Справа № 183/2646/14-ц
№ 2/183/2503/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Березюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Новомосковської
міської ради, треті особи:
Новомосковська міська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_2, про
визнання права власності, -
в с т а н о в и
ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до Новомосковської
міської ради, треті особи:
Новомосковська міська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_2, в якому
просить визнати за нею право власності
на новостворене нерухоме майно житлову
прибудову А1 площею 37,2 кв.м. та гараж Н
площею 20,9 кв.м., розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом першої черги після смерті її
матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_3, після смерті
якої відкрилась спадщина у вигляді
частини квартири АДРЕСА_1.
За життя в 2000 році ОСОБА_3 було
збудовано до квартири - прибудову А1
площею 37,2 кв.м. та гараж Н площею 20,9 кв.м.
Дані добудови були збудовані згідно
рішення № 273 виконавчого комітету
Новомосковської міської ради
депутатів від 21.04.1999 року про дозвіл на
будівництво індивідуальних житлових
будинків, добудов до них, будівництва
гаражів та господарчих побудов.

Померла ОСОБА_3 заповіту не склала, а
тому позивачка є єдиним спадкоємцем
після її смерті за законом.

Позивач зазначає, що померлій ОСОБА_3
належала 1/3 частини вищевказаної
квартири. Інша 1/3 належить позивачці, та
1/3 також належить ОСОБА_2. Рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06.04.2012
року визнано право часткової власності
з виділенням відповідних часток
співвласників, але не визнано право
власності на житлову прибудову А1 та
гараж Н. У зв'язку з цим, з приводу
узаконення житлової добудови та
гаража, позивачка зверталася до
виконавчого комітету Новомосковської
міської ради, Новомосковської міської
державної нотаріальної контори, однак
в оформленні права власності на ці
об'єкти нерухомості їй було відмовлено,
так як ці об'єкти є самовільним
будівництвом.

Посилаючись на положення ст.ст.331, 346 ЦК
України, ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
позивачка звернулася з даним позовом
до суду за захистом своїх невизнаних,
оспорюваних прав.

В судове засідання позивач не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи у свою відсутність,
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача -
Новомосковської міської ради в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, причина неявки суду не
відома, тому суд, з погодження позивача,
відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України,
провів заочний розгляд справи.

Представник третьої особи -
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3, що стверджується
актовим записом про її смерть (а.с.55).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3
заповіту не склала, а тому спадкування
в даному випадку здійснюється за
законом.

З матеріалів спадкової справи
заведеної Новомосковською міською
державною нотаріальною конторою після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
вбачається, що спадкоємцем після її
смерті є донька ОСОБА_1 (а.с.59-60).

Інших спадкоємців судом не
встановлено.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06.04.2012 року за ОСОБА_1
визнано право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим на
даний момент їй належить 2/3 частини
вищезазначеної квартири, а за ОСОБА_2
тим же Рішенням суду визнано право
власності на 1/3 частину вищезазначеної
квартири (а.с.11-12).

Згідно свідоцтв про право власності на
нерухоме майно від 29.11.2013 року, ОСОБА_1
належить 2/3 частини земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
площею 0,0365 га, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 1/3 частини цієї
земельної ділянки (а.с.13, 15).

Згідно Витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 29.11.2013
року, Витягу про державну реєстрацію
прав КП «Новомосковське МБТІ» ОСОБА_1
належить 2/3 частини квартири з
будівлями та спорудами, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 1/3
частини цієї квартири (а.с.14, 16, 17, 18).

Як зазначалося вище, до складу спадщини
входять всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинялися
внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК
України).

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_3,
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя не набула
у встановленому законом порядку права
власності на новозбудовані житлову
прибудову А1 та гараж Н.

Крім того, суду надано постанову
Новомосковської державної
нотаріальної контори про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2014
року, з якої вбачається, що державним
нотаріусом Носенко А.Г. відмовлено
ОСОБА_1 у посвідченні договору
дарування частини квартири та
земельної ділянки розташованих по
АДРЕСА_1, з тих підстав, що з наданих
заявницею документів не вбачається, що
власниками (ОСОБА_1 та ОСОБА_2) введена в
експлуатацію житлова прибудова А14 та
самовільно побудований гараж Н (а.с.24).

Відповідно до статті 331 Цивільного
кодексу України: право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав па
нерухоме майно та їх обтяжень»,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, розміщене на території України.

Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та
роз'яснень Верховного Суду України дає
підстави для висновку, що право на
судовий захист пов'язане виключно з
порушенням суб'єктивного права
позивача. Отже, суд може захистити лише
порушене право позивача. Відсутність
хоча б однієї з умов надання судового
захисту суб'єктивного права виключає
можливість задоволення
матеріально-правових вимог позивача.
Інше б суперечило основному завданню
цивільного судочинства, - захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК,
ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі»). При цьому варто
враховувати, що обставину дійсного
(реального) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів позивача (або
наслідки у вигляді збитків чи інших
обмежень) має довести належними,
допустимими і достовірними доказами
саме позивач.

За принципом змагальності кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

В порушення даних вимог закону, позивач
не надала суду жодних доказів того, що
вона зверталася до спеціально
уповноважених державних органів
(Державної інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області) з питання
введення в експлуатацію житлової
прибудови А1 та гаража Н, у зв'язку з чим,
судом не вбачається факту порушення,
невизнання чи оспорення прав позивача
стосовно вищевказаних об'єктів
нерухомості.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 не
обґрунтований, а тому в його
задоволенні слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 3, 58, 10, 57, 60, 212, 214, 215, 224 ЦПК України,
ст. ст. 331, 1223, 1225, 1261, 1267 ЦК України, ст. 4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав па нерухоме
майно та їх обтяжень», -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Новомосковської міської ради, треті
особи: Новомосковська міська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_2, про
визнання права власності - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, що не була присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
В.В. Березюк