АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1676/14
Головуючий 1-ї інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М.,
Тичкової О.Ю.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат
на утримання неповнолітньої дитини ,-

В С Т А
Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом
в якому просила стягнути з відповідача
- ОСОБА_3 на її користь додаткові
витрати на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 38838,80 грн. в
рахунок оплати ? вартості навчання в
Національному юридичному університеті
«Юридична академія України імені
Ярослава Мудрого».

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що починаючи з 25
вересня 2002 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3, від якого сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з
матір'ю. Рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
24 жовтня 2012 року шлюб між ними було
розірвано.

Разом з тим, рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
24 жовтня 2012 року стягнуто з відповідача
- ОСОБА_4 на її користь аліменти на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менш ніж 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 06.06.2012
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Позивачка зазначила, що 17 липня 2013
року їх спільного сина було зараховано
на денну форму навчання до
Національного університету «Юридична
академія України імені Ярослава
Мудрого» на чотири роки за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра. Навчання у вказаному
закладі є платним та складає 77600
(сімдесят сім тисяч шістсот) грн.,
щорічно у розмірі 19400 (дев'ятнадцять
тисяч чотириста) грн. Сума навчання за
рік внесена позивачем в повному обсязі
на рахунок навчального закладу, що
підтверджується копією квитанції №53/1
від 17.07.13 року. При цьому, вказані
витрати на навчання сина викликані
особливими обставинами і пов'язані з
розвитком здібностей дитини,
присуджених за рішенням суду аліментів
недостатньо для покриття додаткових
витрат, пов'язаних з навчанням сина.

Виходячи з викладеного, посилаючись на
ч. 1 ст. 185 СК України, відповідно до якої
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами, та виходячи з
принципу рівності участі у додаткових
витратах на дитину, позивач вважала, що
відповідач повинен сплатити додаткові
витрати на утримання сина ОСОБА_4 в
розмірі 38838 (тридцять вісім тисяч
вісімсот тридцять вісім) грн. 80 коп., що
становить половину суми, необхідної
для його навчання.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з
письмовими запереченнями проти позову,
відповідно до яких позовні вимоги
ОСОБА_2 визнав частково, а саме в
розмірі половини фактично понесених
позивачем витрат на оплату навчання в
сумі 9738,50 грн. Проти стягнення
майбутніх витрат на навчання
заперечував, оскільки укладений
позивачем з навчальним закладом
договір не зобов'язує її внести
одноразово повну суму оплати за
навчання.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 17 січня 2014
року позов ОСОБА_2 - задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 4850,00
(чотири тисячі вісімсот п'ятдесят) грн.,
а також судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 48 (сорок вісім )
грн. 55 коп.

Не погодившись частково з вказаним
рішенням ОСОБА_2 звернулася на нього з
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
дійшов висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог у сумі 4850 грн.,
зазначивши при цьому у своєму рішенні,
що визнання позивачем позову на суму
9738,50 грн. не відповідає приписам ст. 185
СК України, а тому не може бути прийнято
судом.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

По справі достовірно встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 25 вересня
2002 року перебували в зареєстрованому
шлюбі, від якого сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
24 жовтня 2012 року шлюб між ними було
розірвано. Разом з тим, рішенням
Харківського районного суду
Харківської області від 24 жовтня 2012
року стягнуто з відповідача - ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку (доходу) відповідача,
але не менш ніж 30% від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 06.06.2012 року і до досягнення
дитиною повноліття.

На підставі Договору, укладеного
між позивачкою та Національним
університетом «Юридична академія
імені Ярослава Мудрого» в особі
ректора Тація В.Я., 17 липня 2013 року
ОСОБА_4 було зараховано на денну форму
навчання до Національного
університету «Юридична академія
України імені Ярослава Мудрого» на
чотири роки за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавра.

Відповідно до п. п. 5.1. та 5.3.
вказаного Договору, загальна вартість
освітньої послуги (договірна ціна)
становить 77 600 грн. Оплата здійснюється
замовником щорічно у розмірі 19400 грн.,
яка вноситься рівними частками
щосеместрово не пізніше 15 серпня (за
перший семестр відповідного
навчального року) та 15 січня (за другий
семестр відповідного навчального
року).

Питання участі батьків у
додаткових витратах на дитину
врегульовано статтею 185 СК України,
згідно якою той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини. її
хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разового, періодично або
постійно.

Згідно зі статтею 6 СК України,
правовий статус дитини має особа до
досягнення нею повноліття.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку й сина врегульовано
статтями 198-201 СК України.

Зокрема, статтею 199 СК України
визначено, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Враховуючи викладене та те, що
аналіз наведеного вище закону
передбачає обов'язкову участь батьків
у додаткових витратах на дитину лише до
досягнення нею повноліття, судова
колегія погоджується з висновком суду
щодо відсутності підстав для стягнення
на користь позивача додаткових витрат
на навчання ОСОБА_4 після досягнення
ним повноліття, а саме після 12 січня 2014
року.

Разом з тим, судова колегія, вважає
помилковим висновок суду, щодо
відсутності підстав для стягнення з
відповідача ? частини річної суми
коштів, сплаченої позивачкою за
навчання ОСОБА_4 у Національному
університеті «Юридична академія
України імені Ярослава Мудрого».

Як вбачається з копії квитанції
за № 53/1, ОСОБА_4 17.07.2013 року було внесено
оплату за навчання на факультеті
підготовки юристів для МЗС України 1
курс в сумі 19 400 грн. (а.с. 17).

За таких обставин, додаткові
витрати розмірі 19 400 грн., були понесені
позивачкою ОСОБА_2 ще до досягнення
ОСОБА_4 повноліття, а тому виходячи з
принципу рівності участі батьків у
додаткових витратах на дитину
відповідач повинен сплатити на користь
позивачки суму у розмірі 9 738,50 грн.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 визнав
позов у цій частині, що в даному випадку
не суперечить вимогам закону та не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, судова колегія вважає за
необхідне на підставі п. п. 1-4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України змінити рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 17 січня 2014
року, скасувавши його в частині, що
стосується відмови в задоволенні
заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог про
стягнення на її користь понесених
додаткових витрат на навчання ОСОБА_4 у
розмірі 4 850 грн.

Таким чином, на підставі викладеного
та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 17 січня 2014
року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) додаткові
витрати на утримання сина ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 9738,50 грн. (чотири
тисячі вісімсот п'ятдесят грн.)

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: