Провадження № 2/344/4669/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

за участі представника позивачки
ОСОБА_1, представників відповідачки
ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення
порушеного права на користування та
розпорядження земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_5 про відновлення порушеного
права на користування та розпорядження
земельною ділянкою, яка на праві
власності належить ОСОБА_4 для
реалізації права на забудову, шляхом
влаштування глухої стіни, що будується
по межі земельних ділянок, які належать
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розташованих за
адресою:АДРЕСА_1, а саме: замуруванням
вікон позначених на Проекті
реконструкції магазину з прибудовою на
АДРЕСА_1 цифрами 1, 2, 3, 4, 9, 10 по частині
спільної межі новозбудованої будівлі
ОСОБА_5, мотивуючи тим, що відповідачка
порушує право позивачки на володіння,
користування і розпорядження своєю
власністю виключно наявністю віконних
прорізів в стіні збудованого нею
будинку, оскільки саме це унеможливлює
реалізацію позивачем такого свого
права. Дозвіл на будівництво отримано
відповідачкою 25.05.2007 року, тобто після
досягнення між сторонами згоди щодо
забудови. Відповідачка перешкоджає
позивачці реалізувати своє право на
будівництво, оскільки відповідачкою
при здійсненні будівництва не
враховано законні інтереси власника
суміжної земельної ділянки, де
здійснюється будівництво.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав з
мотивів викладених в позовній заяві.
Просив позов задовольнити в повному
обсязі. В судових дебатах виступати
відмовився.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги заперечили з
мотивів наведених в письмових
запереченнях. Просили в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази у
справі, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

У листопаді 2012 року позивачка вже
зверталась в суд із позовом до
відповідачки, щоб ухвалити рішення,
яким зобов'язати ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, яка на праві власності
належить ОСОБА_4 для реалізації права
на забудову, шляхом здійснення
перебудови новозбудованої будівлі по
АДРЕСА_2 шляхом влаштування глухої
стіни, що будується на межі земельних
ділянок, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Тоді заявлені вимоги представник
обґрунтував тим, що ОСОБА_5 здійснюючи
будівництво житлового будинку з
вбудовано-прибудованою крамницею
промтоварів загальною площею 700,9 кв.м.
на власній земельній ділянці по
АДРЕСА_2 позбавляє ОСОБА_4 реалізувати
своє право на забудову, оскільки
дотримання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил при здійсненні будівництва
можливе шляхом влаштування глухої
стіни будинку, про що між сторонами
було укладено письмову згоду, проте
відповідач здійснює будівництво, яке
передбачає наявність вікон у стіні.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року, яке залишено в силі
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.86-88).

В листопаді 2013 року позивачка знову
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5,
однак вже з інших підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 05 серпня 2004 року ОСОБА_4 стала
власником крамниці промтоварів
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в
АДРЕСА_1 та земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,0358 га.

ОСОБА_5 за договором від 15 грудня 2003
року також стала власником
домоволодіння по АДРЕСА_3 та земельної
ділянки площею 0, 0508 га.

Земельні ділянки обох співвласників
будинковолодінь межують між собою.

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 25
серпня 2004 року № 336 ОСОБА_5 було надано
дозвіл на проведення
проектно-пошукових робіт для
реконструкції власного житлового
будинку на приватизованій земельній
ділянці на АДРЕСА_2 з добудовою та
влаштуванням крамниці (а.с.15).

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 25
травня 2007 року № 261 відповідачу надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку з вбудовано-прибудованою
крамницею промтоварів загальною
площею - 700,9 кв.м. на власній земельній
ділянці по АДРЕСА_2 (а.с.17).

16 серпня 2007 року Інспекцією Державного
архітектурно- будівельного контролю
відповідачці надано дозвіл на
виконання будівельних робіт № 136.

На момент виникнення спірних
правовідносин, дозвіл Інспекції № 136
був остаточним актом, який надає право
зацікавленій особі проводити
будівельні роботи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 375 ЦК України
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

ОСОБА_4 не заперечувала проти
будівництва ОСОБА_5 по спільній межі
власної земельної ділянки та земельної
ділянки ОСОБА_5, про що свідчить
нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4
від 17 квітня 2006 року реєстровий № 209
(а.с.16).

Відповідно до матеріалів справи
представники ОСОБА_5 підтвердили, що
ними виконано вимоги зазначених заяв, в
частині будинку, яка дійсно збудована
по межі відсутні віконні отвори, вона є
глухою і не заперечують в блокуванні до
неї проектованого будинку ОСОБА_4 Інша
частина будинку знаходиться не на межі,
а вздовж межі на відстані, яка
встановлена проектною документацією, і
як зазначено в топогеодезичному
вишукуванні території.

Івано-Франківською філією
українського державного
науково-дослідного інституту
проектування міст "Діпромісто" було
розроблено проект "Житловий будинок з
вбудовано прибудованою промтоварною
крамницею на АДРЕСА_2".

З огляду на вказану вище заяву-згоду
позивачки від 17 квітня 2006 року
реєстровий № 209 Проектом передбачено
наявність вікон у стіні, що зведена з
боку земельної ділянки позивачки.
Важливим моментом є те, що більша
частини стіни, що межує із земельною
ділянкою позивачки збудована
відповідачкою на власній земельній
ділянці.

По спільній межі сторін зведено стіну
яка не має віконних отворів, і до якої
можливе блокування в майбутньому
збудованої будівлі позивача.

Отже, аналізуючи прохальну частину
позовної заяви та фактичні обставини
справи можна прийти до висновку, про те,
що відсутній предмет спору, так як по
спільній межі якраз зведено стіну без
віконних отворів, а решта стіни зведена
відповідачем виключно на власній
земельній ділянці.

Тобто, часткове будівництво по
спільній межі сторін в повній мірі
відповідає волевиявленню позивача.

Окрім цього, важливим моментом на який
слід звернути увагу при вирішені спору
по суті є те, що така заява не містить
застережень про неможливість
облаштування у стіні зі сторони
земельної ділянки позивача вікон.
Одночасно, в заяві не зазначено, що на
спільній межі можна зводити виключно
"глуху" стіну.

Вищеописана обставина встановлена
рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року по справі № 0907/18409/2012.
копія якого знаходиться в матеріалах
справи.

Проектна документація, у відповідності
до якої відповідач проводить
будівельні роботи, отримала погодження
всіх компетентних органів, зокрема,
висновок ДП "Карпатський
експертно-технічний центр"
(Держгірпромнагляд) № 26.01-12-0821.07 від 16
березня 2007 року, висновок СЕС в
Івано-Франківській області № 7 від 26
січня 2007 року, висновок відділу
державного пожежного нагляду
Івано-Франківського управління ГУ МНС
№ 2545/525 від 06 березня 2007 року.

Висновком комплексної державної
експертизи № 74.84.0-4 від 19 березня 2007
року встановлено, що проектна
документація відповідає чинній
нормативній базі.

З огляду на це відповідачка не мала
жодних перешкод у забудові земельної
ділянки згідно проекту.

Позивачкою до матеріалів справи не
додано жодного доказу який би свідчив
про порушення права позивача на
володіння, користування і
розпорядження своєю земельною
ділянкою. В даному випадку підлягала б
застосуванню вимога ч.2 ст. 59 ЦПК
України згідно якої, обставини справи,
які за законом мають бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Однак, знову ж таки, в
супереч вищеописаній нормі
процесуального права позивач не надав
таких доказів. З огляду на не, відсутні
і висновки та/або заключення
компетентних органів з даного питання.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
основи містобудування" при здійсненні
містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені урахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва.

Статтею 17 Закону України "Про основи
містобудування" визначено, що
містобудівна документація - це
затверджені текстові і графічні
матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій. Містобудівна
документація є основою, в тому числі,
для вирішення питань щодо розташування
та проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій.

За таких обставин, враховуючи вимоги
вищевказаних та інших нормативних
актів, якими врегульовано питання
містобудівної діяльності, позитивні
висновки компетентних органів,
проектну документацію та дозвіл
позивача на забудову по спільній межі
земельних ділянок, суд прийшов до
переконання, що відповідач здійснює
будівництво з додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, з урахуванням інтересів
позивача як власника сусідньої
земельної ділянки та будівлі. Жодного
доказу який би свідчив про протилежна
позивачем суду не надано.

Знову ж таки, факт відповідності
будівництва позивача нормам Законів
"Про планування і забудову територій,
"Про основи містобудування", Проекту,
встановлено рішенням апеляційного
суду Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року по справі № 0907/18409/2012.

Окрім цього, рішенням апеляційного
суду Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року по справі № 0907/18409/2012
встановлено, що відповідач
використовує своє право власності щодо
земельної ділянки без шкоди відносно
прав, свобод та гідності громадян,
інтересам суспільства.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Разом з тим, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Що стосується листа управління
архітектури і містобудування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 18
лютого 2011 року № К/38/2, то в даному листі
Управління повідомило, що проектні
пропозиції по реконструкції з
прибудовою в представлених
підприємцем ОСОБА_4 розмірах та об'ємах
прибудови не погоджуються Управлінням
в зв'язку з порушенням існуючих норм
при блокуванні до новозбудованого
житлового будинку ОСОБА_5
(перекриваються вікна будинку,
порушуються нормативні відстані).

Питання погодження проектних
пропозицій по прибудові може
розглядатись при зменшенні проектних
розмірів прибудови для блокування її з
новозбудованим житловим будинком в
межах глухої стіни будинку, або, при
блокуванні прибудови на всю довжину
житловою будинку, узгодити з ОСОБА_5
повне перепрофілювання
новозбудованого будинку або його
перебудову.

Фактично в листі від 18 лютого 2011 року №
К/38/2 чітко визначено 2 варіанти за яких
позивач зможе здійснити забудову
власної ділянки: 1) або зменшити
проектні розміри, 2) або погодити це
питання з ОСОБА_5

Знову ж таки, управлінням архітектури
та містобудування як спеціалізованою
установою не констатовано жодних
порушень будівельних норм з боку
позивачки, та прав і інтересів інших
осіб ,в тому числі позивача.

Тобто, спір в даній ситуації виник між
позивачем та управлінням архітектури і
містобудування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, яке не
погодило проектні пропозиції позивача.

Саме вказаний документ в повній мірі,
разом з іншими матеріалами, спростує
доводи позивача про порушення його
прав з боку відповідача.

Наявність такого висновку
уповноваженого органу свідчить про те,
що позивач має право на забудову
власної земельної, що дане право ніким
не порушено, і реалізація даного права
має відповідати нормативним вимогам,
що ставляться до будівництва.

Слід зазначити те, що Управління
архітектури і містобудування як
спеціальний та компетентний орган в
галузі містобудування запропонував
позивачу декілька варіантів вирішення
його питання щодо погодження проектних
пропозицій щодо забудови власної
земельної ділянки. Дане заключення не
містило жодних зауважень щодо
неправомірності здійснення
відповідачем будівництва саме таким
чином.

Що стосується безпосередньо самих
позовних вимог, то слід зауважити, що
виконання відповідачем дій у випадку
задоволення судом позовних вимог, що
визначені в прохальній частині
позовної заяви, а саме, відновити
порушене право на забудову, шляхом
влаштування глухої стіни, що будується
по межі земельних ділянок, які належать
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а саме
замуруванням вікон, позначених на
Проекті реконструкції магазину з
прибудовою на АДРЕСА_1 цифрами 1,2,3,4,9,10
по частині спільної межі
новозбудованої будівлі ОСОБА_5,
призведе до того, що вказаний
новозбудований об'єкт не буде
відповідати вже затвердженому та
погодженому Проекту, який пройшов
державну експертизу. Вчинення дій
такого характеру унеможливить
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію, оскільки останній буде
містити в собі очевидні
невідповідності проекту, що є
неприпустимим. Із змісту план-схеми
земельної ділянки із нанесенням на неї
новозбудованої будівлі,
топогеодезичних вишукувань території
де проводиться будівництво та іншої
проектно-кошторисної документації
вбачається, що відповідачка здійснила
будівництво власної будівлі по
спільній межі не вздовж всієї межі
земельних ділянок, а виключно в межах,
де дотикались їх спільні будівлі. І на
тому місці якраз і облаштована стіна
без віконних отворів. А стіна, що йде
вже далі і має в собі віконні отвори
зводилась на власній земельній ділянці
відповідача, на відстанях до 2-х метрів
від межі.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. 319, 375, 391 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 5, 17 Закону України "Про
основи містобудування", ст. 42, 116
Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 4,
10, 11, 60, 61 ЦПК України, керуючись ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про відновлення порушеного права на
користування та розпорядження
земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15
грудня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.