Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/1108/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2014 року
м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області в складі

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

при
секретарі Басистій Т.В.,

з участю
позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Красилові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и
в:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,
вказавши наступне. Рішенням
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 22 грудня 2011
року ОСОБА_2 було заселено в житловий
будинок АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_1
не чинити їй перешкод у користуванні
житлом.

09 жовтня 2012 року рішенням апеляційного
суду Хмельницької області рішення
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 22 грудня 2011
року у вищевказаній частині залишено
без змін.

17 грудня 2012 року державним виконавцем
відділу ДВС Красилівського РУЮ
відповідачку було заселено в будинок
АДРЕСА_1. З дня вселення у будинок - 17
грудня 2012 року відповідачка у будинку
не проживала жодного дня, будинком не
опікується, комунальних послуг не
сплачує, а тому позивач просить суд
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
на підставі положень ч.2 ст.405 ЦК
України.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, пояснив, що
відповідачка не проживає у будинку
АДРЕСА_1, який йому належить, без
поважних причин понад один рік, з цієї
підстави просить позов задоволити.
Визнав, що ОСОБА_2 покинула будинок 17
грудня 2012 року, одразу після її
заселення, з ключем від вхідних дверей,
після того як між ними виник конфлікт і
він викликав працівників міліції.
Також визнав, що він позбувся дивана,
яким мала користуватись при проживанні
ОСОБА_2, однак пояснює, що це було
зроблено ним не для створення їй
перешкод у користуванні житлом, а у
зв'язку з тим, що вона не проживала у
будинку.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та пояснили, що відповідачка не
проживає у будинку АДРЕСА_1 з поважних
причин, оскільки позивач чинить їй
перешкоди в користуванні цим житлом і
незважаючи, що на підставі рішення
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 22 грудня 2011
року її було заселено 17 грудня 2012 року у
будинок та зобов'язано позивача не
чинити їй перешкод у користуванні цим
житлом, однак позивач після її вселення
створив нестерпні умови для її
перебування у будинку і за допомогою
психологічного тиску та погроз
фізичною розправою, та погроз, що у неї
виникнуть проблеми із працівниками
міліції, яких він викликав, змусив
покинути будинок у день її вселення.
При її спробах потрапити у будинок та
проживати у ньому вчиняє конфлікти і не
допускає її в будинок. Створюючи
перешкоди в користуванні житлом,
викинув з будинку диван, яким вона мала
користуватись при проживанні. Змінив
замок у вхідних дверях, у зв'язку із чим
вона позбавлена доступу до житла.

Заслухавши учасників процесу,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що
заочним рішенням Красилівського
районного суду Хмельницької області
від 22 грудня 2011 року було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, щодо
вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_1, та зобов'язано ОСОБА_1
не чинити ОСОБА_2 перешкод у
користуванні зазначеним будинком.

09 жовтня 2012 року рішенням апеляційного
суду Хмельницької області заочне
рішення Красилівського районного суду
Хмельницької області від 22 грудня 2011
року в частині вселення ОСОБА_2 в
будинок АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_1
не чинити ОСОБА_2 перешкод у
користуванні зазначеним будинком,
залишено без змін.

17 грудня 2012 року ОСОБА_2 було вселено в
житловий будинок АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2
перешкод у користуванні житлом.

З 17 грудня 2012 року - дня вселення ОСОБА_2
у будинок державним виконавцем відділу
ДВС Красилівського РУЮ, остання у
будинку не проживала.

Вказані обставини сторонами
визнаються та підтверджуються: заочним
рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від 22 грудня
2011 року; рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 09 жовтня 2012
року; виконавчим листом виданим 22
грудня 2011 року Красилівським районним
судом Хмельницької області; актом
державного виконавця від 17 грудня 2012
року.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивач як на докази, що підтверджують
позовні вимоги посилався у судовому
засіданні на акти обстеження умов
проживання громадян від 30 жовтня 2013
року, 11 листопада 2013 року, 11 лютого 2014
року, однак вказані докази є
недостатніми та сумнівними з наступних
підстав.

Акт обстеження умов проживання
громадян від 30 жовтня 2013 року, згідно
якого ОСОБА_2 не проживає у будинку
АДРЕСА_1 з 09 жовтня 2012 року, складений
лише зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно акта обстеження умов проживання
громадян від 11 лютого 2014 року, ОСОБА_2 не
проживає у будинку АДРЕСА_1 з вересня 2010
року, складений також лише зі слів
сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Заяв про допит у судовому засіданні
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як свідків, до суду не
надходило.

Враховуючи викладене, у суду
викликають сумніви щодо законності
походження актів обстеження умов
проживання від 30 жовтня 2013 року та 11
лютого 2014 року, оскільки не зважаючи на
те, що вони начебто складені зі слів
одних і тих самих осіб, однак у цих
актах зазначені різні дати, з яких
ОСОБА_2 не проживає у будинку.

Крім цього вказані акти не містять
відомостей, що ОСОБА_2 не проживає у
вказаному будинку без поважних причин.

Акт обстеження умов проживання від 11
листопада 2013 року проводився
працівниками служби у справах дітей
Крсилівської райдержадміністрації з
приводу обстеження умов проживання
дітей у будинку АДРЕСА_1. Запис у
вказаному акті, що ОСОБА_2 не проживає
за вказаною адресою зроблено лише зі
слів ОСОБА_1, про що у ньому міститься
відповідний запис. Крім цього, вказаний
акт теж не містить відомостей, що
ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку
без поважних причин.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_2 в
період з літа 2013 року по січень 2014 року
неодноразово в її присутності
намагалась потрапити в будинок АДРЕСА_1
однак не могла цього зробити оскільки
двері були замкнені і її не пускали в
будинок. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що в
присутності останньої ОСОБА_1 весною 2013
року не допустив у будинок ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що у травні
2013 року ОСОБА_2 у її присутності
намагалась потрапити в будинок
АДРЕСА_1, однак двері їй не відчиняли.
Також ОСОБА_2 намагалась у її
присутності потрапити у цей будинок
весною 2014 року, однак не змогла цього
зробити, оскільки був змінений замок у
вхідних дверях.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що неодноразово,
приблизно 4-5 разів, підвозив на своєму
автомобілі ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1
влітку та у вересні 2014 року. ОСОБА_2 не
могла потрапити у будинок оскільки
двері були замкнені і її не допускали у
будинок. У вересні 2014 року ОСОБА_1
допустив ОСОБА_2 до вітальні, але не
дозволив зайти далі в будинок. ОСОБА_1
не пустив ОСОБА_2 до будинку та викликав
працівників міліції.

Свідок ОСОБА_9, який є працівником
міліції Красилівського РВ УМВС України
в Хмельницькій області, підтвердив, що
протягом 2013-2014 років ОСОБА_2
неодноразово зверталась до
Красилівського РВ із скаргами на
ОСОБА_1, який перешкоджає їй
користуватись будинком. Влітку 2014 року
у його присутності ОСОБА_2 намагалась
потрапити в будинок АДРЕСА_1, однак їй
не відчинили. При цьому, мешканка
сусіднього будинку ОСОБА_4 повідомила,
що ОСОБА_1 у цей час перебував вдома.
ОСОБА_2 спробувала відчинити вхідні
двері ключем, однак ключ не підійшов до
замка. В ході проведених перевірок по
заявам ОСОБА_2 було встановлено, що
ОСОБА_1 не бажає перебування ОСОБА_2 у
цьому будинку. ОСОБА_1 пояснював, що у
нього постійно виникають конфлікти із
ОСОБА_2 з приводу її проживання у
будинку.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 визнав,
що змінив замок у вхідних дверях
будинку, і не забезпечив ОСОБА_2 ключем
від нового замка.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги, що в судовому
засіданні не здобуто достатньо
належних та допустимих доказів, що
відповідачка без поважних причин не
проживає у будинку АДРЕСА_1, а тому
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.405 ЦК України, суд

в и р і ш и
в:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Красилівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Р. В. ВОЗНЮК