Справа № 133/1081/13-ц Провадження №
22-ц/772/16/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний О.Є.Категорія: 27
Доповідач: Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Оніщука В.В.,Чуприни В.О.

при секретарі : Богацькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 20 серпня 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторське
агентство «Фактор» до ОСОБА_3, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ТОВ «Колекторське
агентство «Фактор» звернулося до суду
із вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 06
квітня 2007 року укладено кредитний
договір, згідно з умовами якого
останньому було надано кредитні кошти
у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 0,
0001% річних. Відповідно до умов
зазначеного договору позичальник
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених договором повернути кредит,
сплатити відсотки за користування ним,
неустойку та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені договором. Для
забезпечення своєчасності виконання
зобов'язань ОСОБА_3, між банком та
ОСОБА_2 06 квітня 2007 року укладено
договір поруки, за яким поручитель
зобов'язалася відповідати перед
кредитором у тому ж обсязі що і боржник
в разі порушення останнім взятих на
себе зобов'язань. Відповідно до умов
договору про відступлення прав вимог №
1 від 25 грудня 2008 року, укладеного між
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» -
первісним кредитором та ТОВ
«Колекторське агентство «Фактор» -
новим кредитором, первісний кредитор
передав, а новий кредитор набув право
вимоги до боржника за кредитним
договором № 33-216/07-ШД від 06 квітня 2007
року, укладеного між ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
Посилаючись на те, що позичальник
належним чином взяті зобов'язання не
виконує, утворилася заборгованість у
сумі 22 552, 55 грн., з яких 12 914,74 грн. - тіло
кредиту, 9 637,81 грн. - відсотки та
комісійні доходи. У зв'язку з цим,
позивач просив суд стягнути з
відповідачів солідарно на його користь
зазначену суму заборгованості, а також
229, 40 грн. понесених судових витрат по
сплаті судового збору.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 20 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на користь ТОВ «Колекторське агентство
«Фактор» 12 914,74 грн. - заборгованість по
тілу кредиту; 9 637,81 грн. -
заборгованість за відсотками та
комісійними доходами; 229,40 грн. судового
збору, а всього 22 781, 95 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене рішення суду в
частині солідарного стягнення з неї на
користь відповідача суми
заборгованості скасувати.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вони підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року
між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_3 06 квітня 2007 року укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого останньому було надано кредитні
кошти у розмірі 15 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 0,0001% річних терміном
користування до 05 квітня 2010 року.

В забезпечення своєчасності виконання
зобов'язань ОСОБА_3, між банком та
ОСОБА_2 06 квітня 2007 року укладено
договір поруки, за яким поручитель
зобов'язалася відповідати перед
кредитором у тому ж обсязі що і боржник
в разі порушення останнім взятих на
себе зобов'язань.

25 грудня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ТОВ «Колекторське
агентство «Фактор» укладено договір
про відступлення прав вимог № 1,
відповідно до умов якого первісний
кредитор (Банк) передав, а новий
кредитор (ТОВ «Колекторське агентство
«Фактор») набув право вимоги до
боржника за кредитним договором №
33-216/07-ШД від 06 квітня 2007 року, укладеним
між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи,
позичальник належним чином не
виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у сумі 22 552, 55
грн., з яких 12 914,74 грн. - тіло кредиту, 9
637,81 грн. - відсотки та комісійні доходи.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України,
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК, інших актів законодавства.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти; розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Тобто, порука є угодою щодо
прийняття перед третьою особою на себе
обов'язку відповідати перед кредитором
за невиконання боржником свого
зобов'язання та нести відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позичальник належним чином не
виконував взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором та допустив
заборгованість, що підлягала стягненню
як з основного боржника так і з
солідарного боржника на підставі
договору поруки.

Однак, погодитись з таким
висновком суду щодо стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
на підставі договору поруки не можна з
наступних підстав.

Із пояснень відповідача ОСОБА_2
вбачається, що вона договору поруки не
підписувала, нікому не доручала його
вчиняти і не мала наміру його вчиняти.

Задля доведення своєї непричетності
до укладання договору поруки з Банком
ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних
органів за захистом своїх оспорюваних
прав. Відповідно до довідки про
прийняття і реєстрацію заяви № 54/7132 від
09 вересня 2013 року, виданої старшим
слідчим Печерського РУ ГУМВС України в
м. Києві, заява ОСОБА_2 про кримінальне
правопорушення щодо вчинення
шахрайських дій з боку гр. ОСОБА_3 та
службових осіб банку «Фінанси та
Кредит» була внесена в Журнал обліку та
реєстрації заяв та повідомлень за № 20834
від 06.09.2013 року та відомості внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань 07.09.2013 року за № 0007132.
Попередня правова кваліфікація
кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 190
КК України. Розпочато досудове
розслідування.

Відповідність укладеного між
Банком та ОСОБА_2 договору поруки не
була предметом дослідження та оцінки
суду першої інстанції, хоча ці
обставини мають істотне значення для
правильного вирішення спору.

Використовуючи надане законом
право і за клопотанням ОСОБА_2 в
судовому засіданні апеляційної
інстанції була призначена
почеркознавча експертиза, щодо
дослідження підпису ОСОБА_2 в договорі
поруки № 33-216/07-ШД -П від 06.04.2007 року.

За висновком судових експертів ВВ
КНДІСЕ за результатами проведення
судово-технічної та почеркознавчої
експертизи, підписи від імені ОСОБА_2 в
графі «Від поручителя», «Поручитель»
договору поруки № 33-216/07-ШД-П від 06.04.2007
року виконані рукописним способом без
попередньої технічної підготовки чи
технічних засобів. Підписи від імені
ОСОБА_2 в графі «Від поручителя»,
«Поручитель» договору поруки №
33-216/07-ШД-П від 06.04.2007 року, виконані не
ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням
якогось підпису ОСОБА_2

Згідно п. 2 ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

За правилами частини 1 стаття 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з вище викладеного та
враховуючи, що судом неправильно
застосовані норми матеріального права
й допущені порушення норм
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів прийшла до висновку, що
судове рішення в частині стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором як з солідарного боржника
підлягає скасуванню та задоволенню
апеляційної скарги, з огляду на те, що
ОСОБА_2 не підписувала договір поруки, а
отже не може нести відповідальність за
кредитним договором, а також
відповідно до ст. 88 ЦПК України про
стягнення з ТОВ «Колекторське
агентство «Фактор» на користь ОСОБА_2
судових витрат, які складаються із
витрат за проведення експертизи та
судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 20 серпня 2013 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторське
агентство «Фактор» заборгованості за
кредитним договором скасувати і в цій
частині позов залишити без
задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторське
агентство «Фактор» на користь ОСОБА_2
1652 грн. 40 коп. витрати, що пов'язані з
розглядом справи у виді витрат за
проведення експертизи та судовий збір
в сумі 229 грн. 41 коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному провадженні
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
В.І.Чорний

В.В.Оніщук

В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: