УХВАЛА

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» на рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 11 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 22 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ
«Вектор Плюс») звернулося до суду із
позовом, в обґрунтування якого
зазначало, що 2 квітня 2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір №1701/0408/98-011, згідно з
умовами якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит в сумі 33 тис. дол.
США строком до 1 квітня 2018 року, а
позичальник зобов'язався повернути
наданий кредит і сплатити відсотки за
його користування у сумі, строки та на
умовах, передбачених договором.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
остання передала банку в іпотеку
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, що належить їй на
праві власності.

28 листопада 2012 року відповідно до
договору факторингу №15 та договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами банк відступив ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
право вимоги до відповідача за
зобов'язаннями по кредитному та
іпотечному договорах.

Оскільки ОСОБА_5 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував, унаслідок чого станом на 11
листопада 2013 року він має
заборгованість у розмірі 52 800 дол. США,
що еквівалентно 474 830 грн. 80 коп., позивач
просив у погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 яке належить на праві
власності іпотекодавцю ОСОБА_3,
виселити та зняти з реєстраційного
обліку громадян, що проживають та
зареєстровані за вищевказаною адресою

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від
11 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 22 травня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивач не довів наявність
права вимоги по іпотечному договору, а
також того, що позивач звернувся до
закінчення тридцятиденного строку з
дня направлення вимоги про дострокове
виконання зобов'язання по основному
договору та звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами установлено, що 2 квітня 2008 року
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №1701/0408/98-011,
згідно з умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит в сумі 33 тис. дол. США строком до 1
квітня 2018 року з процентною ставкою 12, 5%
річних, а позичальник зобов'язався
повернути наданий кредит, сплатити
відсотки за його користування, та
виконувати всі свої зобов'язання у
повному обсязі та у строки, передбачені
цим договором.

2 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_3 укладено іпотечний договір,
згідно з яким на забезпечення
виконання ОСОБА_4 основного
зобов'язання остання передала в
іпотеку домоволодіння по
АДРЕСА_1 яке належить їй на праві
приватної власності.

Позичальник належним чином умови
кредитного договору не виконував,
унаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 11
листопада 2013 року становить 52 800 дол.
США, що еквівалентно 474 830 грн. 80 коп.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Отже, підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки є
порушення зобов'язань з боку боржника.

Звертаючись до суду з указаним позовом,
позивач указував на те, що
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк»,
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір про
відступлення прав за іпотечними
договорами та договір факторингу №15,
згідно з умовами яких банк відступив
фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних та
іпотечних договорах, перелік яких
наведено у Додатку № 1.

З Додатку № 1 до договору про
відступлення права вимоги за іпотечним
договором від 28 листопада 2012 року
вбачається, що новим
іпотекодержателем за кредитним
договором від 2 квітня 2008 року є ТОВ
«Вектор Плюс» (а.с. 33).

Підстави заміни кредитора у
зобов'язанні встановлені ст. 512 ЦК
України, згідно з якою кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом; кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Отже, відступлення права вимоги являє
собою договірну передачу
зобов'язальних вимог первісного
кредитора новому кредиторі у випадках,
встановлених законом.

На підтвердження того, що ТОВ
Факторингова компанія «Вектор Плюс» є
новим кредитором за вищевказаним
кредитним та іпотечним договорами,
останнім було надано копію договору
про відступлення прав за іпотечними
договорами (а.с. 28).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 64 ЦПК України
передбачено, що письмові докази, як
правило, подаються в оригіналі. Якщо
подано копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач, заперечуючи проти позову,
заявляла таке клопотання, та просила
суд зобов'язати позивача надати
оригінали відповідних документів. (а.с.
56-57).

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України не виконали свого
процесуального обов'язку та не
витребували оригінали відповідних
документів, а саме договору про
відступлення права вимоги за
іпотечними договорами, додатку №1 до
цього договору, що свідчить про неповне
з'ясування обставин справи, прав і
обов'язків сторін.

Висновок суду про відмову в позові у
зв»язку з тим, що позивач звернувся до
суду з позовом до закінчення
тридцятиденного строку з дня
направлення вимоги про дострокове
виконання зобов'язання по основному
договору суперечить роз'ясненням,
наданим у п. 37 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», згідно з якими
невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням ст. 124
Конституції України.

З огляду на викладене ухвалені судами
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими, вони підлягають
скасуванню, а справа - передачі на новий
розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області
від 11 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 22 травня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко