Суддя: Зайченко С. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі:

Головуючого - судді
Зайченко С.В.,

при секретарі Бабець
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку ст.. 197 ЦПК України
в м. Горлівка Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Горлівської міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою в якій зазначає, що він - ОСОБА_1
став єдиним законним спадкоємцем після
смерті свого батька - ОСОБА_2. В порядку
спадкування він має право на отримання
житлового будинку, який належав його
батькові, за адресою: АДРЕСА_1. Проте,
під час оформлення спадщини було
встановлено, що право власності на
вказаний будинок не було зареєстровано
за спадкодавцем - ОСОБА_2, у зв'язку з чим
позивач не отримав свідоцтво про право
на спадщину.

Будівництво будинку проводилося з 1955
року. З цією метою інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
контролю забудовнику було надано
дозвіл на виконання будівельних робіт.
Що стосується земельної ділянки, на
якій розташовано будинок, то
відповідно до договору на право
будівництва будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від
09.08.1953 вона була відведена для забудови.
Згідно з п. 14 зазначеного договору по
закінченню будівництва зведені на
земельній ділянці будови стають
приватною власністю забудовника. Таким
чином, законним власником спірного
будинку є спадкодавець позивача -
ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що у відповідності до
норм ст. 1296 Цивільного кодексу України
спадкоємець, який прийняв спадщину, має
одержати свідоцтво про право на
спадщину. Проте, позивач у встановлені
строки та порядку не звернувся до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва. Проте, позивач з часу смерті
свого батька у 1987 року користується
будинком як своїм власним. До позивача
жодного разу не пред'являлися вимоги
ані з боку інших спадкоємців ані з боку
інших осіб. Понад 20 років позивач
мешкав в будинку зі своєю родиною,
сплачував комунальні та інші платежі,
робив поточний ремонт у будинку. Крім
того, позивач збудував прибудови до
будинку, гараж. Тож, вважаю, що за
позивачем суд може визнати право
власності на житловий будинок у зв'язку
з нижчезазначеним.

Виходячи із вищезазначеного позивач
просить суд:

Визнати право власності ОСОБА_1 на
житловий будинок літ. «А-І» загальною
площею 68,8 кв. м., житловою площею 35,7 кв.
м. з прибудовою літ. «а», прибудовою літ.
«а1», прибудовою літ. «а3», прибудовою
літ. «а4», тамбуром літ. «а5», сарай літ.
«Б» з погрібом літ. «б», сарай літ. «В»,
гараж літ. «Е», споруди № 2-7, вимощення
І., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву, в якій просить
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач - Горлівська міська рада
надав суду заяву, в якій позовні вимоги
визнає, та просить суд розглядати
справу без участі його представника.

Дослідивши письмові докази та
надавши їм оцінку в їх сукупності, суд
дійшов до наступного.

Позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2
(Свідоцтво про народження НОМЕР_1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 - помер
(Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2).

Судом встановлено, що позивач з
часу смерті свого батька у 1987 року
користується будинком, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 як
своїм власним, що підтверджується
Актом Селищного комітету «Кочегарка»
№ 9 від 05.02.2014 року, квитанціями про
сплату комунальних послуг.

Будівництво вищезазначеного будинку
проводилося з 1955 року. З цією метою
інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю
забудовнику було надано дозвіл на
виконання будівельних робіт (а.с. 13).

Стосовно земельної ділянки, на якій
розташовано будинок, то відповідно до
договору на право будівництва будинку
та безстрокового користування
земельною ділянкою від 09.08.1953 вона була
відведена для забудови. Згідно з п. 14
зазначеного договору по закінченню
будівництва зведені на земельній
ділянці будови стають приватною
власністю забудовника (а.с. 14).

Відповідно до Довідки від 22.11.2012 року №
942, користувачем житлового будинку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2 на підставі договору на право
будівництва дома та безстрокового
користування земельною ділянкою від
19.09.1953 року. Право власності в КП «БТІ»
не зареєстроване.

Виходячи із вищезазначеного,
законним власником спірного будинку є
батько позивача - ОСОБА_2.

Таким чином позивач понад 20 років
мешкав в будинку зі своєю родиною,
сплачував комунальні та інші платежі,
робив поточний ремонт у будинку, крім
того, позивач збудував прибудови до
будинку, гараж.

Згідно ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

При цьому п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності
з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 р.

Відповідно до наданих суду письмових
доказів позивач починаючи з 1987 року
відкрито та безперервно володіє
(користується) житловим будинком
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Тому за
позивачем - ОСОБА_1 слід визнати право
власності на житловий будинок з
прибудовами, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Керуючись ст.ст. 209 ,213- 215, ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок літ. «А-І»
загальною площею 68,8 кв. м., житловою
площею 35,7 кв. м. з прибудовою літ. «а»,
прибудовою літ. «а1», прибудовою літ.
«а3», прибудовою літ. «а4», тамбуром літ.
«а5», сарай літ. «Б» з погрібом літ. «б»,
сарай літ. «В», гараж літ. «Е», споруди №
2-7, вимощення І., розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С. В. Зайченко