Справа № 345/4840/13-ц
Провадження № 22-ц/779/584/2014
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.,

секретаря: Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Калуського міськрайонного
суду від 09 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави
посилаючись на те, що згідно з
кредитним договором від 1 9
квітня 2006 року банк надав відповідачу
кредит в сумі 44550,00 грн. зі сплатою 14,76 %
річних та з кінцевим терміном
погашення 19 квітня 2011 року.

Проте, свої зобов'язання відповідач за
договором не виконав, внаслідок чого
станом на 03.03.2012 року утворилася
заборгованість в сумі 21 584,27 грн.

Посилаючись на те, що в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між сторонами було укладено
договір застави рухомого майна,
відповідно до якого відповідач передав
в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21150,
рік випуску 2006, тип легковий седан-В, №
кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1, банк просив позов
задовольнити та, у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
звернути стягнення на предмет
заставленого майно.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання дій щодо підняття в
односторонньому порядку процентної
ставки по кредитному договору
незаконними, зобов'язання здійснити
коригуючі операції щодо зниження
процентної ставки за кредитним
договором.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з
01.02.2009 року за його кредитним договором
було підвищено відсоткову ставку з 14,76%
до 25,44%.

Посилаючись на те, що підвищення
відсоткової ставки було проведено в
порушення умов договору, оскільки
визначені договором підстави для
підвищення процентної ставки були
відсутні, так як кредит ним отримано у
національній валюті і йому не
надсилалось жодних повідомлень про
зміну процентної ставки, просив позов
задовольнити.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2013 року зазначені
позови об'єднані в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 09 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання дій
щодо підняття в односторонньому
порядку процентної ставки по
кредитному договору незаконними та
зобов'язання здійснити коригуючі
операції щодо зниження процентної
ставки за кредитним договором залишено
без розгляду за повторною неявкою
ОСОБА_2 в судове засідання.

Заочним рішенням Калуського
міськрайонного суду від 09 грудня 2013
року позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№IFK0AK10960001 від 19.04.2006 року в сумі 21584,27
грн. витребувано у ОСОБА_2 та передано в
заклад Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» предмет застави -
автомобіль ВАЗ, модель 21150, рік випуску
2006, тип легковий седан-В, № кузова/шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2 та
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіля ВАЗ, модель 21150, рік випуску
2006, тип легковий седан-В, № кузова/шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2

Звернуто стягнення на предмет застави:
автомобіль ВАЗ, модель 21150, рік випуску
2006, тип легковий седан-В, № кузова/шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2
шляхом продажу вказаного автомобіля
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 215,84 грн.
судових витрат по справі.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду від 28 січня 2014 року заяву ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі на дане рішення
ОСОБА_2 посилається на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права та неповне з'ясування обставин
справи.

Зазначає, що банк надав йому кредит в
розмірі 44 550 грн., однак, як вбачається з
повідомлень, банк зазначає про
отримання ним кредиту в сумі 56 281, 50 грн.,
що не відповідає дійсності.

Судом не враховано, що банком не надано
детального розрахунку заборгованості,
тому позивачем не доведено факту
неналежного виконання чи невиконання
ним зобов'язань за кредитним договором.

Про повне виконання умов кредитного
договору свідчить те, що 23.04.2011 року він
сплатив кінцевий платіж в розмірі 700
грн.

Суд, задовольняючи позов прийшов до
висновку щодо правомірності
підвищення банком в односторонньому
порядку процентної ставки, при цьому не
взявши до уваги той факт, що відсутні
докази повідомлення його про
підвищення відсоткової ставки та
відсутнє саме рішення банку щодо
даного питання.

Крім того, суд мав також виходити із
засад співмірності суми
заборгованості за договором позики та
вартістю заставленого майна,
переданого в забезпечення виконання
зобов'язань.

Судом не враховано, що автомобіль
перебуває у спільній власності і
переданий в заставу за згодою дружини,
був придбаний на потреби сім'ї, які є
особами, що постраждали внаслідок
аварії на ЧАЕС, а він інвалідом війни в
Афганістані.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволення позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали по наведених вище
мотивах.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»
Рокетська С.В. апеляційну скаргу
заперечила, посилаючись на її
безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов та в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в сумі 21 584, 27 грн. звертаючи
стягнення на предмет застави -
автомобіль ВАЗ, модель 21150, суд першої
інстанції виходи з того, що банком
правомірно підвищено процентну ставку
у відповідності до встановлених умов
кредитного договору та погоджених
сторонами процедури зміни договору.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 19
квітня 2006 року між сторонами було
укладено кредитний договір № IFK0АК10960001
за умовами якого банк надав ОСОБА_2
кредит в сумі 44550,00 зі сплатою 14,76 %
річних на строк до 19 квітня 2011 року на
купівлю автомобіля.

З наданих суду відповідачем ОСОБА_2
копій квитанцій за 2009-2011 роки
вбачається, що ним за вказаний період
було сплачено 40010 грн.

Згідно п. 1.1 кредитного договору,
погашення заборгованості за цим
договором здійснюється в наступному
порядку: щомісяця в період сплати
позичальник повинен надати банку кошти
(щомісячний платіж) у сумі 1170 грн. 40 коп.
для погашення заборгованості за
кредитним договором, що складається з
заборгованості по кредиту, відсотків,
винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором було укладено
договір застави транспортного засобу
від 26.04.2006 року, де предметом застави
виступає автомобіль ВАЗ, модель 21150, рік
випуску 2006, тип легковий седан-В,
№ кузова/шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, банк
посилався на те, що відповідач належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконував, у зв'язку з чим
станом на 03.03.2012 року
утворилася заборгованість в розмірі
21584,27 грн., а саме: заборгованість по
несплаченому кредиту 12217,12 грн., 7389,57
грн. заборгованості по відсотках за
користування кредитними коштами та
1977,58 грн. пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Положення Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банкам змінювати
умови договору банківського вкладу в
односторонньому порядку», який набрав
чинності 10.01.2009 року, вказують, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною.

Умовами пункту 2.3.1 кредитного договору
передбачено право банку в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом.

Однак, цим же пунктом договору
визначено підстави та порядок
збільшення процентної ставки, за яким
банк надсилає позичальникові письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки за 20 днів до вступу в чинність
зміненої процентної ставки.

Судом встановлено, що згідно
розпорядження ПриватБанку від 25.12.2008
року за № Є.40.0.0.0/1-20 керівництвом
банку прийнято рішення про підняття
процентної ставки по кредитам, виданих
в гривні у зв'язку зі змінами на
світовому фінансовому ринку та
зобов'язано в строк до 01.03. 2009 року
змінити процентні ставки по діючим
кредитам.

07.01.2009 року на адресу відповідача було
направлено повідомлення , що починаючи
з 01.02.2009 року відсоткова ставка за
кредитним договором буде складати 25,44%
на рік.

Дане повідомлення відповідачу
направлялося рекомендованим листом з
повідомленням, однак, докази отримання
такого повідомленням відповідачем
відсутні.

Згідно розрахунку заборгованості за
договором вбачається, що з 01.02.2009 року
банк почав нараховувати відповідачу
суми до оплати по підвищеній
процентній ставці, тобто в час дії
зазначеного Закону.

Доказів, що саме 25.12.2008 року банком було
прийнято рішення про підвищення з
01.02.2009 року процентної ставки за
кредитним договором від 19.04.2006 року з
14,76% на 25,44%, суду не надано, оскільки
наявне розпорядження ПриватБанку від
25.12.2008 року за № Є.40.0.0.0/1-20 про підняття
процентної ставки по кредитам носить
загальний характер і в ньому не
передбачалася така відсоткова ставка,
як 25,44 % річних.

Крім того, наявне в матеріалах справи
повідомлення банку про підвищення
відсоткової ставки від 07.01.2009 року не
містить даних про зміну розміру
щомісячного платежу для погашення
заборгованості за кредитним договором,
що був встановлений умовами кредитного
договору, що потягло за собою
нарахування збільшених відсотків за
прострочення платежу.

Враховуючи, що позивачем не надано
доказів дотримання банком порядку
підвищення процентної ставки, зокрема,
належного повідомлення позичальника
про підняття процентної ставки,
висновок суду першої інстанції про
правомірність підвищення банком
процентної ставки за користування
кредитом, що в свою чергу вплинуло на
правильність проведення розрахунків
за кредитним договором є невірним.

Згідно п. 15.7.1 договору застави
транспортного засобу, укладеного 26.04.2006
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2,
заставодержатель має право звернути
стягнення на предмет застави у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань,
передбачених кредитним договором, вони
не будуть виконані.

Статтею 589 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про заставу» встановлено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для справи і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не доведено,
що заявлена сума боргу, в погашення
якої банк просить звернути стягнення
на предмет застави, відповідає
фактичній заборгованості, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про відмову в прозові
про звернення стягнення на предмет
застави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 09 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет застави
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський