Справа № 1309/9170/12
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/545/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Копняк С.М., Шандра М.М.

секретар: Олексів О.А.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 24 жовтня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ
«Латориця», за участю третьої особи -
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним Залізничного районного
суду м.Львова від 24 жовтня 2013 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до ТзОВ
«Латориця», за участю третьої особи -
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність. Зокрема зазначає, що
під час господарської діяльності
відповідача за період з 06 квітня 2011
року по 19 березня 2012 року позивачем
здійснювалися необхідні витрати,
спрямовані на функціонування та
збереження майна товариства. Оплата
позивачем даних товарів, послуг та
робіт підтверджуються наявними в
матеріалах справи документами. Таким
чином, у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у сумі 91 202 грн.
28 коп. Однак судом першої інстанції не
було взято до уваги надані матеріали
позивачем. Просить рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 24 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та
заперечень, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Позивач звернувся до суду з позовом до
ТзОВ «Латориця» про стягнення
заборгованості за договором позики.
Вимоги обґрунтовує невиконанням
зобов»язання, що виникло у ТзОВ перед
ним по виконанню договорів.

В обґрунтування позову зазначає про
наявність копій письмових договорів
безпроцентної позики між позивачем
ОСОБА_2 та ТзОВ «Латориця», від імені
якого діяв при укладенні договорів сам
позивач ОСОБА_2.

Судом першої інстанції встановлено, що
засновниками ТзОВ «Латориця» є ОСОБА_3
та ОСОБА_2, яким належить по п»ятдесят
відсотків статутного фонду. Статутом
ТзОВ «Латориця» передбачено, що
учасниками товариства з іншими
підприємствами, організаціями та
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюється
на основі договорів, управління
товариством здійснюють його органи,
склад та порядок обрання яких
здійснюється зборами учасників, вищим
керівним органом товариства є збори
учасників виконавчі функції по
управлянню товариства здійснюється
директором, який призначається зборами
учасників, позачергові збори учасників
скликаються директором товариства при
наявності обставин, зазначених у
Статуті, у разі неплатоспроможності
товариства, а також у будь-якому іншому
випадку, якщо цього потребують
інтереси товариства в цілому, зокрема,
якщо виникає загроза значного
скорочення статутного фонду.

Відповідно до рішення господарського
суду Львівської області від 02.08.2011 року,
яке залишено без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.10.2011 року,
визнано недійсним рішення зборів
учасників товариства «Латориця» від
15.03.2004 року щодо обрання позивача
директором товариства, оскільки такі
не проводилися, а протокол учасником
товариства ОСОБА_3 не підписувався
(а.с.159-165), був підробленим.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позивача ніхто не
уповноважував діяти від імені
Товариства, вносити кошти від імені
товариства та за власні кошти
сплачувати будь-які платежі, які
повинні сплачувати товариство.

Згідно з ч.1,2 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відтак, позивач не вправі вимагати
виконання зобов»язання за договором
позики, оскільки є недійсним.

Варто додати, згідно з правовою
позицією Верховного Суду України
зазначений підхід цілком виправданий,
адже недійсний договір не став
правочином і не відбувся як юридичний
факт, тобто договір фактично не існує.

Такі висновки підтверджують, що
договір, який не є укладеним відповідно
до вимог закону не породжує правових
наслідків, на досягнення яких він був
спрямований. Тому такий договір не може
слугувати підставою для вимог його
сторони (сторін), якщо ці вимоги
обґрунтовуються правилами регулювання
договірних правовідносин і спрямовані,
наприклад, на примусове виконання
обов»язку в натурі чи відшкодування
збитків за договором, на тлумачення,
зміну чи розірвання договору, визнання
договору недійсним тощо.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, визнаючи, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не ставлять під
сумнів його законність.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 24 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді
С.М. Копняк

М.М. Шандра