РІШЕННЯ

22.01.2014 р.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_2,

10031, АДРЕСА_1,

про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20.11.2013 р. звернулась до суду із
вищевказаною позовною заявою про
розірвання шлюбу та стягнення на її
користь із ОСОБА_2 аліментів на
утримання двох спільних дітей у
розмірі по 1/6 частини усіх видів
заробітку (доходу) відповідача
щомісячно на кожну дитину, але не менше
ніж 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня звернення до суду і до досягнення
дітьми повноліття.

Позов мотивовано тим, що 13.11.2004 р. між
позивачем та відповідачем був
зареєстрований шлюб. Від спільного
проживання у даному шлюбі сторони
мають двох спільних дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 На
даний час діти проживають з позивачем.
Сімейне життя у сторін не склалося
через несумісність характерів та різні
погляди щодо порядку ведення
домашнього господарства. Шлюб фактично
розпався, сторони втратили почуття
любові та поваги, тому примирення
позивач вважає неможливим. У позовній
заяві ОСОБА_1 вказала на те, що спору
щодо поділу спільного майна та місця
проживання дітей немає. В
обґрунтування вимог позивач зазначила,
що відповідач має міцне здоров'я і
постійне місце роботи, тому і
можливість надавати грошову допомогу
на утримання спільних дітей, їх
виховання та розвиток. Крім того, інших
неповнолітніх дітей у ОСОБА_2 не має.

У судове засідання 22.01.2014 р. сторони не
з'явились, того ж дня, до початку
розгляду справи надали суду заяви, в
яких просять розглядати справу за їх
відсутності. У поданій заяві позивач
позов підтримала, просила
задовольнити, відповідач позовні
вимоги визнав повністю та проти
задоволення даного позову не
заперечував. /а.с. 12, 13/

Так, згідно норм ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову, суд
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що у матеріалах справи є
достатньо доказів про взаємовідносини
сторін, розгляд справи відбувся у
відсутності учасників процесу згідно
ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК
України у зв'язку із неявкою сторін у
судове засідання, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось. /а.с. 14/

Згідно до норм ст. 51 Конституції
України та ст. 24 Сімейного Кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді дружини і чоловіка, примус до
шлюбу не допускається.

У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України
кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
збереження шлюбних відносин є
порушенням права чоловіка, дружини на
свободу та особисту недоторканість.

Відповідно вимог ст. 112 цього Кодексу
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розлучення, бере до уваги наявність
дитини та інші обставини життя сторін.

Ці вимоги закону узгоджуються та
доповнюються нормами п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України під №
16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю»,
а саме, проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає
у тому, що шлюб може бути розірвано у
судовому порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження їх сім'ї стали
неможливим. З цією метою суди повинні
уникати формалізму при вирішенні
позовів про розірвання шлюбу, всебічно
з'ясовувати фактичні взаємини
подружжя, мотиви та причини розлучення,
забезпечувати участь у засіданні, як
правило, обох сторін, уживати заходів
до примирення подружжя. Рішення суду
про розірвання шлюбу повинно
відповідати вимогам законності та
обґрунтованості. При цьому законність
і обґрунтованість рішення
визначається не тільки дотриманням
судом норм процесуального права при
розгляді цивільних справ, а й
виконанням судом вимог матеріального
права, що регулює правовідносини
сторін, а саме особисті немайнові права
і обов'язки подружжя.

За змістом ст. 55 СК України дружина та
чоловік зобов'язані спільно
піклуватись про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік
зобов'язаний утверджувати в сім'ї
повагу до матері. Дружина зобов'язана
утверджувати в сім'ї повагу до батька.
Дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім'ї
за свою поведінку в ній.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи із
наступного.

Зі змісту свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_3 встановлено, що 13.11.2004 р.
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції у Житомирській області
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
про що зроблено відповідний актовий
запис № 1776. Після шлюбу дружині
присвоєно прізвище «ОСОБА_1». /а.с. 2-А/

Із копій свідоцтв про народження
вбачається, що сторони є батьками
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідний актовий запис
за № 1506), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(відповідний актовий запис за № 1983) /а.с.
3, 4/

Діти зареєстровані та мешкають разом
із матір'ю - позивачем по справі. /а.с. 5/

Встановлено, що спору про поділ майна
та місця проживання і виховання
спільних дітей на даний час не існує.
Сторони припинили шлюбні відносини
через те, що мають різні погляди на
сімейне життя, обов'язки та побут.

Беручи до уваги ступінь конфліктних
відносин та причини припинення шлюбних
відносин, суд вважає, що вживати
заходів щодо примирення подружжя не
доцільно.

Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

За наведених обставин, враховуючи
згоду відповідача на розлучення, суд
вважає, що подальше спільне життя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, що відповідно до ст. 112 СК
України є підставою для розірвання
шлюбу.

Батьки зобов'язані виховувати дітей,
піклуватися про їх духовний і фізичний
розвиток.

Статтею 27 Конвенції про захист прав
дитини встановлено, що батько (-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення у межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Крім того, згідно до положень Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття, способи виконання цього
обов'язку визначаються за домовленістю
між ними. За відсутності такої
домовленості, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу батька (матері) із
врахуванням обставин ст. 182 за рішенням
суду з дня пред'явлення позову.

Як зазначає ч. 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд керується виключено
інтересами дітей, які потребують
регулярної батьківської матеріальної
допомоги.

При визначенні розміру аліментів, що
підлягають стягненню із відповідача,
суд врахував його згоду щодо повного
задоволення вимог позивача, крім
того, сімейний стан сторін і те, що

відповідач інших утриманців не має,
добровільно матеріальної допомоги не
надає, тому своїм рішенням суд стягує
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання спільних синів у розмірі по
1/6 частини всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно на кожну дитину, але
не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються із дня
пред'явлення позову до суду.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішення
у межах сплати платежу за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 158, 169, 174, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, ст.ст. 104, 105, 110, 112-115, 180-183, 191
Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб, що зареєстрований 13.11.2004 р.
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції у Житомирській області,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
актовим записом № 1776 - розірвати.

Стягувати із ОСОБА_2, ідентиф. № НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_1, ідентиф. № НОМЕР_2,
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6
частини усіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 20.11.2013 р.
і до ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

Стягувати із ОСОБА_2, ідентиф. № НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_1, ідентиф. № НОМЕР_2,
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6
частини усіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
20.11.2013 р. і до ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Допустити негайне виконання рішення у
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентиф. № НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_1, ідентиф. № НОМЕР_2,
сплачений нею згідно квитанції № 004600731
від 20.11.2013 р. судовий збір у сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентиф. № НОМЕР_1,
на користь держави судовий збір у сумі
229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.
на наступні реквізити: одержувач -
УДКСУ у м. Житомирі, ідентиф. код - 38035726,
банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Житомирській області, МФО - 811039, р/р -
0003.

Відповідно до вимог ст. 115 СК України
рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надіслати до органу державної РАЦСу за
місцем ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян.

Шлюб припиняється у день набрання
чинності рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 (десяти) днів із дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів із дня отримання копії даного
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.О. Корицька