Справа № 751/8166/14 Провадження №
22-ц/795/2480/2014 Головуючий у I інстанції
-Овсієнко Ю. К. Доповідач - Горобець
Т. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді
Горобець Т.В. ,

суддів -Хромець Н.С.,
Острянського В.І. ,

при секретарі -
Мартиновій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника заявників ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 -ОСОБА_3 на ухвалу
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 05 листопада 2014 року про
відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про скасування рішення
третейського суду при Всеукраїнській
Громадській організації
„Всеукраїнський фінансовий союз" від
03.07.2014 року по справі № 1647-5/361/14 за
позовом ПАТ „Альфа-Банк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и
в:

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 05
листопада 2014 року, якою відмовлено у
задоволенні заяви про скасування
рішення Постійно діючого Третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" (далі - третейський
суд) від 03.07.2014 року та постановити
ухвалу, якою заяву про скасування
рішення третейського суду
задовольнити.

Апелянт вважає, що оскаржуване судове
рішення не відповідає нормам
матеріального права, якими регулюються
спірні правовідносини, а саме,
суперечить ст.21, та ч.4 ст.42 Конституції
України, п.14 ч.1 ст.6 та ст.51 Закону
України „Про третейські суди", в
редакції, чинній з 11.03.2011 року, а також
постановлене з порушенням норм
процесуального права, зокрема,
положень ст. 213 ЦПК України, оскільки в
оскаржуваній ухвалі судом залишено
поза увагою та не мотивовано
відхилення єдиного аргументу
заявників - про непідвідомчість
вказаної справи третейському суду. Так,
суд не звернув уваги на доводи
заявників про те, що звернення ПАТ
„Альфа Банк" до третейського суду (
19.06.2014 року) та ухвалення третейським
судом рішення (03.07.2014 року) мали місце
вже після набрання чинності з 11.03.2011
року змін, внесених до ст.6 Закону
України „Про третейські суди",
відповідно до п.14 частини 1 якої,
третейські суди не мають права
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку. На думку
апелянта, законодавець не розмежовує
питання підвідомчості спорів
третейським судам у сфері захисту прав
споживачів в залежності від особи, яка
є позивачем у справі (громадянин чи
банк), отже, висновки суду першої
інстанції щодо можливості
застосування вказаного закону лише у
спорах, де споживач послуг банку
виступає тільки в якості позивача,
ОСОБА_3 вважає помилковими. Оскільки
кредит надався на придбання
автотранспортного засобу, то ОСОБА_1, як
сторона у справі, є споживачем послуг і
на нього Закон „Про третейські суди" у
наведеній редакції теж має
поширюватись, незалежно від його
процесуального становища у спорі (
позивач чи відповідач).

За вказаних обставин, на думку
апелянта, відмовивши у задоволенні
заяви про скасування рішення
третейського суду, суд першої
інстанції порушив п.1 ч.2 ст.389-3 ЦПК
України.

Також, апелянт свою позицію
обґрунтовує, посилаючись на рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
року, ( справа про захист прав
споживачів послуг), відповідно до
якого, саме Держава захищає права
споживачів, тому спори мають
розглядатись державними судами, а
третейські суди до таких не
відносяться.

У судове засідання заявники та їх
представник та представник Банку, не
з"явились, про час та місце розгляду
справи всі учасники повідомлені
завчасно і у встановленому порядку.
Так, апелянт ОСОБА_3 та представник
Банку вважаються повідомленими
відповідно до правил ч.1-3 ст. 76 ( судова
повістка з відміткою про її вручення
05.12.2014 року за правилами ч.1-3 ст.76 ЦПК
України знаходиться в матеріалах
справи на (а.с. 69,70), заявники ОСОБА_1 та
ОСОБА_1 також є повідомленими належним
чином - відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК
України.

У зв"язку з наведеним, та виходячи з
вимог ст.303-1 ЦПК України щодо строку
розгляду в апеляційному суді скарг на
ухвали суду першої інстанції, суд
відхилив клопотання представника
заявників ОСОБА_3 про відкладення
розгляду справи, з підстав, що він та
його довірителі не були своєчасно
повідомлені судом про розгляд справи.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
матеріали третейської справи
№1647/5-/361/14, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
03.07.2014 року третейським судом було
ухвалене рішення у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
„Альфа-Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, яким позовні вимоги ПАТ
„Альфа-Банк" були задоволені в повному
обсязі: стягнуто в солідарному порядку
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на користь ПАТ
„Альфа-Банк" 564 193 грн заборгованості за
кредитним договором від 12.08.2008 року,
відсотки за договором 8754,14 грн та 39787,68
грн пені .( а.с. 8-10) .

Крім того з ОСОБА_1 та ОСОБА_2. солідарно
стягнуто витрати по сплаті
третейського збору в сумі 400 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. про скасування
рішення третейського суду, суд першої
інстанції виходив з того, що у ст. 51
Закону України „Про третейські суди"
визначено вичерпний перелік підстав
для скасування рішення третейського
суду, проте, обставини, на які
посилаються апелянти, як на підставу
для скасування рішення третейського
суду, в наведеній правовій нормі не
зазначені.

Такі висновки суду першої інстанції
апеляційний суд вважає обґрунтованими,
оскільки вони відповідають нормам
матеріального права, яким регулюються
спірні правовідносини та матеріалам
даної цивільної справи та справи
провадження третейського суду, яка
досліджувалась колегією суддів
апеляційного суду.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті
6 Закону України „Про третейські суди",
в редакції, що діє з 11.03.2011 року, не
підлягають розгляду у третейських
судах справи у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі, споживачів
послуг банку ( кредитної спілки).

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України „
Про захист прав споживачів", споживачем
є фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов"язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов"язку
найманого працівника.

Пленум Верховного України у п.п.1,6
постанови від 12.04.1996 року №5 „Про
практику розгляду цивільних справ за
позовом про захист прав споживачів"
роз"яснив, що споживачем, права якого
захищаються на підставі цього Закону, є
лише громадянин (фізична особа), котрий
придбає, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити товари (
роботи, послуги) для власних побутових
потреб. Також у постанові йдеться про
те, що заява про захист прав споживачів
має відповідати вимогам щодо форми та
змісту вимогам ст.137 ЦПК України , у ній
має бути зазначено, яке право позивача
(як споживача послуг), порушене, що дає
підстави для висновку про те, що
позивачем у спорах щодо захисту прав
споживачів може бути лише споживач -
фізична особа, який вважає, що
відповідачем порушені його права,
визначені у ст.ст.4-15 Закону України „
Про захист прав споживачів".

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апелянта грунтуються на невірному
тлумаченні положень ст.6 Закону України
„ Про третейські суди" та Рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
року по справі №15рп/2011 р. Посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції
не спростував і не дав аргументовану
відповідь на доводи заявників про
непідвідомчість спору третейському
суду, є надуманими, оскільки суд у
мотивувальній частині ухвали від 05.11.2014
року зазначив, що банк не є споживачем
послуг, тому його звернення до
третейського суду в якості позивача, не
виключається( а.с.49).

Порушень судом першої інстанції під
час розгляду справи п.14 частини 1
статті 6 Закону України „Про
третейські суди" апеляційний суд також
не вбачає, з огляду на те, що наведена
норма закону до спірних правовідносин
не може бути застосована, з огляду на
те, що у даному спорі позивач ПАТ
„Альфа Банк" звернувся до суду за
захистом прав, не як споживача послуг,
а за захистом майнових прав кредитора,
тобто, даний спір не є спором щодо
захисту прав споживача.

Враховуючи вище наведені обставини та
встановлені факти, підстав для
скасування рішення третейського суду
та ухвали Новозаводського районного
суду м. Чернігова 05 листопада 2014 року
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312,
315, 317, 319, п.5ч.2 ст.389-5 ЦПК України, ст. 51
Закону України «Про третейські суди»
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 -
відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 05 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: