Справа №585/4000/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Євтюшенкова В. І.Номер
провадження 22-ц/788/182/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19 листопада
2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а
н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вказаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що 25 травня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №DNXRRX0877006,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2157,59 грн. зі
сплатою відсотків за користовування
кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язувався погашати
заборгованість у наступному порядку:
помісячно в період сплати надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотків, комісії, пені.

Відповідач порушив умови договору,
станом на 25 жовтня 2013 року має
заборгованість в сумі 31042,89 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 1055,41 грн., заборгованості за
відсотками - 10963,73 грн., заборгованості з
комісії - 211,44 грн., заборгованості з
пені - 16857,89 грн., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн., штрафу (відсоток від
суми заборгованості) - 1454,42 грн.

Просило стягнути з відповідача 31042 грн.
89 коп. заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19 листопада
2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову.

При цьому доводить, що суд помилково
застосував загальну позовну давність
до правовідносин, що склалися між
сторонами та відмовив у задоволенні
позову. Вказує, що закінчення строку
договору не звільняє сторони від
виконання зобов'язання та
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Крім того зазначає, що відповідачем не
заявлялось клопотання про
застосування строку позовної давності,
а тому суд першої інстанції не вірно
застосував ст..267 ЦК України.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце судового
засідання, проте своїм процесуальним
правом на участь у ньому не
скористався, його неявка не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача Бондаренко Л.А.,
яка підтримала доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за споживчим кредитом
за межами строків позовної давності і
зазначені обставини, у відповідності
до положень п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист
прав споживачів», є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Проте, повністю погодитись з
висновками суду неможливо, оскільки
суд дійшов цих висновків неповно
з'ясувавши всі обставини справи, без
належної оцінки всіх зібраних у справі
доказів, що призвело до помилкового
висновку та застосування норм
матеріального й процесуального права.

Зазначені порушення, у відповідності
до положень п.п.1, 3, 4 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення й ухвалення
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1
ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
25 травня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №DNXRRX0877006, відповідно
до умов якого банк зобов'язувався
надати останньому строковий кредит на
придбання терміналу Nokia N-70-1 у сумі 2157,6
грн. на строк 12 місяців по 25 травня 2008
року включно, зі сплатою за
користування кредитом 1% на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 359,6 грн., погашення
заборгованості здійснюється щомісячно
в сумі 244,73 грн. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами.

Згідно п.п.4.2 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) при порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту,
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом в розмірі 15.17% в
місяць, розрахованих від сум залишку
непогашеної заборгованості.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не
виконав і станом на 25 жовтня 2013 року
виникла заборгованість за кредитом у
розмірі 31042,89 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 1055,41 грн.,
заборгованість по відсотках - 10963,73 грн.,
заборгованість по комісії - 211,44 грн.,
заборгованість по пені - 16857,89 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(відсоток від суми заборгованості) -
1454,42 грн.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

ОСОБА_3 був ознайомлений з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам визначено, що
сторони домовилися про термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів тривалістю у 5 років.

Отже, застосування судом першої
інстанції зазначеної норми закону, що
регулює права споживачів, як на
підставу відмови у задоволенні позову
є помилковим.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.(ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи,
зокрема розрахунку заборгованості за
кредитним договором, платіжних
доручень від 26 лютого, 23 березня 2009 року
та 09 вересня 2010 року ОСОБА_3 здійснено
погашення заборгованості за кредитним
договором на загальну суму 577 грн. 98 коп.
(286 грн.; 568, 92 грн.; 6.20), а відтак боржником
вчинені дії щодо визнання боргу й
перебіг позовної давності строком у 5
років слід обраховувати з 10 вересня 2010
року, а не з 26 травня 2008 року як уважав
суд першої інстанції.

Відповідачем не надано суду як першої,
так і апеляційної інстанції належних і
допустимих доказів, які б спростували
його заборгованість за кредитним
договором по тілу кредиту у сумі 1055 грн.
41 коп., відсотків за користування
кредитом у сумі 10963 грн. 73 коп. та сплати
комісії у сумі 211 грн. 44 коп., всього 12230
грн. 58 коп., відтак зазначена сума боргу
за кредитом підлягає стягненню на
користь позивача.

Відповідно до статті 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Загальний розмір заборгованості
відповідача за неустойкою (штрафом,
пенею) складає 18812 грн. 31 коп., який
значно перевищує розмір збитків
кредитора за наданим ОСОБА_3 споживчим
кредитом в розмірі 2157 грн. 59 коп. для
придбання терміналу Nokia N-70-1 вартістю 1498
грн. 33 коп., а тому її розмір за рішенням
суду підлягає зменшенню до 2000 грн.

Крім того, колегія суддів ураховує
мотиви конституційно-правового
аналізу правовідносин зі сплати пені,
що виникають між фізичними особами -
споживачами та банками у
правовідносинах споживчого
кредитування, викладені в п. 3 Рішення
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року №7-рп/2013, і зокрема, про те,
що наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

За таких обставин, загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 25 жовтня 2013 року, з
урахуванням зменшеного розміру
неустойки становить 14230 грн. 58 коп., яка
і підлягає стягненню на користь
позивача.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України
позивачу відшкодовуються за рахунок
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору в суді першої та
апеляційної інстанції (310,43+155,22)
пропорційно до задоволених вимог (45,84%)
в сумі 213 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3,
4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19 листопада
2013 року у даній справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» 14230
грн. 58 коп. заборгованості за кредитним
договором та судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 213 грн. 62 коп.

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -