Головуючий суду 1 інстанції - Космінін
Доповідач - Темнікова В.І.
Провадження № 22ц/782/615/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Околота Г.М., Коновалової В.А.,

за участю секретаря - Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Артемівського районного суду
м. Луганська від 28 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012р. позивачка ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом, в якому
просила розділити майно, набуте нею з
відповідачем за час перебування у
шлюбі з ним. Серед майна, яке підлягає
розподілу зазначено також квартиру
АДРЕСА_1.

Одночасно з позовною заявою до
суду було подано також заяву про
забезпечення позову, в якій позивачка
просила накласти арешт на рухоме та
нерухоме майно, яке зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_2, в тому числі і на
квартиру АДРЕСА_1.

В квітні 2013 року відповідач
також звернувся до суду з позовом, в
якому посилався на те, що 23.04.2012року ним
за власні кошти, які були ним отримані у
спадщину, була придбана квартира
АДРЕСА_1, Тому він просив визнати її та
виробниче обладнання станки "Ходос 4141"
його особистою приватною власністю.

Ухвалою Артемівського районного
суду м. Луганська від 28 січня 2014 року
було накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2.

Не погодившись з даною ухвалою
суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги, дав пояснення,
аналогічні відомостям, викладеним в
ній, та просив задовольнити апеляційну
скаргу, скасувавши ухвалу суду першої
інстанції та постановивши нову про
відмову у задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Представник позивача не визнав
доводи апеляційної скарги, просив її
відхилити, а ухвалу суду залишити без
змін, вважаючи її законною та
обґрунтованою.

Вислухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
А відповідно до ст. 152 ЦПК України позов
може забезпечуватися, як накладенням
арешту на майно, що належить
відповідачеві і знаходиться у нього
або в інших осіб, так і забороною
вчиняти певні дії чи встановленням
обов'язку вчинити певні дії, а також
іншими способами, передбаченими
законом. Крім того, згідно п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 року "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді справі про
забезпечення позову" розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Як убачається із матеріалів
справи, судом під час винесення ухвали
від 28 січня 2014 року вказані вимоги
закону були виконані. Судом було
встановлено, що між сторонами дійсно
існує спір стосовно АДРЕСА_1, яка є
предметом позову як позивачки, так і
відповідача, а оскільки дана квартира є
предметом спору, то такий вид
забезпечення позову, як накладення
арешту на неї, є відповідним заявленим
позовним вимогам. Крім того, судом було
прийнято до уваги те, що не
забезпечення позову може ускладнити
або зробити неможливим виконання у
подальшому рішення суду. Права інших
осіб у зв'язку із застосуванням даного
виду заходу забезпечення позову не
порушуються.

Доводи апеляційної скарги про те,
що постановляючи ухвалу від 28 січня 2014
року суд не пересвідчився в тому, що
квартира за адресою: АДРЕСА_1 взагалі
належить на праві власності ОСОБА_2, так
як матеріали справи не містять
інформації про належність квартири
відповідачеві, що в свою чергу свідчить
про те, що суд ґрунтував своє рішення на
припущеннях та голослівних
твердженнях позивача, не заслуговують
на увагу, як на підставу для скасування
ухвали суду, оскільки апелянтом не
надані докази про те, що дана квартира
не належить йому. Навпаки, відповідачем
02.04.2013р. до суду було подано позовну
заяву ( а. с. 119 т.1), в якій він посилався
на те, що 23.04.2012року ним за власні кошти,
які були отримані ним у спадщину, була
придбана квартира АДРЕСА_1. Ця квартира
була придбана на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 23.04.2012
року, укладеного між ним та ТОВ „РІКОД"
, посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за
№ 500.Тому він просив визнати її та
виробниче обладнання станки "Ходос 4141"
його особистою приватною власністю. В
тексті апеляційної скарги на ухвалу
про призначення експертизи, яка
датована 16 серпня 2013 року, апелянт
також посилався на те, що дана квартира
придбана ним за власні кошти після
припинення шлюбних відносин з
позивачкою 23 квітня 2012 року і що
договір купівлі - продажу даної
квартири є в справі. Таким чином
відповідач не тільки не заперечує факт
придбання ним квартири, а навпаки
наполягає на цьому. Крім того, апелянт в
апеляційній скарзі і його представник
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції стверджують про
те, що апелянт, знаючи про те, що ще в
грудні 2012 року позивачкою була подана
заява про забезпечення позову, ніяких
дій, направлених на відчуження цієї
квартири не здійснював. Таким чином,
факт належності квартири на даний час
відповідачу не оспорюється. За таких
обставин, а також враховуючи те, що дана
квартира є предметом спору,
відсутність у суду першої інстанції на
час винесення оскаржуваної ухвали
копії договору купівлі - продажу
квартири, не є достатньою підставою для
скасування ухвали суду про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на дану квартиру.

Враховуючи те, що справа, по якій
дана квартира є предметом спору, більше
року, не знаходить свого вирішення в
суді, а також враховуючи підстави
заявленого відповідачем позову
стосовно даної квартири, в якому він
заперечує причетність позивачки до її
придбання взагалі, суд обґрунтовано
дійшов висновку про те, що не вжиття
заходів забезпечення позову, може
ускладнити або зробити неможливим
виконання у подальшому рішення суду у
разі задоволення позову ОСОБА_3, яка
просить виділити квартиру їй. В зв'язку
з викладеним не заслуговують на увагу,
як на підставу для скасування ухвали
суду, доводи апеляційної скарги про те,
що суд не обґрунтував того, що невжиття
заходів забезпечення позову зробить
неможливим або утруднить виконання
рішення, а також не пересвідчився в
реальності загрози невиконання
судового рішення, не з'ясував даних про
особу відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і фактично
є суб'єктивним тлумаченням апелянтом,
як обставин по справи, так і вимог
діючого законодавства і направлені на
переоцінку доказів, яким суд дав
належну правову оцінку.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314-315, 151- 153
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Артемівського районного
суду м. Луганська від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після її
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді: