АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2497/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Кучер Є.М.,

за участю:

представника заявника
ОСОБА_2,

представника ДВС України Малиш
Т.О.,

представника ГУЮ у м. Києві
Крайчинського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2013 року по справі
за скаргою ОСОБА_5 на дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про визнання постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 12.12.2013 скаргу ОСОБА_5
задоволено: визнано неправомірною та
скасовано постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
04.11.2013; зобов'язано старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Попіва
Р.І. вирішити питання про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 752/636/13-ц, виданого
Голосіївським районним судом м. Києва
16.10.2013 про зобов'язання відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у місті Києві вжити
необхідні дії для повернення ОСОБА_5
сплачених коштів у вигляді виконавчого
збору у розмірі 336 413,99 грн.

В апеляційній скарзі ДВС України,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить її
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову в задоволенні скарги.
Зокрема вказує, що постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження винесено у зв'язку з тим, що
були наявні інші передбачені законом
обставини, що виключали здійснення
виконавчого провадження. Тобто
вказаною обставиною є те, що боржник не
є ні юридичною, ні фізичною особою.
Також зазначає, що стягувач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст.ст. 34, 36 ЗУ «Про виконавче
провадження» про звернення до суду,
який видав виконавчий документ, із
заявою про роз'яснення відповідного
рішення.

В судовому засіданні представники ДВС
України та ГУЮ у м. Києві підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просили її задовольнити.

Представник заявника проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просив ухвалу
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу суд першої
інстанції виходив з того, що обставина,
на яку посилався боржник не може бути
визнана законною у розумінні ч. 8 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження». Крім того, ухвалою
Голосіївського районного суду м. Києва
було зобов'язано саме відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві вжити
необхідні дії для повернення ОСОБА_5
виконавчого збору.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
16.10.2013 Голосіївським районним судом
міста Києва було видано виконавчий
лист у справі № 752/636/13- ц, провадження
№4-с/752/32/13 про зобов'язання відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у місті Києві вжити
необхідні дії для повернення ОСОБА_5
сплачених коштів у вигляді виконавчого
збору у розмірі 336 413 гривень 99 копійок.

04.11.2013 старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Попів Р.І. було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, з посиланням на те, що
відділ примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві не є юридичною особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження», передбачено,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Посилання апелянта на те, що відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві не є юридичною особою, не може
бути підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, з огляду на
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч. 1ст. 14ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Виконавчий лист був виданий
Голосіївським районним судом у зв'язку
з постановленням останнім ухвали про
зобов'язання саме відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві вжити
необхідні дії для повернення ОСОБА_5
сплачених коштів у вигляді виконавчого
збору у розмірі 336 413,99 грн.

Виходячи з вищевикладеного, державний
виконавець не вправі ставити під
сумнів законність ухвали суду яка
набрала законної сили, та виконавчого
листа, виданого на підставі вказаної
ухвали, а зобов'язаний в порядку та
строки, визначені законом, вжити всіх
необхідних заходів для виконання
судового рішення.

Також боржник в апеляційній скарзі
зазначає, що стягувач не скористався
своїм правом звернення до суду із
заявою про роз'яснення змісту рішення
та про встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Однак, правом
передбаченим ст.ст. 34, 36 Закону України
«Про виконавче провадження» наділено
не лише сторін виконавчого
провадження, а й державного виконавця.
При цьому слід зазначити, що таке право
у сторін виконавчого провадження та
державного виконавця виникає лише
після відкриття виконавчого
провадження, проте відмова у відкритті
виконавчого провадження позбавляє як
сторін, так і державного виконавця
такого права, а також інших прав та
обов'язків передбачених законом, з
метою виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно розглянув
справу, надав всім доводам сторін
належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення, зробивши висновок
про порушення прав скаржника.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду скарги на
ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення ухвали
суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді