У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на
постанову головного державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві Штойки Л.Р. про закінчення
виконавчого провадження,
заінтересована особа Національний
інститут серцево-судинної хірургії
імені Миколи Амосова, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вимогами
про визнання протиправною постанови
державного виконавця від 29 травня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження №30836586, порушеного на
підставі виконавчого листа №2-6471 від
24.01.2012р., виданого Солом'янським
районним судом м. Києва.

Заявник зазначає, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 30 листопада 2011 року було
зобов'язано Інститут надати йому повну
та достовірну інформацію щодо часу
створення відділення кардіохірургії
та реанімації новонароджених,
реорганізованого згодом в окремий
Центр, згідно звернення ОСОБА_3 від
08.07.2011р.

Заявник вказує, що оскаржувана ним
постанова від 29.05.2014р. вже є третьою,
прийнятою державним виконавцем у
даному провадженні, оскільки попередні
дві (від 24.04.2012р. та від 12.06.2013р.) були
скасовані судом на підставі поданих
Заявником скарг.

Заявник зазначає, що підставами для
скасування попередніх постанов про
закінчення виконавчого провадження
було те, що надані Боржником відповіді
на звернення ОСОБА_3 від 08.07.2011р. (від
09.02.2012р. та від 18.02.2013р.) були визнані
судом такими, що не у повній мірі
відповідають зверненню Заявника, а
тому закінчення виконавчого
провадження визнані судом
безпідставними.

Третя відповідь Боржника (Інституту)
від 29.11.2013р., як зазначає Заявник, не
містить жодної нової інформації
порівняно із тими відповідями, на
підставі яких раніше державний
виконавець необґрунтовано, як
встановлено судами пізніше, ухвалював
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Відтак, і постанова державного
виконавця від 29.05.2014р., на думку
Заявника, аналогічно має бути визнана
судом протиправною та підлягає
скасуванню.

По суті своєї незгоди з отриманою
відповіддю Заявник посилається на
наступне.

У своєму зверненні від 08.07.2011р. ОСОБА_3
просив надати йому інформацію щодо
часу створення в Інституті відділення
кардіохірургії та реанімації
новонароджених, в подальшому
реорганізованого в Науково-практичний
медичний центр дитячої кардіології та
кардіохірургії.

Згідно з відповіддю Інституту, зміст
якої ідентичний в усіх трьох листах з
цього приводу (09.02.2012р, 18.02.2013р. та
29.11.2013р.), і з яким не погоджується
Заявник, відділення кардіохірургії та
реанімації новонароджених було
створено в Інституті шляхом зміни
назви відділення реанімації та
інтенсивної терапії для
новонароджених, і дане відділення
ніколи не перетворювалось в
Науково-практичний медичний центр
дитячої кардіології та кардіохірургії.

Натомість, як зазначає Заявник, ним
було надано як державному виконавцю,
так і суду, документи, які свідчать про
існування відділення кардіохірургії
та реанімації новонароджених в
Інституті набагато раніше 2004 року, на
базі якого спочатку в складі Інституту
було створено Центр кардіохірургії
немовлят ІССХ АМН України, який в
подальшому виділено в окремий
Науково-практичний медичний центр
дитячої кардіології та кардіохірургії.

За таких обставин Заявник вважає
постанову державного виконавця
протиправною і просить її скасувати.

У судовому засідання Заявник та його
представник скаргу підтримали,
наполягаючи на тому, що питанню повноти
та достовірності відомостей, наданих в
аналогічних відповідях боржника, вже
вирішувалось судом, і постанови про
закінчення виконавчого провадження
були визнані протиправними.

Представник ВДВС Солом'янського РУЮ у
м. Києві в судовому засіданні
заперечував проти задоволення скарги,
наполягаючи на тому, що відповідь
Інституту серцево-судинної хірургії
ім. м. Амосова від 29.11.2013р. за своїм
змістом у повній мірі відповідає на
запити, викладені ОСОБА_3 у зверненні
від 08.07.2011р., а питання встановлення
достовірності викладеної у відповіді
інформації, на думку державного
виконавця, виходить за межі його
повноважень.

Представник Інституту
серцево-судинної хірургії ім. м.
Амосова АМН України у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення скарги наполягаючи на
тому, що відповідь на звернення ОСОБА_3
від 08.07.2011р. надана у листі від 29.11.2013р. у
повній мірі відповідає на поставлені у
ньому питання, посилання Заявника на
існування в Інституті назвою
«Відділення кардіохірургії та
реанімації новонароджених» до 2004 року
є помилковим, як і його твердження в
зверненні про те, що на базі
зазначеного відділення створений
Науково-практичний медичний центр
дитячої кардіології та кардіохірургії.

Заслухавши пояснення Сторін,
дослідивши матеріали справи та
документи, які містяться у виконавчому
провадженні суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону
України "Про державну виконавчу
службу" завданням державної виконавчої
служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Стаття 7 зазначеного вище Закону
передбачає, що працівник органу
державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлює, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Також
передбачено, що держаний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Стаття 49 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачає, що виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Встановлено, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
суду від 30.11.2011 року позов ОСОБА_3 до
Національного інституту
серцево-судинної хірургії ім. М.М.
Амосова академії медичних наук України
задоволено. Зобов'язано Національний
Інститут серцево-судинної хірургії ім.
М.М. Амосова АМН України надати ОСОБА_3
повну та достовірну інформацію щодо
часу створення відділення
кардіохірургії та реанімації
новонароджених, реорганізованого
згодом в окремий Центр, згідно
звернення ОСОБА_3 від 08.07.2011 року.

26.01.2012 року держвиконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ в м.Києві Штойкою
Л.Р. було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Постановами державного виконавця від
24.02.2012 та 12.06.2013р. року виконавче
провадження закінчувалось на
підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче
провадження» , тобто внаслідок
фактичного та повного виконання
рішення суду, проте ухвалами суду
відповідно від 18.09.2012р. та від 15.10.2013р.
зазначені постанови були скасовані з
посиланням на те, що державним
виконавцем не проведені всі необхідні
дії по виконанню рішення суду в повному
обсязі, відповідно до приписів ст.75
Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою від 10.01.2014р. виконавче
провадження було відновлене.

Встановлено, що ще до відновлення
виконавчого провадження, але після
скасування судом попередньої
постанови про закінчення виконавчого
провадження, Інститут направив на
адресу ОСОБА_3 лист від 29.11.2013р. у
відповідь на його звернення від 08.07.2011р.

Оцінюючи повноту і достовірність
викладеної у листі інформації суд бере
до уваги наступне.

Згідно з рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 30.11.2011р. та
зверненням ОСОБА_3 від 08.07.2011р. Інститут
мав надати останньому повну та
достовірну інформацію щодо часу
створення відділення кардіохірургії
та реанімації новонароджених,
організованого згодом в окремий
Науково-практичний медичний центр
дитячої кардіології та кардіохірургії.

Таким чином, як це і підтвердив Заявник,
у своєму зверненні від 08.07.2011р. він
просив надати йому інформацію саме про
те «відділення кардіохірургії та
реанімації новонароджених», яке було
реорганізоване у Центр.

З матеріалів справи вбачається, що
Науково-практичний медичний центр
дитячої кардіології та кардіохірургії
МОЗ України було створено на підставі
наказу Міністерства охорони здоров'я
України №150 від 02.04.2003р.

З відомостей, які містяться у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вбачається,
що державна реєстрація зазначеної
державної установи відбулась також
02.04.2003р.

При цьому, як вбачається зі змісту
наказу МОЗ України №150 від 02.04.2003р.,
інформації про те, що установа
створюється на базі (або шляхом
реорганізації чи виділення в окрему
юридичну особу) відділення
кардіохірургії та реанімації
новонароджених ІССХ вм. М. Амосова АМН
України, відсутня.

Крім того, жоден з наданих Заявником
документів не свідчить про те, що до 01
січня 2004 року в інституті існувало
«відділення кардіохірургії та
реанімації новонароджених», окрім
роздруківки з Інтернет-сайту
http://www.cardio.org.ua/ru/center/history.html за 2011 рік.
Разом з тим, з відповіді Департаменту
кадрової політики, освіти, науки та
запобігання корупції МОЗ України від
04.08.2011р. №11.01.29/534 вбачається, що
інформація, розміщена на зазначеній
Інтернет-сторінці є помилковою і буде
виправлена. Інша роздруківка цієї ж
сторінки (аркуш копії виконавчого
провадження - 24) не містить інформації
про таке відділення, а лише - про
«відділення немовлят» («отделение
младенцев»).

Також Заявник посилається на листи,
датовані 2000 роком, за підписом І.М. Ємця
як завідувача відділом кардіохірургії
новонароджених ІССХ АМН України та як
завідуючого центром кардіохірургії
немовлят ІССХ АМН України. (а.в.п. 106-107).
Проте назва зазначеного у листі
структурного підрозділу не збігається
із назвою відділення, про яке запитував
у своєму зверненні ОСОБА_3, зокрема у
листі зазначений «відділ
кардіохірургії новонароджених», а у
зверненні Заявник вимагав інформацію
про «відділення кардіохірургії та
реанімації новонароджених». Штатний
розпис Інституту станом на 01.03.2000р.
містить у собі інформацію про
«відділення серцевої хірургії ,
реанімації та інтенсивної терапії
новонароджених», яке також має іншу
назву.

Інші документи, на які посилається
Заявник, (витяги із Законів про
державний бюджет за різні роки,
переписка посадових осіб тощо) можуть
свідчити лише про існування в складі
Інституту в якості структурного
підрозділу Центру кардіохірургії та
реанімації новонароджених (Центру
кардіохірургії немовлят), проте
дослідження зазначеного факту не є
предметом справи, оскільки звернення
ОСОБА_3 стосується лише «відділення», і
лише того, яке було реорганізоване в
Державну установу «Науково-практичний
медичний центр дитячої кардіології та
кардіохірургії».

У своєму листі-відповіді від 29.11.2013р.
Інститут роз'яснює, що твердження
ОСОБА_3, яке міститься у зверненні від
08.07.2011р. про факт реорганізації
«відділення кардіології та реанімації
новонароджених» в Науково-практичний
медичний центр дитячої кардіології та
кардіохірургії, є помилковим, оскільки
такої реорганізації не існувало. А
відділення із зазначеною у зверненні
назвою, з наявних в Інституті
документів, вперше з'явилось з 01.01.2004р.
внаслідок зміни назви «відділення
реанімації та інтенсивної терапії
новонароджених».

Листом Академії медичних наук від
30.12.2009р. №2-03/2307 підтверджується зміна з
01.01.2004р. назви відділення на
«відділення кардіології та реанімації
новонароджених».

Як встановлено судом вище, будь-яких
доказів про існування в складі
Інституту відділення із зазначеною у
зверненні назвою до 01.01.2004р. в
матеріалах виконавчого провадження
немає.

Таким чином, державний виконавець,
оцінюючи у сукупності надані сторонами
виконавчого провадження документи, не
мав підстав вважати надану боржником
згідно з рішенням суду від 30.11.2011р. та
зверненням ОСОБА_3 від 07.08.2011р.
відповідь від 29.11.2013р. неповною та
недостовірною. Відтак, постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 29.05.2014р. у зв'язку з його повним
фактичним виконанням є обґрунтованою,
і підстав для її скасування суд не має.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, ст.
ст. 11, 49 Закону України «Про виконавче
провадження», суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: