Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 429/2330/13-ц
Провадження № 22ц/782/220/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Пащенко Л.В.

суддів: Медведєвої Л.П., Соловей Р.С

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Слов'яносербського
районного суду Луганської області від
19 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року представник
позивача за довіреністю ОСОБА_3
звернувся до суду в інтересах позивача
ОСОБА_2 із позовною заявою про визнання
договору купівлі-продажу дійсним і
визнання права власності на нерухоме
майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що між позивачкою ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
письмовий договір купівлі-продажу
житлового будинку нерухомого майна,
розташованого на земельній та
присадибної земельної ділянки з
господарським, побутовими будівлями
та спорудами, розташованими за адресою:
Луганська область, Слов'яносербський
район, АДРЕСА_1, яке належало на праві
власності відповідачу. На виконання
умов договору позивач передала йому 30
000 грн., а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався до 12.04.2008 року нотаріально
оформити договір купівлі-продажу та
склав розписку про отримання грошових
коштів. Сторони домовились, що договір
набуває чинності з моменту його
нотаріального посвідчення. Оскільки
відповідач нотаріального оформлення
не здійснив, та ухилився від виконання
зобов'язань за вказаним договором,
позивач змушений був звернутися з цим
позовом до суду.

Рішенням Словяносербського районного
суду Луганської області від 19
листопада 2013 року у позовних вимогах
ОСОБА_2 було відмовлено.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, позивач надав
апеляційну скаргу і просив скасувати
рішення та ухвалите нове, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вказані вимоги закону
дотримано в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правила ст.220 ЦК України не поширюються
на правочини, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, оскільки момент
вчинення такого правочину відповідно
до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов»язується з
державною реєстрацією, а тому вони є
неукладеними і такими, що не породжують
для сторін прав і обов»язків.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб визначений
законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом і є непорушним.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України
передбачена можливість суду визнати
дійсним договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, у разі, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», роз»яснено, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.210
та 640 ЦК України пов»язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов»язків для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.02.2008 року між сторонами у простій
письмовій формі був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку та
присадибної земельної ділянки з
господарськими й побутовими будівлями
та спорудами, розташованими за
адресою:Луганська область,
Слов'яносербський район, АДРЕСА_1, який
належить на праві приватної власності
відповідачу ОСОБА_4

Згідно умов зазначеного договору
купівлі-продажу та розписки написаної
власноруч відповідачем про отримання
грошей, житловий будинок та присадибна
земельна ділянка з господарськими й
побутовими будівлями та спорудами були
продані за 30 000 грн. та в подальшому
повинні були бути нотаріально
посвідченими.

Але, договір купівлі-продажу
вказаного житлового будинку та
присадибної земельної ділянки з
господарськими й побутовими будівлями
та спорудами між сторонами нотаріально
не був посвідчений та його державна
реєстрація не відбулася, хоча
відповідач проживає в межах Луганської
області та має можливість відвідування
нотаріальної контори, про що свідчать
матеріали справи.

Таким чином, оскільки договір
купівлі-продажу житлового будинку та
присадибної земельної ділянки з
господарськими й побутовими будівлями
та спорудами був укладений у порушення
зазначеного закону, позивач не надав
переконливих доказів щодо ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення договору, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що він не є укладеним і не
створює прав та обов'язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги на увагу
не заслуговують, оскільки не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції щодо законності
прийнятого рішення.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст., 209, 308 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'яносербського районного
суду м.Луганська від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: