Справа № 1705/4093/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської
області,

в особі головуючого судді
Ходак С.К.,

при секретарі
Петрук Л.П.,

за участі представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Дубно справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
нечинним договору, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що його
батькові ОСОБА_6 належала на праві
власності ? частина квартири АДРЕСА_1.
Друга половина вказаної квартири
належала його дружині, відповідачці по
справі, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про приватизацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, 1925 року народження,
помер. В травні 2011 року звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після померлого батька. Тоді ж
стало відомо про те, що 26 грудня 2004 року
складено договір дарування від імені
ОСОБА_6 на користь відповідачки, згідно
якого ОСОБА_5 отримала в дар від ОСОБА_6
належну йому половину вищевказаної
квартири. Вважає договір дарування
незаконним, так як на протязі всього
життя ОСОБА_6 хворів на
сердечно-судинні захворювання. На
початку квітня 2003 року він переніс
складний інсульт, після чого стан його
здоров»я погіршився, бо ОСОБА_6 був
паралізований. В результаті вказаного
захворювання ОСОБА_6 втратив відчуття
реальності, не орієнтувався у часі,
різко погіршилась його пам'ять, не міг
належним чином обслуговувати себе. З
часом це захворювання все більш
негативно проявилося, позбавляючи
ОСОБА_6 можливості керувати та
усвідомлювати свої дії.

Скориставшись безпорадним станом
ОСОБА_6, відповідачка зробила, ніби-то,
від його імені договір дарування на
свою користь.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка та її представник позовні
вимоги не визнали у повному обсязі,
вважають їх безпідставними, просять
застосувати строки позовної давності
до заявлених вимог.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні показали, що в 2003 році ОСОБА_6
переніс інсульт, після чого у нього
значно погіршився стан здоров»я, в
зв»язку з чим рідко бачили його, так як
переважно знаходився дома.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в
судовому засіданні показали, що знають
ОСОБА_6 вже тривалий час, паралізованим
він не лежав та фактично до дня смерті
2011 року повністю усвідомлював свої дії.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показала, що в 2004 році здійснювала
нотаріальне посвідчення договору
дарування, згідно якого ОСОБА_6 передав
у власність ОСОБА_5 ? частину квартири
АДРЕСА_1. Під час посвідчення договору,
сумнівів, що ОСОБА_6 не розуміє значення
своїх дій не виникало. ОСОБА_6 виявив
свою волю добровільно без всякого
примусу. У разі виникнення сумнівів,
такий би договір не посвідчила б.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні показала, що працювала
дільничим терапевтом, за характером
своєї робити двічі в 2003 році приходила
за викликом до ОСОБА_6 Про те, що ОСОБА_6
був паралізованим їй не відомо, під час
спілкування сумнівів, що останній не
усвідомлює своїх дій не виникало.

В судовому засіданні встановлено, що 15
грудня 2004 року було укладено договір
дарування, згідно якого ОСОБА_6 передав
у власність ОСОБА_5 ? частину квартири
АДРЕСА_1, що посвідчений приватним
нотаріусом Дубенського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 24 січня 2012 року (а.с.6).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
однієї із загальних вимог, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, є волевиявлення учасника
правочину, яке має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 225
ЦК України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» визначено, що
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого
стану на момент укладення правочину
суд відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

05 серпня 2013 року поданій справі
призначено посмертну психіатричну
експертизу. 03 січня 2014 року справу було
повернуто в зв»язку з несплатою
сторонами вартості експертизи.

Згідно ч. ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, з урахування
вищевикладеного, стороною позивача не
надано жодних доказів щоб
підтверджували, що ОСОБА_6 на час
укладання договору дарування ? частини
спірної квартири не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Керуючись ст. ст. 203, 225 ЦК Украіни, ст.
ст. 60, 145, 212 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання нечинним договору -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: