У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_6, третя особа -
ОСОБА_7, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», подану представником
Овчаруком А.С., на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 3 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 15 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк промислово-інвестиційний банк»
(далі - ПАТ «Акціонерний комерційний
банк промислово-інвестиційний банк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7, про звернення
стягнення на предмет іпотеки - нежиле
приміщення у будинку АДРЕСА_1,
площею 35,8 кв.м, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ
«Акціонерний комерційний банк
промислово-інвестиційний банк» з
укладенням від імені ОСОБА_6 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також наданням банку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Позивач посилався на те, що 10 грудня 2007
року між закритим акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний банк
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_7 був укладений кредитний договір
№ 03-2/855, відповідно до якого остання
отримала кредитні кошти у сумі 35 тис.
євро, строком до 9 грудня 2027 року зі
сплатою процентної ставки у розмірі 10,5
% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань 13
грудня 2007 року між закритим
акціонерним товариством «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6 був укладений
іпотечний договір, предметом якого є
нежиле приміщення у будинку АДРЕСА_1,
площею 35,8 кв.м.

ОСОБА_7 не виконала взятих на себе
зобов'язань по сплаті відсотків та
щомісячних платежів за кредитом, тому
банк на підставі ст.ст. 526, 611 ЦК
України, ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»
просив задовольнити позов.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 25 червня 2013
року здійснено заміну позивача з ПАТ
«Акціонерний комерційний банк
промислово-інвестиційний банк» на
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи»), у зв'язку з укладанням між
ПАТ «Акціонерний комерційний банк
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» договору від 17
грудня 2012 року про відступлення прав
вимоги, в тому числі й за договором
іпотеки із ОСОБА_6

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 3 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 15 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог ТОВ
«Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
із ухваленням нового рішення у справі
про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Судом встановлено, що 10 грудня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний банк
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_7 був укладений кредитний договір
№ 03-2/855, відповідно до якого остання
отримала кредитні кошти у сумі 35 тис.
євро, строком до 9 грудня 2027 року зі
сплатою процентної ставки у розмірі 10,5
% річних (т. 1 а.с. 7-11).

На забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаним кредитним договором 13
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6, як
майновим поручителем, було укладено
договір іпотеки, посвідчений 13 грудня
2007 року приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 7802 (а.с.
15-20). Предметом іпотечного договору є
нежиле приміщення у будинку АДРЕСА_1,
площею 35,8 кв.м.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір про відступлення
права вимоги, пп. 2.1, 2.2 якого визначено,
що останнє набуло право вимагати
виконання своїх зобов'язань, в тому
числі за договором іпотеки від ОСОБА_6

Висновком судово-економічної
експертизи № 08 від 21 березня 2013 року,
призначеної у даній справі,
встановлено, що заява на видачу готівки
№ 1 від 13 грудня 2007 року, подана до
філії ПАТ «Відділення Промінвестбанку
в м. Тернополі» не відповідає вимогам
чинних нормативно-правових актів
України. Видача готівки іноземної
валюти проводиться банком за заявою на
видачу готівки юридичним особам або
фізичним особам з їх поточних або
депозитних (вкладних) рахунків та
переказу без відкриття рахунку
оформлення ЗАТ «Промінвестбанк»
операції з надання ОСОБА_7 кредиту у
готівковій іноземній валюті за
кредитним договором № 03-2/855 від 10
грудня 2007 року, не відповідає вимогам
чинних на момент укладення кредитного
договору нормативно-правових актів,
оскільки видача готівки іноземної
валюти фізичним особам за заявою на
видачу готівки проводиться з їх
поточних або депозитних (вкладних)
рахунків та переказу без відкриття
рахунку; встановлений у п.3.3 договору не
відповідає вимогам чинних на момент
укладення кредитного договору
нормативно-правових актів. Приймання
готівки іноземної валюти від фізичних
осіб проводиться банком за заявою на
переказ готівки на поточні, вкладні
(депозитні) рахунки та переказ без
відкриття рахунку.

Прийнявши до уваги висновок
експертизи, дослідивши інші наявні у
справі докази, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
дійшов висновку, про те, що позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено факту передачі ОСОБА_7 35 тис.
євро, тобто надання кредиту, згідно з п.
2.1 кредитного договору. З огляду на те,
що кредитний договір (основне
зобов'язання) не породив жодних
юридичних наслідків (не відбувся), то
договір щодо забезпечення такого
неіснуючого зобов'язання також не
породжує жодних прав і обов'язків.

Крім того, судами встановлено, що між
банком та ОСОБА_7 6 жовтня 2008 року
відсоткова ставка за користування
кредитом була збільшена з 10,5% до 15% без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу його
відповідальності по основному
зобов'язанню, тому порука припинилася
зі збільшенням обсягу
відповідальності, в силу ст. 559 ЦК
України.

Однак такі висновки суду слід визнати
передчасними.

Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553-559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Роблячи висновок про те, що договір
іпотеки є припиненим в силу ст.
559 ЦК України, суд не врахував, що
іпотекодавець відповідає в межах
вартості предмету іпотеки, а тому
висновок суду щодо припинення договору
іпотеки з підстав, визначених ст. 559 ЦК
України, є неправильним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд дійшов висновку
про те, що договір № 03-2/855 від 10 грудня
2007 року є безгрошовим, однак такий
висновок суду є помилковим з підстав
того, що в силу ст. 638, ч. 3 ст. 639 ЦК
України, договір набирає чинності з
моменту підписання сторонами. В
матеріалах справи є заява про видачу
готівки, підписана самою ж
відповідачкою (т.1 а.с. 21-24). До
того ж сама відповідачка не
заперечувала підписання нею
кредитного договору та заяви про
видачу кредиту.

Крім цього, з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 03-2/855 від 10 грудня 2007 року
вбачається, що ОСОБА_7 здійснювала
платежі на погашення заборгованості за
цим договором (т. 1 а.с. 12-14).

Слід також зазначити, що посилання
суду, як на підставу для відмови в
задоволенні позову на висновок
судово-економічної експертизи № 08 від
21 березня 2013 року є неправильним,
оскільки даним висновком не
спростовуються позовні вимоги банку за
спірними угодами.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення
місцевого суду та ухвала апеляційного
суду підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», подану представником
Овчаруком А.С., задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 3 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 15 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк