№ 201/1358/14 ц
провадження 2о/201/28/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа Управління
Держкомзема м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області про
встановлення юридичного факту
належності правовстановлюючого
документу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 січня 2014 року звернулася до
суду з заявою про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу. Заявник у своїй заяві
посилається на те, що вона з 24 грудня 1966
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб був
зареєстрований у с. Шевченківка
Васильківського району Київської
області, про що зроблено відповідний
актовий запис за №12. ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_2 помер. З 1992 року він був членом
садівничого товариства «Лаванда» і
користувався земельною ділянкою
НОМЕР_3, загальною площею 0.06 га, 25 серпня
1998 року на підставі рішення виконкому
Ювілейної селищної ради народних
депутатів за № 149 від 17 жовтня 1996 року
йому була передана у приватну
власність земельна ділянка площею 0.0579
га в межах згідно з планом. Вказана
земельна ділянка розташована на
території с. т. «Лаванда» Ювілейної
селищної ради. Землю передано для
садівництва і дачного будівництва, по
що виданий акт на право приватної
власності на землю від 25 серпня 1998 року,
який зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 3228. Після його
смерті заявник почала приводити до
ладу правовстановчі документи на
земельну ділянку для отримання
кадастрового номеру у відповідності з
законодавством, але отримання
кадастрового номеру виявилося
неможливим, оскільки у вказаному
Державному акті на право приватної
власності на землю від 25 серпня 1998 року
була припущена помилка, так замість
«ОСОБА_2» вказано «ОСОБА_2». У період
свого життя її чоловік на ці
розбіжності уваги не звернув і не
звернувся у офіційні інстанції для
виправлення помилки. В теперішній час у
зв'язку з необхідністю отримання
кадастрового номеру, заявниця
звернулася до Держкомзема з проханням
виправити помилку, на що отримала
відмову і їй було рекомендовано з цим
питанням звернутися до суду. У зв'язку з
зазначеною обставиною на теперішній
час заявник не має змоги належним чином
оформити свої документи і почати
оформлювати спадщину. Заявник у своїй
заяві просив суд встановити юридичний
факт про те, що Державний акт на право
приватної власності на землю серії ДП
ДН 034374 від 25 серпня 1998 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на приватної власності
на землю за № 3228, належить ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
(свідоцтво про смерть - серія НОМЕР_1 від
25 червня 2013 року), задовольнивши заяву.

Представник заінтересованої
особи Управління Держкомзема м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області у судове засідання не з'явився,
про час та місце повідомлявся належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення, яке міститься в
матеріалах справи, про причини своєї
неявки суд не повідомили. Фактично, на
думку суду, просили справу розглянути
без участі їх представника за наявними
матеріалами і рішення винести по
закону на розсуд суду. Суд вважає
можливим розгляд справи за відсутності
представника вказаної заінтересованої
особи згідно ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку заявника і
заінтересованої особи, перевіривши
матеріали справи, оцінивши
представлені та добуті докази, суд
вважає заяву обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 24
грудня 1966 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Шевченківка
Васильківського району Київської
області, шлюб був зареєстрований у с.
Шевченківка Васильківського району
Київської області, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 12, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб, серія НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серія НОМЕР_1 від 25 червня 2013
року.

З 1992 року ОСОБА_2 був членом садівничого
товариства «Лаванда» і користувався
земельною ділянкою НОМЕР_3, загальною
площею 0.06 га, що підтверджується
довідкою садового товариства
«Лаванда». 25 серпня 1998 року на підставі
рішення виконкому Ювілейної селищної
ради народних депутатів за № 149 від 17
жовтня 1996 року йому була передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0.0579 га в межах згідно з планом.
Ця земельна ділянка розташована на
території садового товариства
«Лаванда» Ювілейної селищної ради.
Землю передано для садівництва і
дачного будівництва, по що виданий Акт
на право приватної власності на землю
від 25 серпня 1998 року, який
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 3228.

Після смерті чоловіка заявник почала
приводити до ладу правовстановчі
документи на земельну ділянку для
отримання кадастрового номеру у
відповідності з законодавством. Для
цієї мети вона звернулася до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Геоінфо»», з якою уклала договір
№ 15/08-8 на створення (передачу)
науково-технічної продукції від 15
серпня 2013 року. Але отримання
кадастрового номеру виявилося
неможливим, оскільки в Державному акті
на право приватної власності на землю,
серія ДП ДН 034374 від 25 серпня 1998 року
була припущена помилка, там замість
«ОСОБА_2» вказано «ОСОБА_2». У період
свого життя чоловік заявниці на ці
розбіжності уваги не звернув і не
звернувся у офіційні інстанції для
виправлення помилки. В теперішній час у
зв'язку з необхідністю отримання
кадастрового номеру, ОСОБА_1 звернулася
до Держкомзема з проханням виправити
помилку, на що отримала відмову і їй
було рекомендовано з цим питанням
звернутися до суду. У зв'язку з
зазначеною обставиною на теперішній
час заявник не має змоги належним чином
оформити свої документи і почати
оформлювати спадщину.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

З посвідчення, рішення суду від 16
січня 2014 року (про встановлення факту
родинних відносин), довідки про
передачу земельної ділянки, акту
встановлення меж земельної ділянки,
свідоцтва про народження, свідоцтва
про смерть і інших довідок видно, що
чоловік заявника має прізвище
українською мовою - ОСОБА_2, йому на
вказане прізвище, ім'я та по-батькові
видавалися офіційні документи.

Суд вважає вимоги заяви
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…». Стаття 16
ЦК України передбачає, що кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
орган державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, у
межах повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і заявником
доведено, що у вказаному спірному
Державному акті на право приватної
власності на землю серії ДП ДН 034374 від 25
серпня 1998 року дійсно помилково
вказано не вірно по-батькові: правильно
потрібно писати «ОСОБА_2» (а не
«ОСОБА_2») - так він повністю значиться і
по паспорту (не вірність запису
відбулася через різне читання його
по-батькові, заміну радянських
паспортів на українські та інш.).

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Заявник заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно заінтересованих осіб (крім
передбачених законом), не законні дії
відносно нього та предмета спору, а
заінтересована особа не довела
зворотнього, можливе твердження
вказаної особи про наявність будь-яких
інших зобов'язань стосовно вимог заяви
є припущенням.

При таких обставинах суд вважає, що
оскільки всі інші дані в паспорті та
інших документах заявника та її
чоловіка і у вказаному Державний акт на
право приватної власності на землю
серії ДП ДН 034374 від 25 серпня 1998 року
повністю співпадають з встановленими
судом даними, зазначеними у паспорті
заявника, посвідченні, рішенні суду від
16 січня 2014 року (про встановлення факту
родинних відносин), довідці про
передачу земельної ділянки, акті
встановлення меж земельної ділянки,
свідоцтві про народження, свідоцтві
про смерть і інших довідках, суд вважає
можливим заяву задовольнити та
встановити юридичний факт про те, що
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ДП ДН 034374 від 25
серпня 1998 року, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на приватної
власності на землю за № 3228, належить
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть -
серія НОМЕР_1 від 25 червня 2013 року).

Таким чином обставини заяви знайшли
своє об'єктивне підтвердження в ході
судового засідання і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись п. 6 ч. 1 ст. 256, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ДП ДН 034374 від 25
серпня 1998 року, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на приватної
власності на землю за № 3228, належить
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть -
серія НОМЕР_1 від 25 червня 2013 року).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -