АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/821/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 44
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи -
Комунальне підприємство «ЖЕП №25»,
виконавчий комітет Ленінської
районної у місті Дніпропетровську
ради, Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 31 травня 2002 року
за згодою відповідача він вселився на
постійне місце проживання в квартиру
АДРЕСА_1. В червні 2002 року ОСОБА_3
попросив позивача послідкувати за
квартирою, сплачувати певний період
комунальні послуги, дав згоду на його
реєстрацію в даній квартирі та вибув зі
вказаного місця проживання. По
теперішній час місце його мешкання
невідоме. Він неодноразово звертався
до КП "ЖЕП № 25" з відповідним питанням,
оскільки є наявні незручності з
виплатою комунальних послуг та
реальним користуванням вказаною
квартирою. За результатами звернень та
за відсутністю інформації про
відповідача КП "ЖЕП № 25" рекомендувало
йому звернутися до суду. Позивач просив
визнати ОСОБА_3 , таким що втратив право
на користування житловим приміщенням,
а саме квартирою АДРЕСА_1, зобов язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку відповідача за
вказаною адресою.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 54-56).

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема питання про те, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до ордеру на жиле
приміщення №1461 серія 1 Виробничого об
єднання "Південний машинобудівельний
завод", ОСОБА_3 надано право зайняття
жилого приміщення, житловою площею 14,4
кв.м. за адресою: м.Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1 (а.с.46).

В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3
та ОСОБА_2 (а.с.7).

31 травня 2002 року за згодою відповідача,
позивач вселився на постійне місце
проживання в квартиру АДРЕСА_1.

В червні 2002 року ОСОБА_3 вибув зі
вказаного місця проживання та по
теперішній час місце мешкання
останнього невідоме.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, оскільки спірна
квартира у власності сторін не
знаходиться, а тому підстав визнавати
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням у
спірній квартирі, не має.

Доводи, вказані позивачем в
апеляційній скарзі про те, що фактично
власник житлового приміщення в особі
КП «ЖЕП 25» відсторонився від виконання
своїх безпосередніх обов»язків при
вирішення питання про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
необґрунтовані та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: