиру у місті Нововолинську платив
її чоловік ОСОБА_7 Квартиру викупили
для дочки ОСОБА_3 та її чоловіка, однак
документи на квартиру оформили на їх
дочку ОСОБА_9, в квартирі проживали та
були зареєстровані дочка ОСОБА_3 із
зятем ОСОБА_5

В судовому засіданні в якості
свідка була допитана позивач ОСОБА_2,
яка суду показала, що на той момент коли
батько викупляв спірну квартиру вона
проживала в іншій області, зі слів
батьків їй було відомо, що батьки
викупляють квартири за власні кошти у
м. Ковелі та м. Нововолинську. Батьки
хотіли щоб вона проживала в м. Ковелі, а
її сестра ОСОБА_3 в м. Нововолинську.

В судовому засіданні в якості
свідка була допитана відповідач
ОСОБА_3, яка суду показала, що
ініціатива купівлі квартири у місті
Нововолинську була батькова, він дав
гроші на купівлю квартири, однак
оформлена квартира була на неї, бо вона
була наймачем даної квартири. Її бувший
чоловік будь-яких коштів на купівлю
квартири не давав. На даний час вони із
її бувшим чоловіком проживають разом у
даній квартирі, її бувший чоловік
постійно вчиняє сварки, ображає її
дитину, застосовує до них насильство, у
зв'язку із чим вона неодноразово
зверталася в правоохоронні органи із
заявами. Проживати спільно в
спірній квартирі із бувшим чоловіком
вона не може, також він перешкоджає
проживанню у цій квартирі її матері
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показав, що померлий ОСОБА_7 був його
близьким другом і все йому розказував
про свої справи. Показав, що йому зі
слів померлого ОСОБА_7 стало відомо, що
він отримав в м. Нововолинську квартиру
працюючи на шахті, пізніше він викупив
квартиру в АДРЕСА_1 для своєї дочки
ОСОБА_11, яка проживала в тій квартирі,
та яку мав в подальшому залишити для
неї. Показав, що не знає хто платив
гроші за спірну квартиру при укладенні
договору купівлі-продажу, йому не
відомо на кого дана квартира була
оформлена. Також показав, що на момент
укладення договору дочка померлого
була одружена із ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні показала, що батьків
відповідача ОСОБА_3 знала давно,
Померлий батько відповідача ОСОБА_3
отримав спірну квартиру в м.
Нововолинську на мікрорайоні
Шахтарському, а потім батьки
відповідача ОСОБА_3 викупили цю
квартиру для дітей - дочки та зятя.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні показала, що відповідач
ОСОБА_3 дочка її рідного брата. Брат
разом із ОСОБА_1 купили квартиру
АДРЕСА_1 за свої кошти для дітей. Як дана
квартира оформлялась їй не відомо.

Із матеріалів справи вбачається, що 09
жовтня 1992 року між Нововолинським
управлінням житлово-комунального
господарства виробничого об'єднання по
видобутку вугілля "Укрзахідвугілля"в
особі юрисконсульта ОСОБА_14, який діяв
на підставі доручення та гр. ОСОБА_9,
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, Волинської області,
посвідчений 09.10.1992 року старшим
державним нотаріусом Нововолинської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_15, записаний в реєстраційну книгу
конторою 09.10.1992 року р-н І-3663 під №1700
(а.с. 5-6).

Із розпорядження Західно-Українського
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" № 174 від
30.06.1992 року вбачається, що
Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" зобов'язано
продати за готівку по оціночній
вартості ОСОБА_9 трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї із 2-х
чоловік по продажній вартості 5581,28крб.
(а.с. 99 зі звороту).

Згідно довідки про склад сім'ї
вбачається, що у спірній квартирі на
момент її продажу проживав як член
сім'ї відповідача ОСОБА_9 її чоловік -
ОСОБА_5 (а.с. 100) і особовий рахунок
відкрито на ОСОБА_9 (а.с. 100 зі звороту).

З квитанції № 672737 від 17 вересня 1992 року,
вбачається, що відповідач ОСОБА_9
провела оплату за нотаріальне
оформлення договору купівлі-продажу
(а.с. 101 зі звороту).

Із копії рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від 19
липня 2013 року у цивільній справі
№165/315/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про поділ спільного майна подружжя та
за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання
права власності на майно в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 та третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_5 з 02 лютого 1985 року по 18 липня 2007
року перебували в зареєстрованому
шлюбі, дана обставина сторонами не
заперечувалась (а.с. 63 зі звороту).

Крім того із копії рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 19 липня 2013 року
у цивільній справі №165/315/13-ц судом
встановлено, що відповідач про справі
ОСОБА_3 є дочкою позивача ОСОБА_1 та
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 (а.с.63-65).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
дочкою позивача ОСОБА_1 та померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, що
підтверджується копією свідоцтва про
її народження та копією свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.9, 10).

Із копії свідоцтва про шлюб вбачається,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з 29 грудня 1960 року
перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с.7).

Із копії свідоцтва про смерть від 02.07.2008
року вбачається, що ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8).

Як вбачається із свідоцтва про право на
спадщину за законом від 09.06.2009 року
спадкоємцем 1/2 частки майна, а саме
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року є його дружина, ОСОБА_1 (а.с.11).

Як вбачається із свідоцтва про право на
спадщину за законом від 09.06.2009 року
спадкоємцем 1/2 частки майна, а саме
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року є його дочка, ОСОБА_2 (а.с.12).

Судом встановлено, що під час
перебування відповідача ОСОБА_3 в шлюбі
з третьою особою ОСОБА_5 було придбано
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 а саме 09 жовтня 1992 року між
Нововолинським управлінням
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" та гр. ОСОБА_9,
мешканкою АДРЕСА_1 було укладено
договір купівлі-продажу квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6,
97-102).

При цьому покупцем згідно
вищевказаного договору
купівлі-продажу спірної квартири є
саме відповідач ОСОБА_3 - бувша дружина
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_5

В судовому засіданні встановлено, що
укладення даного договору
купівлі-продажу квартири відбулося між
належними сторонами, оскільки саме
відповідач ОСОБА_3 була наймачем
спірної квартири і саме вона згідно ч. 2
статті 15 Закону УРСР "Про власність" від
07.02.1991 року мала право придбати у
власність відповідну квартиру, договір
було укладено на підставі вільного
волевиявлення і прийняття його умов, в
належній формі (нотаріально
посвідченій), відповідно до вимог
чинного на той час законодавства.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 58 ЦК
Української РСР 1963 року, який був
чинним на час укладення сторонами
спірного договору, вбачається, що у
разі, якщо за укладеним відповідачем
договором купівлі-продажу майно було
фактично придбане за кошти іншої особи
суд може визнати договір в частині
покупця удаваним та визнати покупцем
за цим договором іншу сторону по
справі.

Відповідно до ч. 2 статті 15 Закону УРСР
"Про власність" від 07.02.1991 року наймач
жилого приміщення в будинку державного
чи громадського житлового фонду та
члени його сім'ї мають право придбати у
власність відповідну квартиру або
будинок шляхом їх викупу або на інших
підставах, передбачених
законодавством Української РСР.

Громадянин, який став власником цього
майна, має право розпоряджатися ним на
свій розсуд: продавати, обмінювати,
здавати в оренду, укладати інші угоди,
не заборонені законом.

Відповідно до статті 16 цього ж Закону
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю Української РСР.

В судовому засіданні позивачі просили
визнати покупцем квартири ОСОБА_1 з тих
підстав, що гроші на купівлю спірної
квартири давав її померлий чоловік
ОСОБА_7 - батько відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на підтвердження своїх
позовних вимог посилалися виключно на
покази свідків.

Однак суд не бере до уваги показання
допитаних в якості свідків позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3,
оскільки вони є заінтересованими
особами у даній справі та є близькими
родичами між собою. Разом з тим суд не
бере до уваги і показання свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12, допитаних в
судовому засіданні, оскільки з їх
показань вбачається, що кожен із них
присутнім при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири не
був, їм не відомо, хто саме укладав
договір купівлі-продажу, хто проводив
оплату коштів по даному договору, вони
не були присутніми при передачі коштів
померлим ОСОБА_8 своїй дочці ОСОБА_3, чи
оплаті за квартиру і у своїх показаннях
посилаються, що про купівлю спірної
квартири їм відомо зі слів ОСОБА_7, який
на даний час помер, а також зі слів
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є сторонами у
даній справі та близькими родичами.
Разом з тим в судовому засіданні вони
ствердили, що квартира була придбана
для проживання обох осіб - ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, які на той час перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Будь-яких письмових доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачами суду не надано.

Таким чином, посилання позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на те, що спірну квартиру
було придбано за кошти померлого
ОСОБА_7 та що покупцем спірної квартири
відповідно є дружина померлого ОСОБА_7 -
позивач ОСОБА_1 є такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи у їх сукупності, оскільки жодним
доказом, дослідженим в судовому
засіданні не підтверджені, як і не
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами, наміру саме померлого
ОСОБА_7 укласти договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 та придбати спірну
квартиру собі у власність.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року № 9, за удаваним
правочином (ст. 235 ЦК, яка є аналогічною
ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. З наведеного
вбачається, що для визнання правочину
удаваним суду слід установити, що
обидві сторони договору діяли свідомо
для досягнення якоїсь особистої
користі, їх дії направлені на
досягнення інших правових наслідків і
приховують іншу волю учасників угоди.
Наміру однієї сторони на укладення
удаваної угоди недостатньо. Отже, для
визнання договору купівлі-продажу
удаваним суду слід установити, що
обидві сторони договору діяли свідомо,
приховуючи, що між ними укладено
договір купівлі-продажу, а їх дії були
направлені на приховання справжньої
волі, досягнення інших правових
наслідків та отримання якоїсь
особистої користі. Однак, позивачами в
судовому засіданні цього доведено не
було. Так, позивачами не доведено, що
інша сторона, яка підписала договір, а
саме Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" знало, що
даний договір є удаваним і, що покупцем
по даному договору є не ОСОБА_9 а
померлий ОСОБА_7 та знаючи це умисно
його уклало.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відсутні підстави для
визнання договору купівлі-продажу
квартири від 09 жовтня 1992 року не
дійсним.

З урахуванням наведеного і у
відповідності до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України суд вважає недоведеними
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири у
частині покупця, визнання покупцем
спірної квартири ОСОБА_1, тому в
задоволенні позову відмовляє.

Разом з тим відповідно до чинного
на час виникнення спірних
правовідносин законодавства спільною
сумісною власністю є: майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону
України "Про власність", ст. 22 КпШС
України).

В судовому засіданні встановлено, що на
момент укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
наймачем квартири була відповідач
ОСОБА_3, а третя особа ОСОБА_5 перебував
із відповідачем у зареєстрованому
шлюбі, був прописаний у даній квартирі
та був членом сім'ї наймача ОСОБА_3, що
також підтверджено рішенням
Нововолинського міського суду
Волинської області від 19 липня 2013 року
в справі за позовом про визнання права
власності на майно (а.с.63-65).

Також питання купівлі квартири за
спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
предметом розгляду Нововолинського
міського суду Волинської області у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про поділ спільного майна подружжя та
за позовом третьої особи яка заявляє
самостійну вимогу щодо предмета спору
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання
права власності на майно, однак в ході
судового розгляду не знайшло свого
підтвердження і рішенням
Нововолинського міського суду
Волинської області від 19 липня 2013 року
було встановлено, що спільна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 63-65). Ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 6 вересня 2013 року дане рішення
залишено без змін (а.с.66-68).

Як вбачається із вищезазначеного
рішення суду від 19 липня 2013 року за
ОСОБА_5 визнано право власності на
частину квартири, що за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 визнано право
власності на частину квартири, що за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63-65).

Відповідно до статті 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи.

Крім того, згідно вимог ст. ст. 71, 75 ЦК
УРСР 1963 року, який діяв на час
виникнення правовідносин, загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки і
позовна давність застосовується судом
незалежно від заяв сторін.

Частиною 1 ст. 80 ЦК УРСР 1963 року
установлено, що закінчення строку
позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в
позові.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 знали про
укладення даного договору, знали про
порушення своїх прав щодо зазначеної
вище спірної квартири фактично у
момент укладення договору
купівлі-продажу, тобто 09.10.1992 року,
оскільки із змісту позовної заяви,
пояснень позивачів наданих у суді та
встановлених судом обставин випливає,
що позивачі знали про укладення даного
договору, під час укладення даного
договору купівлі-продажу квартири від
09.10.1992 року, позивачі усвідомлювали про
порушення своїх прав та були обізнані з
обставинами укладення договору.

Таким чином на момент звернення
позивачами до суду із даним позовом
пройшли строки позовної давності, що є
також підставою для відмови у позові.

Як вбачається зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
судовому засіданні не довели суду
обставин справи на які вони посилались
як на підставу своїх вимог.

У зв'язку із вищенаведеним, суд
приходить до висновку, що в позові
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_5, Нововолинське управління
житлово-комунального господарства
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля "Укрзахідвугілля" про визнання
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 09 жовтня 1992 року недійсним
в частині покупця та визнання покупцем
даної квартири ОСОБА_1 слід відмовити
повністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі залишаються за
позивачами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 63, 64, 209,
212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі
ст. ст. 41-61, 71-75 ЦК Української РСР від
18.07.1963р., ст.ст. 3, 11-13, 15, 16 Закону України
«Про власність» від 07.02.1991р. -

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_5, Нововолинське
управління житлово-комунального
господарства виробничого об'єднання по
видобутку вугілля "Укрзахідвугілля"
про визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 09 жовтня 1992 року
недійсним в частині покупця та
визнання покупцем даної квартири
ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
М.М. Ушаков