У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», третя
особа - ОСОБА_5, про визнання
неправомірними дій щодо
одностороннього підвищення процентної
ставки, зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», на рішення
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 11 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 17 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 18 грудня 2007 року між
нею та банком укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого вона
отримала кредит на придбання
автомобіля в сумі 64 000 грн зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 0,8 % на місяць.

Згідно з п. 2.3.1
зазначеного договору банк має право в
односторонньому порядку збільшити
розмір процентної ставки за
користування кредитом у разі зміни
конюнктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміни курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% порівняно з
курсом долара США до гривні,
установленого Національним банком
України (далі - НБУ) на момент укладення
договору, зміни облікової ставки НБУ,
зміни розміру відрахувань у страховий
(резервний) фонд або зміни
середньозваженої ставки за кредитами
банків України у відповідній валюті (за
статистикою НБУ). При цьому банк
надсилає позичальнику письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки протягом 7 календарних днів з
дати вступу в чинність такої зміни.
Позивачці стало відомо, що починаючи з 1
лютого 2009 року банк в односторонньому
порядку збільшив відсоткову ставку до
21% на рік. Посилаючись на те, що
відповідачем було протиправно
збільшено процентну ставку за
користування кредитом, оскільки її не
було належним чином повідомлено та
були відсутні підстави для підвищення
процентної ставки, ОСОБА_4 просила
визнати недійсною зміну з 1 лютого 2009
року ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової
ставки з 9,6% до 21% річних;
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором від
18 грудня 2007 року згідно погоджених
умов договору з одночасним
зарахуванням страхового відшкодування
у сумі 5 736 грн 33 коп. та 5 706 грн 68
коп., що є складовою вартості
реалізації автомобіля як предмета
застави.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 11 квітня
2014 року позов задоволено.

Визнано недійсною зміну з 1 лютого 2009
року ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової
ставки за кредитним договором від 18
грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4, з 9,6% річних до
21% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором від 18
грудня 2007 року з 1 лютого 2009 року згідно
погоджених умов кредитного договору з
кредитною ставкою у розмірі 0,8% на
місяць (9,6 річних) на суму залишку
заборгованості за кредитом, та
зарахувати в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 18 грудня 2007 року страхове
відшкодування у сумі 5 736 грн 33 коп., яке
перерахувалося платіжним дорученням
від 26 листопада 2008 року та суми 5 706 грн 68
коп., що є складовою вартості
реалізації автомобіля як предмета
застави.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 17 липня
2014 року рішення районного суду в
частини зобов'язання
ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 18 грудня 2007
року страхове відшкодування у сумі 5 736
грн 33 коп., яке перерахувалося
платіжним дорученням від
26 листопада 2008 року та суми 5 706 грн 68
коп., що є складовою вартості
реалізації автомобіля як предмета
застави, скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
зазначені судові рішення в частині
задоволення позову та направити справу
в цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильним застосування
норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому касаційному
перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також що умова договору щодо
права банку змінювати розмір процентів
в односторонньому порядку є нікчемною.
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку" від 12 грудня 2008 року, яким ЦК
України було доповнено ст. 1056-1, набрав
чинності з 9 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року за № 541/13808,
банки мають право змінювати процентну
ставку за кредитом лише в разі настання
події, не залежної від волі сторін
договору, яка має безпосередній вплив
на вартість кредитних ресурсів банку.
Однією з таких підстав є підвищення
облікової ставки Національного банку
України та нестабільність курсової
політики.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни
договору зобов'язання змінюється з
моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Отже, якщо умовами кредитного договору,
щодо яких сторони дійшли згоди під час
його укладення, передбачено право
банку в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом у разі
настання певних умов з додержанням
установленої кредитним договором
процедури повідомлення позичальника,
то збільшення банком розміру
процентної ставки за цим кредитним
договором в односторонньому порядку є
правомірним за умови, що рішення банку
про таку зміну розміру процентної
ставки було прийнято до набрання
чинності Законом України від 12 грудня
2008 року № 661-VI, який набрав чинності 10
січня 2009 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Задовольняючи позов та визнаючи
недійсною зміну банком процентної
ставки, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
довела належними та допустимими
доказами неправомірність дій банку
щодо підвищення в односторонньому
порядку процентної ставки за
користування кредитом.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій й та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 11
квітня 2014 року в нескасованій при
апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко