Справа № 732/345/14
Провадження № 2/732/113/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" березня 2014 р.
м.
Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Соколова О.О., при
секретарі - Шевеленко К.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Великодирчинської сільської ради
Городнянського району Чернігівської
області про визнання права власності; -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на 1/4 частину житлового
будинку з побутовими та господарськими
спорудами розташованого АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовується тим, що станом на
01.07.1990 року позивач був зареєстрований
та проживав у вказаному домоволодінні.

Позивач звернувся до нотаріуса для
отримання свідоцтва про право
власності на зазначене домоволодіння,
але під час огляду документів було
встановлено, що первинна реєстрація
права власності на вказане
домоволодіння була не проведена, та
правовстановлюючій документ
відсутній, що є перепоною для прийняття
спадщини.

Вказаний будинок був побудований 1953 -
1984 роках.

У судове засідання позивач не з'явився,
завчасно подала заяву, в якій заявив
письмове клопотання про підтримання
позовних вимог в повному обсязі та
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача -
Великодирчинської сільської ради
Городнянського району Чернігівської
області у судове засідання не з'явився,
оскільки сільський голова подав до
суду заяву про розгляд справи без
участі їх представника, проти позову
сільська рада не заперечує.

Згідно положень ч.2 ст.158 ЩІК України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання позову відповідачем суд
за наявності до того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

У відповідності до положень частини 2
статті 197 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали
справи, встановивши наявність
обставин, якими обґрунтовуються
вимоги, визначившись щодо
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, а також щодо
правових норм, якими врегульовані ці
правовідносини, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Згідно довідки сільської ради у
вказаному будинку постійно проживав
ОСОБА_1, а будинок відносився до
колгоспного двору (а.с.7).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.6 Постанови «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що
виникли до прийняття 15 квітня 1991 року
Закону України «Про власність»
застосовується чинне на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами,

що регулюють власність цього двору, а
саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, які до
15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції,
що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності. Колгоспний двір
може мати у власності підсобне
господарство на присадибній ділянці
землі, що знаходиться в його
користуванні, жилий будинок,
продуктивну худобу, птицю та дрібний
сільськогосподарський реманент
відповідно до статуту колгоспу. Крім
того, колгоспному дворові належать
передані в його власність членами
двору їх трудові доходи від участі в
громадському господарстві колгоспу
або інше передане ними у власність
двору майно, а також предмети
домашнього вжитку і особистого
користування, придбані на спільні
кошти.

Достовірними доказами встановлено, що
після 15 квітня 1991 року, із вступом в
силу Закону України «Про власність»
майно вказаного колгоспного двору не
змінилося.

Доказів того, що спірний житловий
будинок станом на 15 квітня 1991 року було
переведено до іншої суспільної групи,
матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно
збудованим майном суд не вбачає.

Як встановлено у судовому засіданні
позивач звертався до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не оформив та не
зареєстрував своє право власності на
вказане нерухоме майно, це
унеможливлює реалізацію його прав як
власника та перешкоджає в реєстрації
його речових прав.

Суд бере до уваги особливість забудови
спірного будинку, який було збудовано в
1953 - 1984 роках в системі колгоспного
двору. Зокрема, ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачає, що права на нерухоме майно,
що виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов
об'єктивного висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.120,123, 529 ЦК УРСР, ст.392 ЦК України,
сг.ст.10,11,158,174,197, 209, 212-215, 294 ЦПК України;-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину житлового будинку з побутовими
та господарськими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
зазначені в технічному паспорті під
літерами: А-1 житловий будинок, а-1
прибудова, загальною площею 70,6 кв.м., у
тому числі житловою площею 35,1 кв.м. та з
надвірними будівлями Б-1 сарай, В-1
погріб з шійкою, Г-1 сарай, 1. ворота з
хвірткою, 2. огорожа суцільна.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Соколов
О.О.