АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2995/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/833/14
Головуючий у 1-й інстанції Святська О. В.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 24 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та
піклування Кременчуцької районної
державної адміністрації про
накладення заборони на відчуження
житла.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 24 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа - орган на
піклування Кременчуцької районної
державної адміністрації про
накладення заборони на відчуження
житла, відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила позивач, яка в апеляційній
скарзі, посилаючись на порушення
місцевим судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Зазначає, що факт проживання
неповнолітньої ОСОБА_3 підтверджується
фактом її реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1, де вона і проживала разом з
матір»ю до позбавлення її батьківських
прав відносно дитини; питання щодо
визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням за вказаною
адресою в судовому порядку не
вирішувалося, тому ухваленим рішенням
порушені інтереси дитини, яка має право
на користування житловим будинком за
вказаною адресою.

У судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення представника позивача,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України ,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, рішенням
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 28.08.2013 року
позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав
відносно малолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначено опікуном малолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 та
визначено місце проживання дитини
ОСОБА_3 з опікуном ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від
усіх видів її доходів, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини відповідного
віку, починаючи з 25.04.2013 року до
досягнення дитиною повноліття,
щомісячно.

Рішення в частині стягнення аліментів
за один місяць допущено до негайного
виконання (а.с.9-10).

Згідно довідки Піщанської сільської
ради №5556 від 03.12.2013 року, до складу
сім»ї ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою:
АДРЕСА_1, входять онука ОСОБА_5 та
правнучка ОСОБА_3 (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що малолітня ОСОБА_3 з моменту
народження та до часу ухвалення
рішення про позбавлення батьківських
прав ОСОБА_5 відносно малолітньої
дитини ОСОБА_3, мешкала разом з
позивачем, яка доводиться їй бабусею,
за її ж адресою, а довідка про склад
сім»ї не підтверджує факту проживання
малолітньої ОСОБА_3 за адресою дідуся
ОСОБА_4, де вона була зареєстрована.

Такий висновок місцевого суду
відповідає встановленим по справі
обставинам та ґрунтується на законі,
виходячи з наступного.

Як передбачено ч.3 ст.25 Закону України
«Про охорону дитинства», у разі
передачі дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
під опіку чи піклування, влаштування в
будинки дитини, дитячі будинки,
школи-інтернати, дитячі будинки
сімейного типу та прийомні сім'ї жиле
приміщення, в якому вони проживали,
зберігається за дітьми протягом усього
часу перебування їх в цих закладах, у
опікунів чи піклувальників, дитячому
будинку сімейного типу, прийомній сім'ї
незалежно від того, чи проживають у
жилому приміщенні, з якого вибули діти,
інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке
зберігається за дітьми, може бути
передано в оренду іншим громадянам на
строк до повернення дітей із
зазначених закладів, від опікунів чи
піклувальників, з прийомної сім'ї чи
дитячого будинку сімейного типу.

Аналогічну норму містить ч.1 ст.32 Закону
України «Про забезпечення
організаційно правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», у відповідності до якої за
дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, а також особами з їх числа
зберігається право на житло, в якому
вони проживали з батьками, рідними до
встановлення опіки, піклування,
влаштування в прийомні сім'ї, дитячі
будинки сімейного типу, заклади для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Окрім того, аналіз предмета
позову свідчить про те, що такий спосіб
захисту цивільного права, як
накладення заборони на відчуження
житла, в якому зареєстрована дитина
шляхом накладення арешту на житловий
будинок, цивільним законодавством
України не передбачений.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди;10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що при розгляді справи про позбавлення
ОСОБА_5 батьківських прав відносно
малолітньої ОСОБА_3, стягнення
аліментів та призначення опікуна, не
було вирішено питання про накладення
заборони на відчуження майна та житла
малолітньої ОСОБА_3 у відповідності до
ст.17 Закону України «Про охорону
дитинства», чим, на думку позивача,
порушено право дитини на житло, яке
підлягає захисту у судовому порядку, не
заслуговують на увагу, оскільки
вказане питання вирішується у
відповідності до положень ст.ст.151-155
ЦПК України.

Оскільки будь-яких порушень,
невизнання або оспорювання прав на
житло малолітньої ОСОБА_3 не
встановлено, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

З цих же підстав доводи апеляційної
скарги є неспроможними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Місцевий суд повно та об'єктивно
встановив фактичні обставини справи і
дав їм належну правову оцінку, дослідив
надані сторонами докази та вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права до даних
правовідносин.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 24 січня 2014
року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун