Номер провадження № 22-ц/785/2132/14
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 27 листопада 2013 року по
справі за позовом Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року Одеське
регіональне управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» звернулося до суду до
ОСОБА_2 з позовом про відшкодування
шкоди, мотивуючи це тим, що відповідач
займав посаду директора Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний Фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву». В квітні 2009
року інспекційною групою Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України проводилась
перевірка діяльності установи, якою
були виявлені певні порушення вимог
закону. У звязку з цим на підставі акту
інспекції, комісією прийнято постанову
№28/21-п від 21 травня 2009 року, якою
накладено на Одеське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний Фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» штраф у розмірі 100
неоподатковуваних мінімум доходів
громадян, що становить 1700,00 гривень.
Сума штрафу стягнута з установи в
судовому порядку. На думку позивача
стягнута сума штрафу є майновою шкодою,
заподіяною працівником підприємства
внаслідок неналежного виконання
посадових обов`язків, що підлягає
відшкодуванню. Відтак, Одеське
регіональне управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний Фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» звернулось в
суд з даним позовом, в якому просило
стягнути з ОСОБА_2 суму майнової шкоди
в межах середнього місячного заробітку
в розмірі 1350,00 гривень.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року
позов Одеського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному будівництву»
задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на
користь позивача матеріальну шкоду у
розмірі 1350 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду ОСОБА_2 звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не
відповідає.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що:

- згідно наказу №02-кр від 04 лютого 2009
року ОСОБА_2 з 05 лютого 2009 року по 16
липня 2010 року виконував обов`язки
директора Одеського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний Фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» (а. с. 34);

- на підставі наказу №15-к від 16 липня 2010
року, з 16 липня 2010 року ОСОБА_2 був
призначений на посаду заступника
директора Одеського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний Фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» та виконував посадові
обов`язки до 07 серпня 2011 року (а. с. 35);

- в період з 21 по 29 квітня 2009 року
інспекційною групою Державної комісії
з регулювання ринків фінансових послуг
України, на підставі посвідчення на
проведення планової інспекції від 10
квітня 2009 року №28/21-п, проведено
планову інспекцію фінансової установи,
за період з 01 січня 2008 року по 01 квітня
2009 року щодо дотримання вимог чинного
законодавства про фінансовий
моніторинг. За результатами проведеної
перевірки складений акт планової
інспекції фінансової установи
юридичної особи Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» №28/21-п від 29
квітня 2009 року, копію якого отримав
виконуючий обов`язки директора
установи ОСОБА_2 без заперечень (а. с.
17-20);

- на підставі акту планової інспекції
фінансової установи Держфінпослуг
прийнято постанову №28/21-п від 21 травня
2009 року про застосування штрафу за
невиконання (неналежне виконання)
вимог Закону України «Про запобігання
та протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом»,
якою до фонду відповідно до ст. 17 ч.3
Закону України «Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом»
та п.п.4.8 п.4 Порядку застосування
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України
штрафів за невиконання (неналежне
виконання) вимог Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом», затвердженого
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 13 листопада 2003 року №120, у
розмірі 100 неоподатковуваних мінімум
доходів громадян, що становить 1700,00
гривень. Вказані акт та постанова у
встановленому порядку оскаржені не
були (а. с. 21-22);

- постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2010
року, що залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року, було задоволено вимоги
Держфінпослуг до Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та стягнуто з
установи до державного бюджету суму
штрафу в розмірі 1700,00 гривень (а. с. 23-26;
28-32);

- 30 вересня 2013 року на виконання
рішень судів позивачем перераховано до
державного бюджету суму штрафу, про що
свідчить платіжне доручення №714 від 27
вересня 2013 року.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що шкода
Одеському регіональному управлінню
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному будівництву» була завдана
внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 своїх посадових обов`язків, та
підлягає відшкодування відповідачем в
межах середнього місячного заробітку.
Згідно довідки Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» №503/1 від 18 липня 2013 року,
середня заробітна плата ОСОБА_2 на
момент звільнення складала 1350,00
гривень

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд у
кожному випадку зобов'язаний сприяти
всебічному, повному й об'єктивному
з'ясуванню обставин, від яких згідно ст.
ст. 130, 132, 133 КЗпП України залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з'ясуванню
підлягають: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; чи є причинно-наслідковий зв`язок
між винними діями працівника і
матеріальною шкодою; в якій конкретно
обстановці заподіяно шкоду; чи були
створені умови, які забезпечували б
схоронність матеріальних цінностей і
нормальну роботу з ними; який майновий
стан працівника.

За шкоду, заподіяну внаслідок
порушення трудових обов'язків,
працівник несе відповідальність перед
підприємством (установою,
організацією), з яким перебуває в
трудових відносинах.

В розумінні ст. 130 КЗпП України
відшкодування шкоди провадиться
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної та
кримінальної відповідальності за дії
(бездіяльність), якими заподіяно шкоду
підприємству, установі, організації.

До зайвих грошових виплат відносяться
суми стягнення штрафів, сплачених
власником внаслідок неправомірних дій
працівника. Якщо сума штрафних санкцій
сплачена, працівники (керівники), що
припустилися порушення, які стали
підставою для застосування зазначених
санкцій, притягаються до матеріальної
відповідальності.

Отже, право вимоги до керівника виникає
з часу виплати підприємством
(установою) штрафу, що накладений за
порушення законодавства з вини
керівника.

Як вбачається з матеріалів справи
позов до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,
завданої накладенням штрафу за
порушення законодавства внаслідок
винних дій відповідача на посаді
керівника Одеської регіональної філії
Фонду, позивачем заявлений у липні 2013
року.

Позивачем до постановлення рішення у
справі - 30.09.2013 року призведено сплату
штрафу в сумі 1700 грн.

В розумінні п. 2 ст. 133 КЗпП України за
шкоду, заподіяну зокрема зайвими
грошовими виплатами, матеріальну
відповідальність в межах прямої
дійсної шкоди, але не більше від
середнього місячного заробітку несуть
винні в цьому директори, керівники
структурних підрозділів тощо.

Відповідно до постанови Дерфінпослуг
№ 28/21-п від 21.05.2009 року до ОРУ ДСФУ
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» відповідно до
ст. 17 ч.3 Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом» та п. п. 4.8 п. 4 Порядку
застосування Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України штрафів за невиконання
(неналежне виконання) вимог Закону
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом»,
затвердженого розпорядженням
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 13
листопада 2003 року №120, у розмірі 100
неоподатковуваних мінімум доходів
громадян, що становить 1700,00 гривень.

Отже штрафні санкції до установи вжиті
саме за порушення ст. 5 Закону України
«Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом», які
полягали в тому, що перевіряючим не
надано жодного документу щодо
дотримання законодавства про
фінансовий моніторинг, про що під час
перевірки складено відповідний акт від
29.04.2009 року. У зв`язку із відсутністю
вказаних документів перевіряючи
набули висновку про те, що ОРУ ДСФУ
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» не здійснює
діяльність щодо ведення внутрішнього
фінансового моніторингу, що є
порушенням ст. 5 Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом» в редакції, що діяла
на час проведення перевірки.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом» в
редакції, що діяла на час проведення
інспекції:

- обов'язковий фінансовий
моніторинг - це сукупність заходів
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади з питань
фінансового моніторингу з аналізу
інформації щодо фінансових операцій,
що надається суб'єктами первинного
фінансового моніторингу, а також
заходів з перевірки такої інформації

відповідно до законодавства України;

- внутрішній фінансовий
моніторинг - діяльність суб'єктів
первинного фінансового моніторингу по
виявленню, відповідно до цього
Закону, фінансових операцій, що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, та інших фінансових
операцій, що можуть бути пов'язані з
легалізацією (відмиванням) доходів.

Таким чином внутрішній
фінансовий моніторинг спрямований на
виявлення фінансових операцій що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, та інших фінансових
операцій, що можуть бути пов'язані з
легалізацією (відмиванням) доходів. При
цьому обов`язком суб`єкта первинного
фінансового моніторингу є діяльність
по виявленню таких фінансових операцій
і відповідальність наступає не за не
виявлення фінансових операцій, як таке
(їх дійсно може і не бути), а саме за
відсутність діяльності з їх виявлення
(внутрішнього моніторингу).

Під час судового розгляду справи
за адміністративним позовом Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України до
Одеського регіонального відділення
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
про стягнення штрафу у розмірі 1700 грн.
представник відповідача, який діяв за
довіреністю, виданою 03.06.2009 року - за
часів керівництва установою ОСОБА_2,
поясняв, що поточна діяльність
установи не може бути предметом
контролю позивача, оскільки не
підпадає під визначення операцій, що
підлягають фінансовому моніторингу (а.
с. 23).

При таких обставинах вбачається,
що внутрішній фінансовий моніторинг
в ОРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» у
періоді, що перевірявся - з 01.01.2008 року
до 01.04.2009 року взагалі не проводився.

Як вбачається з матеріалів справи
планова інспекції Одеського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» проведена за
період діяльності фінансової установи
з 01 січня 2008 року по 01 квітня 2009 року. У
періоді, що перевірявся
відповідальними особами за дотримання
вимог законодавства у сфері фінансових
послуг були керівники: ОСОБА_3 -
директор з 23.12.1998 року до 04.02.2009 року;
ОСОБА_2 - виконуючий обов`язки директора
з 05.02.2009 року і на час проведення
перевірки у квітні 2009 року.

Штраф накладений за період діяльності
з 01.01.2008 року до 01.04.2009 року тривалістю 15
місяців, який охоплює перебування на
посаді керівника двох осіб: ОСОБА_3 -
понад 13 місяців, ОСОБА_2 - майже 2 місяці.

Оскільки на установу накладено єдиний
загальний штраф за не проведення
внутрішнього фінансового моніторингу
у період керівництва двох осіб - ОСОБА_3
і ОСОБА_2, та приймаючи до уваги, що
загальна сума, яка підлягає стягненню
не повинна перевищувати заподіяну
шкоду і відповідальність керівників
відповідно до п. 2 ст. 133 КЗпП України
обмежена розміром їх середнього
місячного заробітку, то районний суд
мав обговорити питання залучення до
участі у справі у якості
співвідповідача ОСОБА_3, врахувати
ступінь вини обох керівників та
визначити міру відповідальності
кожного з них в частині встановлення
розміру стягнення матеріальної шкоди з
огляду на їх середньомісячний
заробіток на посаді керівника
установи.

Відповідно до 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Відповідно до ст. 3 ЦК України
Загальними засадами цивільного
законодавства зокрема є судовий
захист цивільного права та інтересу;
справедливість, добросовісність та
розумність.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув, всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи не сприяв,
представнику позивача про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій щодо залучення до участі у справі
ОСОБА_3 у якості співвідповідача не
роз`яснив, що призвело до постановлення
несправедливого рішення в частині
покладення відповідальності за
порушення, виявленні у період, що
перевірявся , лише на ОСОБА_2, в той час,
як відповідальними особами були у
хронологічному порядку ОСОБА_3 і
ОСОБА_2, які мають відповідати у рівних
частках в межах прямої дійсної шкоди,
але не більше від середнього місячного
заробітку за не проведення
внутрішнього фінансового моніторингу.

При таких обставинах рішення суду
підлягає зміні, оскільки районний суд
набув правильного висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача шкоди заподіяної установі
у вигляді штрафу, який був сплачений до
бюджету, але не врахував, що дана шкода
заподіяна двома особами, які були
керівниками у період, що перевірявся і
тому вказані особи мають нести
відповідальність у рівних частках від
суми заподіяної прямої шкоди.

Оскільки позивач звернувся до
суду з позовом лише до ОСОБА_2 і
можливість звернення до суду з
відповідним позовом до ОСОБА_3 не
втрачена (початок перебігу строку
передбаченого ст. 133 КЗпП України з
30.09.2013 року), то з відповідача
стягненню підлягає ? частина від суми
заподіяної прямої шкоди, але не більше
середнього місячного заробітку. З
матеріалів справи вбачається, що
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_2 на момент звільнення становила
1350 грн.

Тобто розмір шкоди, спричиненої
позивачу - 1700 грн . перевищує
середньомісячний заробіток
відповідача - 1350 грн..

Стягненню зі ОСОБА_2 підлягає
половина від суми прямої шкоди тобто 850
грн., яка, як вбачається, не перевищує
його середній місячний заробіток.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності повноваження на ведення
фінансового моніторингу, відсутності
висновку Правління Фонду про наявність
вини відповідача у виявлених
порушеннях не відповідають
встановленим у справі обставинам, не
засновані на законодавстві і не
спростовують правильність висновку
районного щодо наявності підстав для
стягнення шкоди з відповідача. При
цьому не проведення внутрішнього
фінансового моніторингу було
обумовлено позицією відповідача, що
поточна діяльність установи не може
бути предметом контролю позивача,
оскільки не підпадає під операції, що
підлягають фінансовому моніторингу.

Інших суттєвих доводів про
порушення судом першої інстанції при
постановленні рішення норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не
наведено.

На підставі наведеного судова
колегія вважає за необхідне рішення
районного суду в частині розміру
відшкодування шкоди змінити і
стягнути зі ОСОБА_2 на користь
позивача у відшкодування шкоди 850 грн.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 27 листопада
2013 року - змінити, виклавши резолютивну
частину рішення наступним чином.

Позов Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь
Одеського регіонального управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» у
відшкодування матеріальної шкоди 850
грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили рішенням суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова