Головуючий суду 1 інстанції - Кирильчук
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 427/6932/13-ц
Провадження № 22ц/782/5597/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого Ступіної Я. Ю.,

суддів: Коновалової В. А., Темнікової В.
І.,

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 21 листопада 2013
р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ТОВ "Навіград" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 р. позивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в обґрунтування
якого посилався на такі обставини.
16.12.2012 р. він по переводу був прийнятий
до відповідача на роботу в якості
охоронника, де працював тривалий час та
добросовісно виконував свої обов'язки.
Наказом відповідача від 01.08.2013 р. №207
його було звільнено з роботи на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП за систематичне
невиконання обов'язків без поважних
причин. Вважав звільнення незаконним,
оскільки раніше дисциплінарні
стягнення до нього не застосовувались,
на робочому місці він був відсутній
нетривалий час та відповідач не
врахував ступінь тяжкості його вчинку
та відсутність заподіяння шкоди. Тому
просив визнати незаконним наказ про
звільнення, поновити його на роботі в
якості охоронника з 01.08.2013 р., стягнути
середньомісячну заробітну плату в
розмірі 2 491,00 грн. за кожен місяць
вимушеного прогулу по день фактичного
поновлення на роботі та спричинену
незаконним звільненням моральну шкоду
в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 21.11.2013 р.
відмовлено в задоволенні позову за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив таке рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, що згідно ч. 2 ст.
305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи, оскільки про час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом і як вбачається з
матеріалів справи, відповідач за
договором № 2557/22-12 від 26.11.2012 р., як
Охорона, забезпечує охорону складських
та інших приміщень, щитів керування ТОВ
"ДТЕК "Свердловантрацит", як Замовника,
та несе матеріальну відповідальність
за спричинені в результаті неналежного
виконання своїх обов'язків збитки.

Наказом відповідача від 16.12.2012 р. №15
позивача прийнято на роботу
охоронником по переведенню з ВП
"Управління відомчої охорони ТОВ "ДТЕК
Свердловантрацит".

Наказом відповідача від 24.07.2013 р. №8 на
позивача накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
неналежне виконання своїх обов'язків
та порушення п.п.3.2, 3.8, 7.2 "Робочої
інструкції охоронника", п.п.6.5, 8.2, 8.5
"Інструкції з організації пропускного
режиму": самовільно залишив робоче
місце 20.07.2013 р. приблизно о 18.40 год., не
здав свій пост під охорону.

Наказом відповідача від 01.08.2013 р. №207-к
позивача звільнено з роботи за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків на
підставі п.3 ст.40 КЗпП з 01.08.2013 р., на що
31.07.2013 р. профспілкою надано згоду.

Згідно матеріалу службової перевірки
відповідача, 24.07.2013 р. позивач вдруге
допустив порушення трудової
дисципліни: під час знаходження на
роботі на посту КПП-1 у період з 9.00 по 9.40
самовільно залишив робоче місце з
метою зняття заробітної плати через
банкомат, якій знаходиться в
адмінбудівлі, при цьому шлагбаум
знаходився у відкритому положенні та
огляд транспорту не здійснювався.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
виходив з того, що оскільки 24.07.2013 р.
позивач допустив проступок після
застосування до нього 24.07.2013 р. догани,
то відповідач законно звільнив
позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, а тому
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

З такими висновками суду погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірвано в
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України у п.28 постанови № 9 від
06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами
трудових спорів" за передбаченими п.3
ст.40 КЗпП підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до
нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

З матеріалів справи вбачається, що
перед звільненням позивача до нього
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення - наказом
відповідача від 24.07.2013 р. №8 у вигляді
догани.

Проте, виходячи з обставин справи, не
можна погодитися з тим, що позивач
24.07.2013 р., як працівник, вдруге не
виконав без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, саме після ознайомлення
його з наказом відповідача від 24.07.2013 р.
№8 про застосування до нього догани,
оскільки доказів цього відповідач
суду не надав.

Згідно пояснень позивача з наказом від
24.07.2013 р. №8 про застосування до нього
догани за перше порушення трудової
дисципліни його ознайомили тільки
31.07.2013 р. перед засіданням профспілки з
питання щодо надання згоди на його
звільнення.

На самому наказі від 24.07.2013 р. №8 про
застосування до позивача догани
відомості про час ознайомлення
позивача з ним не містяться. Інших
доказів з цього питання в справі не має.

Тобто позивача, як працівника,
відповідачем було звільнено з роботи
за проступок на роботі 24.07.2013 р.,
вчинений до застосування до нього
дисциплінарного стягнення наказом від
24.07.2013 р. №8, що є незаконним.

Таким чином, судом з порушенням норм
процесуального права неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, внаслідок чого суд дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити частково.

Оскільки відповідач звільнив позивача
без законної підстави, то згідно ст.235
КЗпП оспорений наказ про звільнення
необхідно визнати незаконним, а
позивача - поновити на роботі в якості
охоронника відповідача з 01.08.2013 р. із
стягненням з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в розмірі 10 965,50 грн.,
виходячи з його середньоденної
заробітної плати - 84,35 грн. згідно
довідки відповідача, з якою позивач
погодився, та 130 днів вимушеного
прогулу за період з 01.08.2013 р. по 03.02.2014 р.
(21+21+23+21+22+21+1).

Згідно ст.237-1 КЗпП з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути у
відшкодування моральної шкоди 1 000,00
грн., оскільки незаконне звільнення
призвело до моральних страждань
позивача, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, бо заробітна плата
позивача була єдиним джерелом для
існування.

На підставі ст.88 ЦПК та ст. 4 ч.1, ч.2 п.1, п.2,
ст. 6 ч.3 Закону України "Про судовий
збір" з відповідача підлягає стягненню
у доход держави судовий збір розміром
344,10 грн.: 229,40 грн. - за позовну заяву
майнового характеру, 114,70 грн. - за
позовну заяву немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 325 ЦПК України
колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 21 листопада 2013
р. скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ТОВ "Навіград" про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ ТОВ "Навіград"
№ 207-к від 01 серпня 2013 року про
звільнення ОСОБА_2 за п.3 ст. 40 КЗпП
України з 01 серпня 2013 року.

Поновити ОСОБА_2 на роботі в якості
охоронника ТОВ "Навіград" з 01 серпня 2013
року.

Стягнути з ТОВ "Навіград" на користь
ОСОБА_2 середньомісячну заробітну
плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 10 965,50 грн. та у відшкодування
моральної шкоди 1 000,00 грн.

Стягнути з ТОВ "Навіград" у доход
держави судовий збір розміром 344,10 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
з дня його проголошення безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:

Cудді: