Справа № 286/6594/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 201 року
м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Першко А. А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Овручі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Управління Державної міграційної
служби у Житомирській області,
виконавчого комітету Овруцької
міської ради Житомирської області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
усунення перешкод в користуванні
приміщенням шляхом зняття з реєстрації
місця проживання , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,
усунути перешкоди в користуванні
належною позивачу квартирою № 2 (47/100
частин) житлового будинку АДРЕСА_1
шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що позивач є власником
вказаної квартири на підставі договору
дарування НБ 0018850 від 19.09.1997 року 47/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1,
зареєстрованого в Коростенському БТІ;
відповідач є колишнім чоловіком
позивача, оскільки згідно з рішенням
Овруцького районного суду
Житомирської області від 12.12.2011 року у
справі № 2-1489/11 яке набрало законної
сили, шлюб між сторонами розірвано; у
належній позивачу на праві власності
квартирі АДРЕСА_1 відповідач не
проживає з серпня 2011 року; проте
продовжує бути зареєстрованим за
вказаною адресою, що стверджується
довідкою виконкому Овруцької міської
ради Овруцького району Житомирської
області № 3328 від 01.10.2014 року; місце
фактичного проживання відповідача
позивачу невідоме. Позивач вважає, що
реєстрація відповідача у належному
позивачу будинку порушує його права
власника щодо розпорядження та
користування будинком. Відтак, просить
на підставі ст.ст.7, 16 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
ст.150, 167 ЖК України та ст.391 ЦК України
позов задоволити.

Відповідач та треті особи в судове
засідання не прибули, хоча про розгляд
справи повідомлені належним чином,
зокрема відповідач - через оголошення в
пресі, про причини неявки не
повідомили.

В судовому засіданні позивач настоює
на розгляді справи у відсутності
відповідача та третіх осіб, позов
підтримала, з мотивів у ньому
наведених, пояснила, що є власником 47/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1, який
за договором дарування подарував їй
батько ОСОБА_3; дівоче прізвище її
ОСОБА_1, прізвище ОСОБА_1 у неї було по
чоловіку від першого шлюбу, а ОСОБА_1 по
чоловіку від другого шлюбу; у цьому
будинку вона проживає вже 33 роки, поділ
на квартири в будинку є умовним,
оскільки він є у спільній власності і
має два входи; позивач з своїми дітьми,
проживаючи на 47/100 частинах будинку,
фактично проживає в квартирі № 2; з
відповідачем вона розлучена 3 роки,
однак не проживають разом вже понад
чотири роки.

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
проживає в АДРЕСА_2, пояснила, що є
сусідкою позивача ОСОБА_1, дівоче
прізвище якої ОСОБА_1, а колишне
прізвище по першому чоловіку - ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 не проживає в сім'ї
позивача по АДРЕСА_1 близько 4 років; із
розмови з відповідачем при випадковій
зустрічі знає, що він живе десь по
АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка
проживає в АДРЕСА_4, пояснила, що є
сусудкою та співробітницею позивача
ОСОБА_1, дівоче прізвище якої ОСОБА_1, а
колишне прізвище по першому чоловіку -
ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 не проживає з
позивачем по АДРЕСА_1 вже більше 4 років,
де він зараз проживає не знає.

Заслухавши думку позивача та покази
свідків, дослідивши докази у справі,
суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є власником 47/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
дарування НБ 0018850 від 19.09.1997 року 47/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1,
зареєстрованого в Коростенському БТІ
та копією рішення Овруцького районного
суду Житомирської області від 12.12.2011
року у справі № 2-1489/11 про розірвання
шлюбу щодо встановленн обставини зміни
прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. У
вказаному будинку в квартирі № 2, тобто
на 47/100 його частинах, зареєстровані три
особи, в тому числі позивач та
відповідач, що стверджується довідкою
виконкому Овруцької міської ради
Овруцького району Житомирської
області № 3328 від 01.10.2014 року.

У позовній заяві позивач стверджує, що
у належному їй на праві власності житлі
відповідач не проживає з серпня 2011
року, шлюб між сторонами розірвано.
Наведені обставини стверджуються
рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 12.12.2011 року у
справі № 2-1489/11 про розірвання шлюбу між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яке набрало законної
сили. Показами свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, наданими в судовому засіданні,
підтверджується, що відповідач не
проживає у належному позивачу житлі
близько 4 роки.

Згідно з ст.319 ЦК України, власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно з ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику права вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності, передбачені
ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Права власника будинку, квартири
визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України, які перебачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб, а також
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405
ЦК України право члена сім`ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності його без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником будинку або законом.

Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач
проживав у належному позивачу на праві
власності житлі як чоловік позивача,
проте на даний час не є членом сім`ї
власника житла. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК
України припинення сімейних відносин з
власником будинку, квартири не
позбавляє колишніх членів його сім'ї
права користуватися займаним
приміщенням. Однак на момент подання
позову до суду відповідач не проживає у
належному позивачу житлі більше одного
року і суду не надано доказів, що
підтверджують право відповідача на
збереження за ним права користування
житлом при відсутності за місцем
проживання понад рік, зокрема доказів
того, що між сторонами існує (існувала)
домовленість, що при відсутності
відповідача у житлі за місцем
реєстрації більше одного року він не
втрачає право користування ним.

Вищенаведене є підставою для визнання
відповідача, у відповідності до вимог
ст.150 ЖК України, таким, що втратив право
користування належним позивачу
житловим приміщенням. При цьому суд не
вбачає підстав для застосування до
спірних правовідносин норми ст.167 ЖК
України, на яку в якості правової
підстави позову покликається позивач,
оскільки відповідач є колишнім членом
сім'ї позивача і позивачем не подано
суду належних доказів вибуття
відповідача на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення.

З огляду на викладене позовна вимога
про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням квартири № 2, тобто 47/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1
підлягає задоволенню.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» реєстрація - це внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.
Тобто правовою підставою для
перебування на реєстраційному обліку є
проживання чи перебування в житлі за
певною адресою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи, на підставі заяви
особи або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Таким чином, виходячи зі змісту
зазначених норм закону, прийняте судом
рішення про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням відповідно є підставою для
зняття з реєстрації, тому додатково
зобов'язувати реєстраційні органи
вчинити ці дії не має потреби. Відтак, в
задоволенні позовної вимоги щодо
зняття з реєстрації ОСОБА_2 слід
відмовити за безпідставністю.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі
243,60 грн. та понесено документально
підтверджені витрати по оплаті
публікації в пресі оголошення про
виклик відповідача на суму 240 грн.

Тому керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215,
218 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою № 2, тобто 47/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування сплачених судових
витрат 480,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Овруцький районний
суд Житомирської області в Апеляційний
суд Житомирської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Вачко