АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2730/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,20 Пироженко (В.Д.)
В. Д. Доповідач в апеляційній
інстанції Гончар Н. І. РІШЕННЯ
25 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоГончар Н. І.суддівЮвшина В.
І. , Пономаренка В. В. при
секретаріНаконечній М.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 19 вересня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, служби у справах дітей
Черкаської міської ради про визнання
договору купівлі - продажу частково
недійсним, визнання права власності на
в с т а н о в и л а :
В лютому 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, служби у справах дітей
Черкаської міської ради про визнання
договору купівлі - продажу частково
недійсним, визнання права власності на
В обґрунтування своїх вимог посилалися
на те, що в 1990 році вони та їх мати
ОСОБА_7, як законний представник
неповнолітніх, мали в користуванні
частину 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1.
17.12.1990 року Соснівською районною радою
народних депутатів було прийнято
рішення про обмін житлової площі. В
результаті якого їм, на склад сім»ї (три
особи, їх як неповнолітніх) та
законному представнику - матері ОСОБА_7,
було надано однокімнатну квартиру
АДРЕСА_2.

Після отримання квартири АДРЕСА_2 на
три особи, їх мати одружилася з ОСОБА_8
та надала йому дозвіл на реєстрацію в
квартирі.

22.07.1996 року квартира була передана у
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого органом
приватизації Соснівського
райвиконкому.

24.07.1996 року ОСОБА_7 отримала рішення
органу опіки та піклування
Соснівського райвиконкому № 118, згідно
якого їй надано дозвіл на продаж
квартири АДРЕСА_2 від імені
неповнолітніх, позивачів по справі.

25.07.1996 року, скориставшись рішенням
органу опіки та піклування
Соснівського райвиконкому, ОСОБА_7,
продала квартиру АДРЕСА_2,
співвласниками якої також були і вони,
які на той час були неповнолітні. За
отримані кошти від продажу квартири,
відповідач купила двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_3, зареєструвавши її на
своє ім»я, проігнорувавши рішення
органу опіки та піклування
Соснівського райвиконкому м.Черкаси №
118, чим порушила їх права, як
неповнолітніх дітей.

10.12.1996 року ОСОБА_7 продала квартиру
АДРЕСА_3 і 11.12.1996 року купила
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 на своє
ім.»я. Тобто вбачається, що дана
квартира була куплена за кошти, які
відповідач отримала від продажу
квартири АДРЕСА_2, співвласниками якої
були позивачі по справі.

Про порушене право на житло, вони
дізнались лише 11.02.2014 року. Їх мати,
ОСОБА_7, повідомила їх про те, що
квартира по АДРЕСА_4 визнана, як
спільне майно подружжя між нею та
ОСОБА_8, та за останнім визнано право
власності на ? частину квартири.

Вважають, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_4 має бути визнаний
частково недійсним, оскільки
відповідач придбала квартиру,
оформивши право власності повністю на
себе, але з використанням спільних
коштів з дітьми. Також, було порушено
право власності позивачів на житло.
Просили визнати частково договір
купівлі-продажу частини квартири
АДРЕСА_4 недійсним, а саме на ? частину
даної квартири. Визнати за ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 право власності на ? частину
квартири за кожним по АДРЕСА_4.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 19 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали апеляційну
скаргу в якій просили його скасувати і
ухвалити по справі нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення зазначеним вище вимогам не
відповідає.

Судом встановлено, що позивачі по
справі є дітьми ОСОБА_7 В 1990 році ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх
мати - ОСОБА_7, як законний представник
неповнолітніх, мали в користуванні
частину 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1.

17.12.1990 року Соснівською районною радою
народних депутатів було прийнято
рішення про обмін житлової площі. В
результаті якого їм, на склад сім»ї (три
особи, їх як неповнолітніх) та
законному представнику ОСОБА_7, було
надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Після отримання квартири АДРЕСА_2
ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_8 та надала
йому дозвіл на реєстрацію в квартирі.

22.07.1996 року квартира була передана у
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого органом
приватизації Соснівського
райвиконкому.

24.07.1996 року ОСОБА_7 отримала рішення
органу опіки та піклування
Соснівського райвиконкому № 118, згідно
якого їй надано дозвіл на продаж
квартири АДРЕСА_2 від імені
неповнолітніх, позивачів по справі.

24.07.1996 року ОСОБА_7 купила двокімнатну
квартиру АДРЕСА_3, зареєструвавши її на
своє ім»я. Вартість квартири
відповідно до договору купівлі-продажу
складає 176 633 000 крб. /а.с. 12/.

25.07.1996 року ОСОБА_7, продала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
власниками якої були також і її двоє
неповнолітніх дітей, за 139 193 000 крб.

10.12.1996 року ОСОБА_7 продала квартиру
АДРЕСА_3.

11.12.1996 року купила квартиру АДРЕСА_4 та
зареєструвала її на своє ім.»я.

На час укладення вищевказаних угод,
позивачу ОСОБА_5 виповнилось 11 років,
позивачу ОСОБА_6 16 років. Тобто обоє
були неповнолітні.

В ході розгляду справи апеляційним
судом відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
підтвердили той факт, що кошти отримані
від продажу частини квартири АДРЕСА_2,
яка належала на праві приватної
власності неповнолітнім на той час
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були вкладені на
придбання 24.07.1996 року кв. АДРЕСА_3, а
потім відповідно і у вартість
придбаної 11.12.1996 року кв. АДРЕСА_4.

Із матеріалів справи вбачається, і
відповідачі по справі підтвердили
також той факт, що позивачі вселилися в
кв. АДРЕСА_4 в 1996 році де і проживають до
даного часу.

Відповідно до ст. 48 ЦК України /1963 року/,
яка діяла на час укладення угоди
купівлі-продажу спірної квартири,
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Оскільки в ході розгляду справи
об»єктивно встановлено, що кошти
отримані від продажу належної
неповнолітнім ? частини АДРЕСА_2 були
використані на придбання як квартири
АДРЕСА_3 так і в подальшому квартири
АДРЕСА_4, колегія суддів вважає, що
договір купівлі-продажу спірної
квартири також є таким, що ущемлює
майнові права позивачів, які на момент
його укладення були неповнолітні, а
тому відповідно до положень ст.. 48 ЦК
України /1963 року/ така угода має бути
визнана частково недійсною.

Виходячи із вартості частини кожного
із неповнолітніх у однокімнатній
картирі, та приймаючи до уваги те, що
при купівлі двокімнатної квартири
подружжям ОСОБА_8 були крім коштів
отриманих від продажу однокімнатної
квартири, також вкладені і спільні
кошти подружжя, що відповідачі
підтвердили в судовому засіданні,
колегія суддів вважає, що частка
кожного із неповнолітніх у спірній
квартирі має складати 19,7 % тобто 19,7/100
частин, на які і необхідно визнати
право власності у спірній квартирі за
кожним із позивачів.

Ст. 264 ЦК України передбачає, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При зверненні до суду позивачі
вказують, що про порушення свого права
їм стало відомо в лютому 2014 року, тобто
при ухваленні рішення про розподіл
квартири між подружжям ОСОБА_8. До цих
подій вони не знали, що в 1996 році були
співвласниками квартири АДРЕСА_2 та
при продажу якої та придбанні
двохкімнатної квартири були порушені
їх права.

Враховуючи, що станом на 1996 рік
позивачі були неповнолітніми, з
моменту заселення проживають в даній
квартирі, ніяких спорів до цього часу у
них не виникало, колегія суддів вважає,
що їх позиція про те, що про порушення
їх майнових прав їм стало відомо
тільки в лютому 2014 року заслуговує на
увагу та приходить до висновку, що
перебіг строку позовної давності для
позивачів почався саме з лютого 2014
року, про що вони вказують в позовній
заяві.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що відмовляючи
позивачам в позові, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про те, що порушень прав
неповнолітніх при оформленні
оспорюваного договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_4 допущено не було, а
тому вважає, що рішення суду необхідно
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково, визнавши
частково недійсним оспорюваний
договір купівлі-продажу та визнати за
кожним із позивачів право власності на
19,7%, або 19,7/100 частин квартири АДРЕСА_4.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія судової
палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, служба у справах дітей
Черкаської міської ради про визнання
договору купівлі - продажу частково
недійсним, визнання права власності на
частину майна - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_4, укладений 11 грудня 1996 року між
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнати
частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
19,7% /19,7/100 частин/ кв. АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
19,7% /19,7/100 частин/ кв. АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6 судові витрати в загальній сумі
121 гривня 80 копійок, по 60 гривень 90
копійок на користь кожного.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6 судові витрати в загальній сумі
121 гривня 80 копійок, по 60 гривень 90
копійок на користь кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :