Справа № 740/680/14 Провадження №
22-ц/795/2230/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Бережняк В. Д. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Онищенко О.І.при
секретарі:Сахаровій К.О.за
участю:представника ОСОБА_5-ОСОБА_6,
позивача ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 09 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з житлового
будинку, зняття з реєстраційного
обліку,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 09.09.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні власністю шляхом
виселення з житлового будинку, зняття з
реєстраційного обліку, задоволено.
Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_7
права користування та розпорядження
своїм нерухомим майном на власний
розсуд, шляхом виселення ОСОБА_5 з
житлового будинку АДРЕСА_1, із зняттям з
реєстраційного обліку. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. в
рахунок відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від
07.10.2014року заяву ОСОБА_5 про перегляд
заочного рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 09.09.2014 року по даній справі
залишено без задоволення ( а.с. 91).

В апеляційний скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні
вимог заявленого позову. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення ухвалено судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Апелянт вказує, що
судом задоволено вимоги заявленого
позову щодо виселення його з будинку
АДРЕСА_1, при цьому суд не врахував тієї
обставини, що з 03.02.2014року відповідач не
має доступу до вказаного будинку, в
якому проведено заміну замків на
вхідних дверях. Апелянт зазначає, що в
спірному будинку залишились тільки
його речі, і за даних обставин апелянт
вважає, що суд безпідставно виселив
його зі спірного будинку, оскільки
позивачем ОСОБА_7 належним чином не
доведено існування перешкод у
користуванні її власністю. Апелянт
вказує, що при вирішенні даного спору
по суті судом не враховані положення
статті 109 Житлового кодексу України,
статті 40 Закону України''Про іпотеку''.
При цьому апелянт зазначає, що у разі
звернення стягнення на жиле
приміщення, яке було передано в
іпотеку, але було придбано не за кошти,
отримані а позику, що була забезпечена
цією іпотекою, мешканці такого
приміщення виселяються з наданням
іншого постійного житлового
приміщення, про що зазначається в
рішенні суду про виселення. На думку
апелянта, з врахуванням положень
статті 109 Житлового кодексу України,
його виселення зі спірного будинку
повинно проводитись за рішенням суду з
одночасним наданням мешканцям іншого
постійного жилого приміщення, постійне
жиле приміщення, що надається особі,
яку виселяють, повинно бути зазначено в
рішенні суду, проте, позивачем не
запропоновано іншого постійного
житлового приміщення, до якого суд має
виселити відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі приписів
статті 308 ЦПК України приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, -
залишенню без змін, з наступних
підстав.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджуються її матеріалами, що
згідно свідоцтва від 13.01.2014 року, ОСОБА_7
є власником житлового будинку АДРЕСА_1,
який було придбано нею з прилюдних
торгів (а.с.7). Відповідно до витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, дата формування: 13.01.2014 року
(а.с.8), ОСОБА_7 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки виконавчого
комітету Ніжинської міської ради № 368
від 06.02.2014 року, в будинку АДРЕСА_1
зареєстрований та проживає ОСОБА_5
(а.с.6).

На адресу відповідача позивачем
17.01.2014року направлявся відповідний
лист з вимогою надати ключі від
спірного будинку та звільнити будинок
від особистих речей, відповіді від
відповідача позивач не отримувала
(а.с.9).

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 23.06. 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_5 до
Ніжинської міської державної
нотаріальної контори Чернігівської
області, ОСОБА_7 про визнання
нотаріальної дії незаконною, визнання
недійсним свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів,
відмовлено(а.с.50-51).Вказане рішення
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Чернігівської області від 20.08.2014
року (а.с.53).

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від
15.11.2013року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 19.12.2013року, відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_8 до
відділу державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції, приватного підприємства
„Нива-В.Ш.", ОСОБА_7 про визнання
прилюдних торгів та їх результатів
недійсними. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.03.2014 року рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 15.11.2013 року
та ухвала апеляційного суду
Чернігівської області від 19.12. 2013 року
залишені без змін (а.с.48-49).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги
ОСОБА_7, суд першої інстанції виходячи з
норм матеріального права, які
регламентують спірні правовідносини
та фактичних обставин справи, прийшов
до висновку про їх обґрунтованість.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції щодо задоволення вимог
заявленого позову, з наступних підстав.

В ході судового розгляду даної справи
судом встановлено і вказані обставини
підтверджуються матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_7 є власником будинку
АДРЕСА_1 ( а.с. 7,8).

ОСОБА_7 звернулась з позовом до
відповідача ОСОБА_5, колишнього
власника вказаного будинку про
усунення перешкод у користуванні її
власністю, посилаючись на існування
перешкод у користуванні і
розпорядженні її власністю ( а.с. 2-3).

Відповідно до приписів ч.1 статті 3 ЦПК
України, яка регламентує право на
звернення до суду за захистом, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України, кожна
особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

За змістом ч.1 статті 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ч.1 статті 16 ЦК
України.

Відповідно до статті 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

Згідно з приписами ч.1 статті 319 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1 статті 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому згідно статті 391
ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Наведені вище норми цивільного
законодавства України дають підстави
для висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпоряджання своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі, шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
виселення відповідача з житлового
приміщення, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
позивач, як власник спірного
будинку-особа, яка має передбачене
законом право володіння, користування
і розпоряджання своїм будинком, тому
позовні вимоги ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні власністю є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню. За даних обставин суд
першої інстанції ухвалив вірне по суті
рішення про задоволення вимог
заявленого позову, вказавши, що
необхідно усунути перешкоди у
здійсненні ОСОБА_7 права користування
та розпорядження своїм нерухомим
майном на власний розсуд, шляхом
виселення ОСОБА_5 з житлового будинку
АДРЕСА_1. При цьому суд також застосував
наслідки виселення відповідача,
вказавши в рішенні, - із зняттям
відповідача з реєстраційного обліку.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду першої
інстанції нормам матеріального і
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи, не можуть
бути підставою для його скасування,
оскільки вказані доводи апелянта не
знайшли свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

Твердження апелянта про те, що він не
створює позивачу перешкоди у
користуванні її власністю, оскільки не
проживає у спірному будинку, він є лише
зареєстрованим в будинку та в будинку,
як припускає апелянт, залишились його
речі, також не можуть бути підставою
для скасування оскаржуваного рішення
суду. Оскільки в ході судових розглядів
даної справи апелянтом не спростовані
доводи та докази позивача відносно
того, що він своєю поведінкою створює
перешкоди позивачу, як власнику
будинку, у користуванні спірним
будинком.

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60
ЦПК України, яка регламентує обов'язок
доказування та подання доказів, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Апелянт стверджує, що будинок АДРЕСА_1,
не був придбаний за рахунок кредиту
банку, він був лише предметом іпотеки,
за іпотечним договором, передавши своє
майно в іпотеку, ОСОБА_5 фактично
виступив майновим поручителем
ТОВ''Ніжинбуд''. За даних обставин
апелянт вважає, що його виселення з
вказаного будинку повинно проводитись
з одночасним наданням іншого
постійного жилого приміщення, разом з
тим, як вказує апелянт, позивачем не
запропоновано іншого постійного
житлового приміщення, до якого суд має
виселити ОСОБА_5

Апеляційний суд вважає, що вказані
доводи апелянта не можуть бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду, оскільки в
правовідносинах, які виникли по даній
справі, йдеться мова не про звернення
стягнення на спірний будинок, як на
предмет іпотеки, а про усунення
перешкод у здійсненні позивачем, як
власником свого права користування та
розпоряджання будинком АДРЕСА_1, який
було придбано нею з прилюдних торгів.
Тобто, правовідносини виникли між
власником та колишнім власником житла,
і в даному випадку власник житла має
право на підставі статті 391 ЦК України
заявити позов до колишнього власника
житла про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення та зняття з реєстрації. При
цьому нормами матеріального права, які
регламентують спірні правовідносини,
що виникли між сторонами у даній
справі, не передбачено надання іншого
постійного жилого приміщення
колишньому власнику житла.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не містять в собі
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції,
ухваленого на основі з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304,307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 09 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: