Справа №587/2467/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін Номер провадження
22-ц/788/323/14 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Лузан Л. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 20 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про захист прав
споживачів, про повернення коштів за
договором,

в с т а н о
в и л а :

26 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що з метою отримання
позики, звернувся до відповідача та 27
серпня 2012 року уклав договір, за
умовами якого сплатив 975 грн.
одноразового комісійного внеску, 416
грн. 67 коп. щомісячного загального
внеску, 75 грн. адміністративних витрат,
а всього 1466 грн. 67 коп. При цьому
представник відповідача приватного
підприємства запевнив, що суму позики в
розмірі 15 000 грн. він отримає протягом
трьох банківських днів. Однак, у
вказаний строк коштів він не отримав та
забажав розірвати укладений договір,
представник відповідача повідомив, що
сплачені за договором кошти йому не
повернуть. Вважає, що укладений договір
суперечить законодавству України та
порушує його права як споживача,
посилається на його нікчемність, на
дисбаланс прав і обов'язків сторін та
нечесну підприємницьку діяльність
відповідача, на наявність у діях
відповідача ознак фінансової піраміди.
Тому позивач на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів»
просив суд стягнути з ПП
«Грандфінресурс» 1466 грн. 67 коп.
сплачених за договором № 213029 від 27
серпня 2012 року та 800 грн. судових витрат.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 20 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Зазначає, що відповідач
займається незаконною підприємницькою
діяльністю, підписуючи спірний договір
позивач помилявся щодо природи угоди,
при цьому його навмисно ввели в оману.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, які підтримали
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення місцевого суду
скасуванню, виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 27 серпня 2012 року між
сторонами було укладено договір №213029
разом з додатками до нього з метою
отримання позивачем позики у розмірі
15000 грн. Копія цього договору є на а.с. 5 -
10.

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або відповідної суми
у позику, зазначеної у Додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
Програми "Альянс Україна", що міститься
в Додатку № 2, в тому числі : сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання товару або
відповідної суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 14
додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач 27
серпня 2012 року сплатив 975 грн.
одноразового комісійного внеску, 14
вересня 2012 року 416 грн. 67 коп.
щомісячного чистого внеску, 75 грн.
адміністративних витрат за договором,
а всього 1466 грн. 67 коп., що
підтверджується квитанціями, копії
яких є на а.с. 11.

Позивач стверджує, що вказані платежі
здійснив з метою отримання у
найближчий час позики у розмірі 15000 грн.

Відмовляючи позивачу у позові суд
першої інстанції погодився з доводами
відповідача про те, що вказаний договір
відповідає вимогам закону, не є
нікчемним, він не ущемлює прав
позивача, відповідає вимогам Закону
України «Про захист прав споживачів» і
немає підстав для повернення позивачу
сплачених ним сум. Колегія суддів
знаходить такий висновок суду не
відповідаючим обставинам справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів із метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Оскільки позивач сплачував кошти не за
товар, а за можливість отримання позики
у сумі 15000 грн., приватне підприємство
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася виплата позик окремим
клієнтам, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи, колегія
суддів знаходить, що є підстави для
визнання вказаного договору нікчемним,
а оскільки ця обставина оспорюється
відповідачем, то і для визнання
договору недійсним, для повернення
позивачу сплачених ним коштів і
судових витрат.

До цього колегія суддів приходить з
урахуванням роз'яснення, яке міститься
у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13
та постанові від 23 травня 2012 року у
справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України.

Задовольняючи позов про повернення
позивачу сплачених ним коштів в
одинарному розмірі на підставі ч. 1 ст.
216 ЦК України, колегія суддів також
приймає до уваги те, що укладений
сторонами договір не містить строків
та (або) термінів отримання учасником
товару/позики, не передбачає будь-якої
відповідальності ПП „Грандфінресурс"
за невиконання умов договору та
будь-яких гарантій отримання учасником
товару/позики. Натомість договором
передбачено, що у випадку неналежного
виконання умов договору або не сплати
запропонованих адміністратором
платежів, учасник позбавляється права
на придбання товару/позики, втрачає
сплачений адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст.8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу, в інших випадках
розірвання договору - вступний платіж
та адміністративні витрати учаснику не
повертаються, повернення коштів
відбувається після закриття реєстру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
умови оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві і на користь
відповідача, і що ПП „Грандфінресурс"
здійснює нечесну підприємницьку
практику, оскільки фонди групи з
придбання товару/позики формуються
виключно за рахунок внесків інших
клієнтів системи, без залучення коштів
товариства, а розподіл коштів фонду
групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

Є підстави вважати, що діяльність
відповідача ввела споживача в оману,
оскільки програма "Альянс Україна"
формується виключно на кошти учасників
програми без залучення коштів ПП "
Грандфінресурс". Оплата товару (позики)
здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми і в подальшому
учасник, який отримав товар (позику),
сплачує внески, які фактично
компенсують кошти іншим учасникам
програми, тобто один учасник програми
за свої власні кошти, без інвестування
коштів відповідача оплачує товар
(позику) іншому учаснику програми.

Згідно п.4.1 Умов Програми "Альянс
Україна", коли реєстр є достатнім,
Адміністратор організує комітет по
розподілу грошового фонду. Після
вчасної сплати чергового загального
платежу учасник Програми набуває право
брати участь у найближчому заході .

Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду, який утворюється
наказом Адміністратора.

З наведеного випливає, що рішення про
передачу товару або позики залежить
лише від волі відповідача, який на
власний розсуд приймає таке рішення і
позивач позбавлений можливості
вплинути на це рішення, оскільки немає
можливості отримати інформацію про
фінансовий стан інших учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та обов'язків і є порушенням прав
позивача.

У спірному договорі умова про надання
грошей у позику залежить від певних
обставин, які можуть взагалі не
настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача та
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Крім того, оспорюваний Договір та
Додатки до нього укладені в рамках
створеної відповідачем системи, яка
полягає у створенні груп учасників, які
бажають придбати товар з розстроченням
платежу на досить тривалий час в
порядку та на умовах, передбачених
Договором та Додатками до нього. Така
система вводить в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, що в свою чергу здійснюється за
кошти, внесені учасниками програми і
відповідач без інвестування коштів
оплачує товар іншому Учаснику
Програми; також є несправедливою умова
про надання грошей у позику за умови
сплати позивачем найбільшої суми, що
значно перевищує суми інших учасників,
проте позивач не володіє інформацією
щодо необхідності сплати конкретної
суми, яка повинна перевищувати суму
інших учасників для отримання бажаної
позики.

Вбачається, що за умовами договору
позивач мав сплачувати кошти не за сам
товар (позику), а за можливість
одержання права на купівлю товару
(отримання позики). ПП „Грандфінресурс"
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару (отримання позики)
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми "Альянс Україна".

Прикладом незбалансованості прав і
обов'язків сторін договору є ст. 9
додатку № 2 до договора, згідно з якою у
разі неповернення Адміністратором
одноразового комісійного внеску
Учаснику, Адміністратор сплачує штраф
у розмірі 0,01 % від неповернутої суми за
кожен день прострочки, а за невнесення
чергового платежу Учасником
нараховується штраф у розмірі 10 % від
суми боргового зобов'язання.
Відповідальність споживача, як слабшої
сторони у договорі, передбачається у
тисячу разів більшу аніж для надавача
фінансових послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що досягнута між
сторонами угода порушує права
позивача, а діяльність відповідача з
реалізації послуг з адміністрування
системи є такою, що вводить споживача в
оману. Виглядають переконливими доводи
позивача про те, що оспорюваний договір
він уклав під впливом недобросовісних
дій відповідача, які полягали у
навмисному створенні у нього
помилкового уявлення про обставини,
які мають істотне значення: природи
правочину, умов, за яких він міг
отримати позику, інших прав та
обов'язків сторін у правочині та ін.

Колегія суддів вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що оспорюваний правочин він
уклав внаслідок помилки, причиною якої,
зокрема, стали відсутність у нього
юридичної освіти та наявність певних
складнощів у вивченні ним змісту
договору, який виготовлений дуже
дрібним шрифтом, а також помилкове
сприйняття ним змісту і умов договору.
Він неправильно сприйняв фактичні
обставини правочину, що вплинуло на
його волевиявлення. Заслуговують на
увагу доводи позивача про те, що у
випадку вірного розуміння ним усіх
умов договору він ніколи б його не
уклав.

Як вбачається з пояснень позивача,
укладаючи оспорюваний договір, він мав
на меті отримати у „Грандфінресурс"
позику в сумі 15000 грн. і якщо б він
усвідомлював усі умови, за яких вона
може бути йому видана, він би ніколи
такий договір не укладав.

Колегія суддів приймає також до уваги
той факт, що на день укладення договору
відповідач не мав ліцензії на надання
фінансових послуг населенню.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів знаходить обґрунтованим позов в
частині повернення позивачу сплаченої
суми. На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1466 грн. 67
коп., 800 грн. судових витрат на правову
допомогу, що підтверджується договором
про правову допомогу, а також судовий
збір на користь Держави у сумі 243 грн. 60
коп.

Заперечення відповідача проти позову і
проти апеляційної скарги щодо
законності вказаного договору, про
згоду позивача на його укладення, про
відсутність нечесної підприємницької
діяльності і пірамідальної схеми по
відношенню до позивача, колегія суддів
знаходить недоведеними, такими, що
суперечать викладеним вище обставинам
і доказам.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 291, 304, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити.

Скасувати рішення Сумського районного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року у даній справі і постановити нове
рішення про задоволення позову.

Стягнути з Приватного підприємства
"Грандфінресурс", ідентифікаційний код
юридичної особи 31469012, на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, 1466 (одну тисячу чотириста
шістдесят шість) грн. 67 коп. сплачених
за договором та 800 грн. повернення
судових витрат на правову допомогу та
стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору на
користь Держави.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -