Справа № 2/381/1229/14 Головуючий у І
інстанції Соловей Г.В.Провадження №
22-ц/780/6446/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 20
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Касьяненко Л.І.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 24 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
частини житлового будинку частково
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним договору дарування
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладеного 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, відповідачем по справі.

Вимоги обґрунтовував тим, що згідно
вищевказаного договору дарування
їхній батько ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2
7/12 частин будинку АДРЕСА_1 з
приміщеннями по плану: 1-5 - 12,9 кв.м., 1-6 - 9,8
кв.м., 1-7 - 9,3 кв.м., 1-8 - 5,2 кв.м., 1-9 - 2,3 кв.м.,
1-10 - 5,2 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.,
загальною площею 44,7 кв.м., погріб під
прибудовами, сарай В, навіс Е.

Разом з тим, приміщення 1-10 площею
5,20 кв.м., в якому розташована кухня,
ОСОБА_3 дарувати наміру не мав, оскільки
це приміщення є невід»ємною частиною
тієї частини будинку, в якій проживав
сам дарувальник та сім»я позивача
ОСОБА_1

Оскільки договір дарування в
частині дарування приміщення 1-10 площею
5,20 кв.м. укладено під впливом обману,
позивач просив суд ухвалити рішення
про визнання договору дарування в цій
частині недійсним.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 24 вересня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір дарування частини
житлового будинку, посвідчений
державним нотаріусом Фастівської
міської державної нотаріальної
контори Бойко О.О. за реєстровим №2-1640,
відповідно до якого ОСОБА_3 передав у
власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність
7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
приміщеннями по плану: 1-5 - 12,9 кв.м., 1-6 - 9,8
кв.м., 1-7 - 9,3 кв.м., 1-8 - 5,2 кв.м., 1-9 - 2,3 кв.м.,
1-10 - 5,2 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.,
загальною площею 44,7 кв.м., погріб під
прибудовами, сарай В, навіс Е.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з його
недоведеності, і колегія суддів
погоджується з такими висновками суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України,
на яку як на підставу позову
посилається позивач, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 року
за № 9 визначено, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести та особа, яка
діяла під впливом обману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення.

Норма ст. 627 ЦК України передбачає
принцип свободи договору, у
відповідності до якого сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оскільки позивачем суду не надано
доказів наявності умислу в діях
відповідача ОСОБА_2, доказів істотності
значення обставин, щодо яких ОСОБА_3
було введено в оману, та доказів
наявності самого факту обману,
законним та обґрунтованим є висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга позивача не
містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: