АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2252/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Погребняк Т. Ю. Доповідач -
Єлізаренко І.А.Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Ремеза
В.А.,

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну
скаргу Державного підприємства «38
відділ інженерно-технічних частин» на
рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки по день
фактичного розрахунку, моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Державного підприємства «38
відділ інженерно-технічних частин» про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки по день
фактичного розрахунку, моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які
в ході судового розгляду справи
уточнювалися, позивач посилався на те,
що 11 червня 2013 року апеляційним судом
Дніпропетровської області скасовано
рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська і постановлено
нове рішення про його поновлення на
роботі з виплатою середнього заробітку
за час вимушеного прогулу в сумі 85773
грн. 36 коп. і моральної шкоди у розмірі
1000 грн., допущено негайне виконання
рішення в частині поновлення на роботі
і стягнення місячної заробітної плати.
При проголошенні рішення був присутнім
представник відповідача і, таким чином,
відповідачеві було відомо суть
рішення, тому він повинен був негайно
його виконати, однак, цього не
відбулося. Він отримав виконавчий лист
у районному суді 26 липня 2013 року, у той
же день здав його для виконання і
прибув з державним виконавцем на
підприємство, але до роботи його не
допустили. З наказом про поновлення на
роботі його ознайомили лише 02 серпня 2013
року, тоді ж державний виконавець
склала акт про його поновлення на
роботі. На підприємстві він
пропрацював 02 серпня 2013 та 05 серпня 2013
року, а потім, через неприязні стосунки
з керівництвом, написав заяву про
звільнення у зв»язку з виходом на
пенсію з 05 серпня 2013 року. За два
відпрацьованих дні підприємство з ним
розрахувалось, виплатило компенсацію
за невикористану відпустку, але
остаточний розрахунок з виплати суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в розмірі 85773 грн. 36 коп. з ним не
здійснили, вказані кошти він отримав
лише 09 грудня 2013 року. Вважає, що у
несвоєчасному розрахунку з ним винен
відповідач. Тому просив суд стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 11
червня 2013 року по 02 серпня 2013 року в
сумі 10831 грн. 52 коп., що нараховано з
урахуванням надбавок за вислугу років
та таємність, які він отримував під час
роботи щомісяця, тобто з
середньоденного заробітку у розмірі 285
грн. 04 коп.; стягнути середній заробіток
за час затримки у розрахунку з часу
його звільнення, тобто з 05 серпня 2013
року, по час фактичного отримання ним
коштів, тобто по 09 грудня 2013 року, в сумі
25653 грн. 60 коп., та просив суд стягнути
витрати на правову допомогу в сумі 500
грн., та стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 14 січня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» на користь
ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 26 липня
2013 року по 01 серпня 2013 року в сумі 1425
грн. 20 коп., середній заробіток за час
затримки по день фактичного розрахунку
за період з 06 серпня 2013 року по 11 жовтня
2013 року в сумі 13966 грн.96 коп., у рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
на відшкодування витрат на правову
допомогу 500 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду змінити та
визнати вимушений прогул з 11 червня 2013
року по 01 серпня 2013 року та стягнути
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі - 10831 грн. 52 коп., стягнути
середній заробіток за час затримки
виплати по день фактичного розрахунку
з 06 серпня 2013 року по 09 грудня 2013 року -
25653 грн. 60 коп., стягнути середній
заробіток з дня фактичного розрахунку
09 грудня 2013 року - по день постановлення
рішення, стягнути на відшкодування
моральної шкоди - 5000 грн., також
стягнути на відшкодування витрат на
правову допомогу - 500 грн.

В апеляційній скарзі Державне
підприємство «38 відділ
інженерно-технічних частин» просить
рішення суду скасувати частково в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача середній заробіток за
час затримки по день фактичного
розрахунку за період з 06 серпня 2013 року
по 11 жовтня 2013 року в сумі 13966 грн. 96 коп.,
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
та відшкодування витрат на правову
допомогу 500 грн., та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в задоволені зазначених
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу
Державного підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин»
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2013 року ОСОБА_2 поновлено на посаді

заступника начальника служби
фізичного захисту охорони та режиму
Державного підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин», стягнуто
на користь ОСОБА_2 з Державного
підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 85 773 грн. 36 коп., та стягнуто 1000
грн. у рахунок відшкодування моральної
шкоди, допущено негайне виконання
рішення в частині поновлення на роботі
і стягнення місячної заробітної плати
(а.с.8-9).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 08
липня 2013 року направив на адресу
роботодавця заяву з проханням надати
йому копію наказу про поновлення на
роботі і повідомити, коли він може
стати до роботи, а також виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу (а.с.10).

Наказ про поновлення позивача на
роботі було видано відповідачем 17
липня 2013 року №1534-к після отримання
повного тексту судового рішення
відповідачем, позивач викликаний
телеграмою 18 липня 2013 року для
ознайомлення з наказом, однак
телеграму доставлено не буо у зв»язку
з неможливістю вручення (а.с. 30, 32).

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчі листи на виконання судового
рішення від 11 червня 2013 року видані
Баглійським районним судом м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області ОСОБА_2 за його письмовою
заявою 26 липня 2013 року (а.с. 11, 12).

Постановою державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
міського управління юстиції від 26
липня 2013 року відкрито виконавче
провадження про поновлення ОСОБА_2 на
роботі та 26 липня 2013 року відкрито
виконавче провадження про стягнення
коштів (а.с.13, 78).

Згідно акту державного виконавця
від 02 серпня 2013 року, позивач з цього ж
дня допущений до роботи, табельований
за обліком робочого часу і
ознайомлений з наказом про його
поновлення на посаді (а.с.31, 81, 82).

05 серпня 2013 року позивач подав заяву
про звільнення за власним бажанням,
згідно ч.3 ст.38 КЗпП України у зв»язку з
виходом на пенсію та був звільнений з
роботи зі вказаної дати (а.с.37).

Кошти при звільненні позивача в
розмірі 5260 грн. 61 коп. були перераховані
позивачу 05 серпня 2012 року, які фактично
отримані 08 серпня 2013 року (а.с. 82, 107).

З матеріалів справи вбачається та
підтверджується сторонами, кошти в
розмірі 86 773 грн. 36 коп. у виконання
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2013 року ОСОБА_2 були перераховані 09
грудня 2013 року (а.с.106).

Звернувшись до суду зі вказаними
позовними вимогами позивач посилався
на те, що за два відпрацьованих дні
підприємство з ним розрахувалось та
виплатило компенсацію за
невикористану відпустку, але
остаточний розрахунок з виплати суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в розмірі 85773 грн. 36 коп. з ним не
здійснили, вказані кошти він отримав
лише 09 грудня 2013 року. Вважає, що у
несвоєчасному розрахунку з ним винен
відповідач. Тому просив стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 11
червня 2013 року по 02 серпня 2013 року в
сумі 10831 грн. 52 коп., що нараховано з
урахуванням надбавок за вислугу років
та таємність, які він отримував під час
роботи щомісяця, тобто з
середньоденного заробітку у розмірі 285
грн. 04 коп.; стягнути середній заробіток
за час затримки у розрахунку з часу
його звільнення, тобто з 05 серпня 2013
року, по час фактичного отримання ним
коштів, тобто по 09 грудня 2013 року, в сумі
25653 грн. 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача частково суд першої інстанції
виходив з того, що при звільненні
виплату всіх сум, що належать позивачу
від підприємства в день звільнення не
здійснено, зокрема, не виплачено суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу згідно рішення суду від 11
червня 2013 року, списання суми в розмірі
86988 грн. 21 коп., з урахуванням стягнутої
моральної шкоди, з рахунку відповідача
на рахунок позивача відбулось 11 жовтня
2013 року, тому відповідальність
відповідача за затримку розрахунку з
позивачем мала місце з 06 серпня 2013 року
по 11 жовтня 2013 року, та 26 липня 2013 року
державний виконавець з позивачем
прибули на підприємство відповідача з
метою виконання судового рішення в
частині поновлення позивача на роботі,
але до роботи позивача допущено не було
і з цього часу є підстави для стягнення
з відповідача на користь позивача
середнього заробітку, однак,
погодитися з такими висновками суду
неможливо, оскільки суд дійшов них у
порушення норм матеріального права, що
у відповідності до ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України
при звільнені працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В ч.2 ст.117 КЗпП України зазначено,
при наявності спору про розмір
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.

Позивач, звернувшись до суду,
просив стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
невиконання судового рішення від 11
червня 2013 року.

Однак, слід зазначити, трудовим
законодавством, зокрема ст.117 КЗпП
України, стягнення середнього
заробітку за час невиконання судових
рішень за трудовими спорами не
передбачено.

Після ухвалення судом рішення про
стягнення заробітної плати і звернення
його до виконання відносини щодо
виплати присудженої суми регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження», а тому рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
відповідач на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку за
період з 06 серпня 2013 року по 11 жовтня 2013
року в сумі 13966 грн. 96 коп. підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача суми
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку.

Стосовно позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача суми за
вимушений прогул з 11 червня по 01 серпня
2013 року слід зазначити, рішення суду
про поновлення позивача на роботі було
ухвалено 11 червня 2013 року, а позивача
дійсно було поновлено на роботі та
фактично допущено до роботи 02 серпня 2013
року.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

В ст.236 КЗпП України вказано, в разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці заробітку за час
затримки.

Згідно наданої відповідачем довідки
середньоденний заробіток позивача
становить 229 грн. 19 коп. (а.с.70).

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене рішення суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заробітної плати за час
вимушеного прогулу за період з 26 липня
2013 року по 01 серпня 2013 року в сумі 1425
грн. 20 коп. підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за період часу з 11 червня 2013 року по 01
серпня 2013 року в розмірі - 8480 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
щодо неправильності нарахування
відповідачем при його звільненні суми
без урахування надбавки за таємність
та вислугу років є необґрунтованими,
оскільки, наказом підприємства від 05
грудня 2011 року №667 та наказом
підприємства 17 січня 2013 року №63-к були
припинені виплати працівникам за
діяльність, пов»язану з державною
таємницею, в тому числі і ОСОБА_2, та
відмінено виплату надбавок і премії за
вислугу років (а.с.225, 226).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
стосовно стягнення з відповідача на
його користь 500 грн. у рахунок
моральної шкоди, що вказана сума є
заниженою, є безпідставними, оскільки
суд у відповідності до ст. 237-1 КЗпП
України, з урахуванням розумності та
співмірності, стягнув вищевказану суму
у рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги Державного
підприємства « 38 відділ
інженерно-технічних частин» стосовно
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
моральної шкоди є безпідставними.

Також є безпідставними доводи
апеляційної скарги Державного
підприємства « 38 відділ
інженерно-технічних частин» стосовно
скасування рішення суду в частині
стягнення на користь позивача 500 грн.
витрат на правову допомогу, оскільки в
справі міститься квитанція про сплату
позивачем вказаної суму адвокату за
надання правової допомоги (а.с.51).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
апеляційну скаргу Державного
підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин»
задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки по день
фактичного розрахунку, моральної шкоди
скасувати частково в частині стягнення
з Державного підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» на користь
ОСОБА_2 заробітної плати за час
вимушеного прогулу за період з 26 липня
2013 року по 01 серпня 2013 року в сумі 1425
грн. 20 коп., середнього заробітку за час
затримки по день фактичного розрахунку
за період з 06 серпня 2013 року по 11 жовтня
2013 року в сумі 13966 грн.96 коп.

Стягнути з Державного підприємства «38
відділ інженерно-технічних частин» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
період часу з 11 червня 2013 року по 01
серпня 2013 року в розмірі - 8480 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Державного підприємства «38 відділ
інженерно-технічних частин» про
стягнення середнього заробітку з 05
серпня 2013 року по 09 грудня 2013 року та по
день ухвалення судом рішення -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді