АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1588/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Колдіна О.О. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
6 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Поліщук Н.В., Кулікова С.В.
за участю: представника позивача
відповідачів ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Національної академії
Служби безпеки України -
ДівітаєваІвана Івановича на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 2 грудня 2013 року у справі за позовом
Національної академії Служби безпеки
України до ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах
якої діє ОСОБА_6, ОСОБА_8, 3-ті особи:
Орган опіки та піклування
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, Головне
управління Державної міграційної
служби у м. Києві про визнання ордеру
недійсним та виселення.
Позивач звертаючись до суду з
вищевказаним позовом обґрунтовував
свої вимоги тим, що ОСОБА_6 було
виділено службове житло з порушенням
норм чинного законодавства. Оскільки
останній надав недостовірні відомості
про проживання з ним ОСОБА_8 (його
матері), що і дало йому право на
покращення житлових умов. Хоча
фактично мати відповідач проживала і
проживає в Житомирській області та має
у власності в порядку спадкування
житловий будинок. Окрім цього, при
виділенні службового житла ОСОБА_6
безпідставно була надана додаткова
житлова площа, що є порушення Порядку
забезпечення працівників Служби
безпеки України службовим житлом.
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 2 грудня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу та просив рішення скасувати,
ухвалити нове за яким заявлені вимоги
задовольнити повністю Вказуючи при
цьому на порушення судом норм
процесуального права.

Представник апелянта підтримав подану
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити. Представник
відповідачів не визнала подану
апеляційну скаргу, заперечувала проти
її задоволення.

Треті особи будучи належним чином
повідомленими про розгляд справи у
судове засідання не з'явилися,
поважність причин неявки суду не
повідомили. Судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено встановлено, що ОСОБА_6
складом сім'ї 4 особи (він, дружина, син,
дочка) перебував на квартирному обліку
в Центральному управлінні СБУ з 11.05.1999
року в загальній черзі, а з 02.04.2003 року
за списком першочергового
забезпечення житлом згідно з п.3.7
Положення, затвердженого постановою
Верховної Ради України № 19994.

Згідно рапорту із членів сімї
відповідача в подальшому буди
виключені дружина та син, та у 2008 році у
зв'язку з переїздом на постійне місце
проживання матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
остання була включена до складу сім'ї,
квартирного обліку з врахуванням пільг
на отримання житла.

Розпорядженням Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації від
02 липня 2012 року за № 452, було
затверджено протокол Національної
Академії СБУ від 21.07.2012 року № 27 щодо
надання службових квартир працівникам.
Зокрема, про надання ОСОБА_6, який
проходив військову службу на посаді
проректора з соціально - економічних
питань в Національній Академії СБУ,
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на
родину з трьох чоловік: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дане
розпорядження Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації є
чинним).

04 липня 2012 року Голосіївською районною
в м. Києві державною адміністрацією
ОСОБА_6 було видано ордер № 016394 на
зайняття зазначеної вище квартири
сім'єю у складі трьох осіб.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову вказував на те, що
згідно вимог ст. 59 ЖК України
встановлений перелік випадків, при
яких ордер на житлове приміщення може
бути визнано недійсним, а саме: подання
громадянами не відповідаючих
дійсності відомостей про потребу в
поліпшенні житлових умов; порушення
прав інших громадян або організацій на
зазначене в ордері жиле приміщення;
неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення, а також в інших випадках
порушення порядку і умов надання жилих
приміщень. Зазначаючи при цьому, що
позивачем у ході розгляду справи не
було надано доказів для визнання
виданого відповідачу ордеру недійсним
виходячи з положень зазначеної вище
норми права.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянт вказував на
процесуальні порушення які були
допущені судом першої інстанції та є
підставою для скасування
постановленого судового рішення. А
саме: судом не викликалися відповідачі
для безпосереднього надання пояснень
у відповідності до положень ст. 159 ЦПК;
не здійснено з'ясування факту
проживання ОСОБА_8 у службовому житлі,
що є порушенням вимог ст. 179 ЦПК України
так як відповідач ОСОБА_6 фактично
визнав, що ОСОБА_8 у літній період
проживала за межами м. Києва, оскільки
звертався до керівництва із
відповідним рапортом щодо виїзду до м.
Баранівка Житомирської області через
хворобу матері. При цьому апелянтом
також вказувалось, що в ході розгляду
справи було проведено лише два судових
засідання за час яких виявилося
небажання суду об'єктивно та
безпосередньо досліджувати обставини
справи.

Колегія суддів вважає що зазначені
доводи апеляційної скарги не можуть
слугувати підставами для скасування
рішення суду з підстав порушення
останнім норм процесуального права. Як
вбачається із матеріалів справи,
відповідачі особисто не приймали
участі в справі, захист їх інтересів
здійснював представник, що не
суперечить положенням ст. 38 ЦПК
України, крім того слід зазначити, що
особисті пояснення сторони по справі
не є доказами в справі, а є виключним
правом сторони.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Зазначене вище свідчить, що даним
обов'язком також наділений і позивач.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
процесуального права і підстав для
його скасування з доводів викладених у
апеляційній скарзі нема.,

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника
Національної академії Служби безпеки
України - Дівітаєва Івана Івановича
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 2 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: