У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Національного університету водного
господарства та природокористування
Міністерства освіти і науки України
про стягнення недоплачених коштів
допомоги по тимчасовій
непрацездатності та середнього
заробітку за час затримки по день
фактичного розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 жовтня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто із Національного
університету водного господарства та
природокористування Міністерства
освіти і науки України на користь
ОСОБА_1 недоплачені кошти допомоги по
тимчасовій непрацездатності за період
09 робочих днів із 10 по 21 липня 2011 року в
сумі 534,00 грн..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення середньомісячного
заробітку за час затримки розрахунку
відмовлено.

Стягнуто із Національного
університету водного господарства та
природокористування Міністерства
освіти і науки України судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп..

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку є
незаконним, необґрунтованим, неповно
та невірно встановлені обставини, які
мають значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх
________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/2452/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Музичук Н.Ю.

Доповідач : Демянчук С.В.

оцінки ухвалене з істотним порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
суд першої інстанції проігнорував ту
обставину, що нараховані відповідачем
кошти за 05 днів тимчасової
непрацездатності також були виплачені
їй не у день звільнення, а набагато
пізніше - протокол комісії
соцстрахування датований 15 вересня 2011
року.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволені позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та ухвалити нове
рішення в цій частині, яким
задовольнити ці вимоги та стягнути на
її користь 45950 грн..

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях Національний університет
водного господарства та
природокористування Міністерства
освіти і науки України вказує на
безпідставність доводів апеляційної
скарги та на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, яке просить залишити без
змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1,
підтримавши апеляційну скаргу
повністю, надала пояснення в межах її
доводів.

Представник відповідача, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
покликалася на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Межами апеляційного оскарження є
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення середньомісячного
заробітку за час затримки розрахунку,
суд першої інстанції виходив зі
встановлених обставин того, що
допомога по тимчасовій
непрацездатності підлягає виплаті
ОСОБА_1 Фондом соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала в трудових стосунках з
відповідачем та працювала на посаді
диспетчера факультету будівництва та
архітектури на період відпустки по
вагітності і пологах диспетчера
факультету ОСОБА_3 та відпустки по
догляду за дитиною до досягнення 3-х
років останньої із 08 жовтня 2008 року по 24
липня 2011 року.

Із займаної посади її було звільнено 24
листопада 2011 року на підставі Наказу
НУВГП № 273 від 14 липня 2011 року, згідно п.
2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до листка непрацездатності
серії АВУ № 524208, виданого Рівненською
ЦМЛ 11 липня 2011 року, позивачка із 05
липня 2011 року по 11 липня 2011 року
перебувала на стаціонарному та із 12
липня 2011 року по 22 липня 2011 року на
амбулаторному лікуванні із діагнозом -
струс головного мозку. На підставі
приведеного на звороті лікарняного
листа розрахунку відповідача, із
посиланням на протокол № 15 від 15
вересня 2011 року, позивачу призначена
допомога по тимчасовій
непрацездатності в розмірі 100
відсотків заробітку за 4 робочих дні та
за 9 робочих днів. Водночас, згідно
наданого відповідачем розрахунку
встановлено, що така допомога, виходячи
із середньоденного заробітку 59,345 грн.
фактично нарахована та виплачена за 4
робочі дні в сумі 237, 38 грн. за рахунок
коштів відповідача.

Допомога по тимчасовій
непрацездатності позивачу за решту
днів відповідачем, по місцю роботи
позивача, не виплачена із покликанням
на причину непрацездатності, за
наявності якої виплата допомоги із
шостого дня непрацездатності є
обов'язком ФСС з ТВП, згідно ст. 35
Закону України № 2240-ІІІ від 18
січня 2001 року «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку із тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно з вимогами ст. 117 вказаного
Кодексу в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
допомога по тимчасовій
непрацездатності, виплачується:
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 6 цього Закону, - у
найближчий після дня призначення
допомоги строк, установлений для
виплати заробітної плати;
застрахованим особам, зазначеним у
частинах другій та третій статті 6
цього Закону, - протягом десяти днів
після призначення допомоги.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку
фінансування страхувальників для
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 22
грудня 2010 року № 26, робочі органи Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності здійснюють
фінансування страхувальників протягом
десяти робочих днів після надходження
заяви-розрахунку. Після надходження
суми коштів, зазначення у
заяві-розрахунку, на рахунок
страхувальника останній зобов'язаний
здійснити виплату відповідного
матеріального забезпечення у строки,
визначені у статті 52 Закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що на день проведення розрахунку
Національний університет водного
господарства та природокористування
Міністерства освіти і науки України не
мав заборгованості по заробітній платі
перед ОСОБА_1, оскільки допомога по
тимчасовій непрацездатності підлягає
виплаті ОСОБА_1 Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, тому до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню ст. 117 КЗпП
України.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи; з підстав, якими
позивач обґрунтовувала позов, тому
позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку задоволенню не підлягають.

При вирішенні спору суд першої
інстанції правильно визначив характер
взаємовідносин, що виникли між
сторонами, його рішення ґрунтується на
повно і всебічно досліджених
матеріалах справи, постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет