Справа №487/1951/14-ц 17.12.2014 17.12.2014 17.12.2014
Провадження №22-ц/784/3147/14
Провадження № 22ц -/784/3147/14
інстанції: Боброва І.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участю: секретаря судового
засідання Орельської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 жовтня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа -
орган опіки та піклування
Миколаївської міської ради про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_1 (в
подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1),
третя особа - орган опіки та піклування
Миколаївської міської ради про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 02 жовтня 2007 року
між Банком та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № NКIPGK04040064 (далі -
Договір), за умовами якого Банк передав
позичальнику кредитні кошти у вигляді
не поновлюваної лінії у розмірі 41000 дол.
США зі сплатою 11,04 % річних за
користування кредитом на строк до 01
жовтня 2027 р.

Також, з метою забезпечення
виконання кредитних зобов'язань 02
жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком був
укладений в нотаріальній формі
іпотечний договір, за яким відповідач
передала в іпотеку Банку належну їй
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 66,8 кв.м, житловою - 35,5
кв.м, заставною вартістю 297 950 грн.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що ОСОБА_1.
виконує свої зобов'язання за Договором
неналежним чином, внаслідок чого
заборгованість за договором станом на
27 січня 2014 року складає 54972,31 доларів
США (41696,25 доларів США - заборгованість
за кредитом, 1473,12 доларів США -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 246,00 доларів США
- заборгованість з комісії за
користування кредитом, 8909,41 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань, 31,29 доларів США -
штраф(фіксована частина), 2616,24 доларів
США - штраф (процентна складова)), Банк
просив суд в рахунок погашення цієї
заборгованості звернути стягнення на
квартиру № 10, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу
предмету іпотеки Банком, з укладенням
від імені відповідача договору купівлі
- продажу будь -яким способом з іншою
особою - покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі - продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення Банком всіх
передбачених нормативно - правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки та виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані і проживають в квартирі .

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2014 року
та додатковим рішенням цього ж суду від
20 листопада 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
правильність рішення суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції посилався
на Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
№1304-VII (далі - Закон №1304- VII), який 07
червня 2014 року набрав чинності.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду, виходячи з
наступного.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Однак, згідно з п.1 ч.1 Закону №1304-VII,
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Цей закон відповідно до його частини 3
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Днем опублікування даного Закону є 7
червня 2014 року (газета "Голос України"
№109).

З матеріалів справи вбачається, що 02
жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № NКIPGK04040064,
за умовами якого Банк передав
позичальнику кредитні кошти у вигляді
не поновлюваної лінії у розмірі 41000 дол.
США зі сплатою 11,04 % річних за
користування кредитом на строк до 01
жовтня 2027 р.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань 02 жовтня 2007 року
між ОСОБА_1 та Банком був укладений в
нотаріальній формі іпотечний договір,
за яким відповідач передала в іпотеку
Банку належну їй двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 66,8 кв.м,
житловою - 35,5 кв.м, заставною вартістю
297 950 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості
станом на 27 січня 2014 року у
позичальника утворилася
заборгованість в розмірі 54 972,31 доларів
США, із яких: 41696,25 доларів США -
заборгованість за кредитом, 1473,12
доларів США - заборгованість за
процентами за користування кредитом,
246,00 доларів США - заборгованість з
комісії за користування кредитом, 8909,41
доларів США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань, 31,29 доларів США -
штраф(фіксована частина), 2616,24 доларів
США - штраф (процентна складова).
Вказану заборгованість позивач просив
стягнути за рахунок звернення
стягнення на предмет іпотеки.

З довідки КП СКП «Гуртожиток» № 3622 про
склад сім'ї іпотекодавця вбачається,
що в зазначеній квартирі відповідач
зареєстрована та проживає разом з
онуками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.60).

Згідно з інформацією з Реєстру прав
власності на нерухоме майно
відповідачка крім іпотечної квартири
іншого житла не має.

За такого, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції,
виходячи з положень Закону №1304-VII,
правильно дійшов до висновку, що,
оскільки у спірній квартирі, площа якої
не перевищує 140 кв.м, постійно проживає
відповідач з онуками, яка не має іншого
житла та не дає згоди на відчуження
цієї квартири, то в задоволенні вимоги
Банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки слід відмовити.

Що стосується рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги Банку про
виселення відповідача з онуками з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 109 ЖК
України, слід зазначити, що ця вимога є
похідною від вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а тому
відсутні й підстави для виселення
вказаних осіб із зазначених підстав.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для зміни або скасування
рішення районного суду, оскільки воно є
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді