АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/897/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3822/14
Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Позняк С.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 4 листопада 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карлівське
сільгосппідприємство "ЛОС" про
визнання недійсним договору оренди
землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
визнати недійсним договір оренди землі
від 07 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ
"Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС"
та ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 07 грудня 2007 року між ОСОБА_4
та відповідачем було укладено договір
оренди землі. Після смерті ОСОБА_4 вона
успадкувала земельну ділянку, яка є
предметом указаного договору оренди
землі.

Вважає що оскаржуваний договір не
містить усіх істотних умов, необхідних
для його чинності, які передбачені ст.15
Закону України «Про оренду землі» та
позбавляє її можливості розраховувати
на одержання конкретно визначеного
розміру орендної плати у необхідній їй
формі.

Так, при укладенні оскаржуваного
договору не було досягнуто згоди щодо
його істотних умов що призвело до
порушення її прав. У п.9 спірного
договору зазначено, що орендна плата
вноситься орендарем у формі та розмірі
1846,12 грн. в грошовій формі, в
натуральній формі та відробітковій
формі, тобто не погоджено
співвідношення виплати орендної плати,
а також не встановлено розміру
орендної плати, зокрема його форми.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 4 листопада 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1,
просила скасувати його та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме безпідставність висновків суду
щодо одержання позивачем орендних
платежів та неврахування судом
положень спірного договору щодо сплати
орендної плати, які порушують права
орендодавця.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 5,22 гектарів,
розташованої на території
Селещинської сільської ради
Машівського району Полтавської
області та призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що стверджується копією
державного акту серії ІV-ПЛ №017873 та
витягом з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності за позивачем на
вказану земельну ділянку, яку ОСОБА_3
успадкувала після смерті ОСОБА_4
(а.с.6,8, 83).

07.12.2007 між ОСОБА_4 та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Карлівське сільгосппідприємство
«ЛОС» укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки, який зареєстрований
в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК
06.01.2008 за № 34 ( а.с. 3,4).

В п.9 спірного договору зазначено, що
орендна плата вноситься орендарем у
розмірі: 1846,12 грн. у грошовій,
відробітковій та натуральній формах.
За змістом п.10-12 договору обчислення
розміру орендної плати за землю
здійснюється з урахуванням індекса
інфляції, орендна плата вноситься з 01.09
по 30.12 кожен рік, передача продукції та
надання послуг в рахунок орендної
плати оформляється відповідними
актами.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що при
укладенні договору оренди землі від 07
грудня 2007 року сторони дійшли згоди
щодо усіх його істотних умов.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» встановлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Отже, відсутність у договорах оренди
землі хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема умов
збереження стану об'єкта оренди, є
підставою для визнання недійсними
таких договорів оренди відповідно до ч.
2 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі».

Відповідно до ч.1,2 ст. 2 ЗУ «Про оренду
землі» орендна плата може справлятися
у грошовій, натуральній та
відробітковій (надання послуг
орендодавцю) формах.Сторони можуть
передбачити в договорі оренди
поєднання різних форм орендної плати.

Встановлення договором оренди землі
від 07 грудня 2007 року поєднання
грошової, натуральної та відробіткової
форми орендної плати повною мірою
узгоджується з нормами чинного
законодавства.

Суд першої інстанції, аналізуючи зміст
спірного договору, прийшов до вірного
висновку про наявність у договорі усіх
істотних умов, які вимагються законом.
Доводи апеляційної скарги в цій
частині є необгрунтованими.

Твердження апелянта щодо несплати
відповідачем орендної плати за
користування землею не можуть бути
підставою для скасування рішення
місцевого суду та визнання спірного
договору недійсним.

Так, Стаття 215 ЦК України
встановлює, що правочин є недійсним у
зв'язку з недодержанням в момент його
вчинення стороною (сторонами)
загальних вимог, які необхідні для
чинності правочину, передбачених
статтею 203 ЦК.

Невиконання умов договору не може бути
самостійною підставою для визнання
його недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ЗУ «Про оренду
землі» на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору.

Таким чином, неналежне виконання умов
договору може бути підставою для його
дострокового розірвання, проте ОСОБА_3
у суді першої інстанції не ставила
питання щодо дострокового розірвання
спірного договору.

Інших доводів, які б спростовували
висновки місцевого суду, апелянтом не
надано.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 4 листопада 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГНАЛОМ ЗГІДНО: