Провадження №2/761/6409/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Беширові
О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби України, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила в позовній заяві, що
на підставі рішення Апеляційного суду
Одеської області від 13.12.2007 року на
користь позивача стягнуто з державного
бюджету України 2000 грн. На підставі
даного рішення Суворовським районним
судом м. Одеси був виданий виконавчий
лист. Однак, впродовж шести років 9
місяців судове рішення залишається
невиконаним внаслідок неправомірних
дій вчинених державним виконавцем,
встановлених ухвалою Суворовського
районного суду м. Одеси від 21.08.2013 року.
Зазначена обставина призвела до
спричинення позивачу матеріальної та
моральної шкоди, відшкодування якої
гарантовано чинним законодавством
України. Оскільки грошові кошти не
виплачені впродовж тривалого часу,
позивач просить стягнути з держави в
особі Державної казначейської служби
України матеріальну шкоду в розмірі 1696
грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце слухання
справи повідомлялася належним чином,
направила до суду зави про розгляд
справи без її участі (а.с. 18, 40).

Представник відповідача ДВС України
в судовому засіданні заперечував проти
позову, пояснивши, що пунктами 7, 41, 42
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845, визначено механізм
стягнення присуджених коштів з
державного бюджету (місцевих бюджетів)
без участі органів Державної
виконавчої служби. За таких обставин
державний виконавець фактично та
юридично позбавлений правової
можливості діяти всупереч Порядку.
Державним виконавцем вчинено всі
можливі дії, спрямовані на виконання
судового рішення. А отже, виконання
виконавчого листа, виданого
Суворовським районним судом м. Одеси,
повинно здійснюватись органами
Державної казначейської служби
України без участі органів ДВС України.

Представник відповідача Державної
казначейської служби України в судове
засідання не з'явився повторно, про час
та місце слухання справи повідомлявся
належними чином.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглядати справу без участі позивача
та представника відповідача Державної
казначейської служби України.

Вислухавши пояснення представника
відповідача ДВС України, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 24.01.2008 року
Суворовським районним судом м. Одеси
був виданий виконавчий лист про
стягнення з держави в особі Державного
казначейства України за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_1
на відшкодування моральної шкоди 2000
грн.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 845 від 03.08.2011 року затверджено
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку рішення
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Органи Казначейства: 1) забезпечують
у випадках, передбачених цим Порядком,
зберігання виконавчих документів та
ведення їх обліку. Після виконання
виконавчого документа суду в повному
обсязі такий документ повертається до
суду з відміткою про його виконання; 2)
вживають заходів до виконання
виконавчих документів протягом
установленого строку; 3) розглядають
письмові звернення (вимоги) осіб, які
беруть участь у справі, щодо виконання
виконавчих документів, а також
звернення (вимоги) прокурорів.

Пунктом 41 Порядку визначено, що орган
Казначейства здійснює безспірне
списання коштів місцевих бюджетів для
відшкодування шкоди, заподіяної:
фізичним та юридичним особам внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування; органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування у сфері
нормотворчої діяльності.

У відповідності до п.п. 42, 43 Порядку у
разі здійснення безспірного списання
коштів місцевих бюджетів згідно з
пунктом 41 цього Порядку стягувачі
подають документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку, до органу Казначейства
за місцезнаходженням органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє
зазначеному органу та відповідному
органу прокуратури протягом п'яти
робочих днів після надходження
документів про їх надходження.

Орган прокуратури, орган влади
Автономної Республіки Крим та орган
місцевого самоврядування подають
протягом 15 робочих днів органові
Казначейства документи (відомості), що
можуть бути підставою для зупинення
безспірного списання коштів місцевого
бюджету згідно з пунктом 41 цього
Порядку та їх перерахування на рахунок
стягувача.

Після закінчення такого строку орган
Казначейства здійснює безспірне
списання коштів місцевого бюджету за
рахунок і в межах бюджетних призначень,
передбачених рішенням про місцевий
бюджет на зазначену мету.

Оскільки рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 13.12.2007 року,
на підставі якого був виданий
вищевказаний виконавчий лист, не
виконується тривалий час, позивач
вважає, що їй було завдано матеріальну
та моральну шкоду.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач при розрахунку матеріальної
шкоди в розмірі 1696 грн, посилається на
ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто дані кошти є
інфляційними втратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Україн6и
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, виходячи з вищевказаного,
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не
розповсюджується на правовідносини, що
виникають у зв'язку із заподіянням
шкоди і може застосовуватись лише при
порушенні зобов'язання за договором.

Статтею 1174 ЦК України передбачено,
що шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

За змістом ст.. 1174 ЦК України
передбачено відповідальність за
завдану шкоду незалежно від вини
заподіювача.

Позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60
ЦПК України має довести не тільки
протиправність поведінки відповідача,
а також і наявність самої шкоди та
причинний зв'язок між поведінкою
відповідача та заподіяною шкодою.

Позивачем не надано суду доказів
спричинення відповідачем реальних
збитків, а заявлена сума з урахуванням
інфляційних втрат за своєю природою не
є збитками.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 3000 грн, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно п. 3, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правої відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦПК України
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Однак, позивачем не було надано
жодних доказів на підтвердження факту
заподіяння їй моральних страждань або
втрат немайнового характеру, зокрема
не було надано доказів щодо розміру
моральної шкоди, на який претендує
позивач, в зв'язку чим суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивача щодо стягнення заявленої нею
суми моральної шкоди з відповідача.

Керуючись ст.. ст.. 23, 625, 1167, 1174 ЦК
України, ст..ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя