Справа № 635/1615/13-ц
Головуючий у І інстанції -
Провадження: 22-ц/790/8837/13
Головуючий в суді ІІ інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 11 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області,
Виконавчий комітет Височанської
селищної ради Харківського району
Харківської області щодо відновлення
межі та стану земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що ним на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, посвідченого 22.08.2002р.
державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1352,
після смерті матері ОСОБА_7, було
успадковане належне їй на праві
власності нерухоме майно - житловий
будинок з належними до нього
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходяться в АДРЕСА_1.

Право власності на спадкове майно було
зареєстроване Позивачем КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» 15.09.2002р. за реєстровим
№ 2787 в реєстрову книгу № 22.

Вказував, що вищезазначений житловий
будинок було побудовано його нині
померлими батьками у 1958 році на
земельній ділянці загальною площею 930
кв.м на підставі Договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки, посвідченого 24.03.1958 року
Мереф'янською державною нотаріальною
конторою за реєстровим номером 1338,
зареєстрованого в Харківському
міжміському БТІ 10.01.1963 року за
реєстровим номером 4- 650, реєстрова
книга № 809.

Зазначав, що з моменту побудови до
теперішнього часу вказаний житловий
будинок не перебудовувався та не
реконструювався.

З його земельною ділянкою межують
житлові будинки з надвірними будівлями
відповідачів, розташовані на
відповідних земельних ділянках площею
0,10 га. З одного боку, у житловому
будинку АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_4 та
члени її родини, а з другого боку,
власником житловому будинку АДРЕСА_3, є
ОСОБА_6, де фактично проживають її
батьки.

За роки хвороби його матері, яку він
вимушений був забрати для належного
догляду до себе у м. Харків, а потім його
тяжкої хвороби після смерті матері,
земельною ділянкою АДРЕСА_1 ніхто не
користувався. До користування
зазначеною земельною ділянкою він та
члени його сім'ї повернулися у 2009 році.

Саме за вищевказаний проміжок часу
ОСОБА_4 перемістила межу, що поділяє
їхні земельні ділянки в глиб його
території, а саме: по межовій лінії 24 м
до будинку АДРЕСА_1 - 1 м; від межової
лінії 25 м до будинку АДРЕСА_1 - 3 м; по
межовій лінії 53,6 м - 0,7 м.

ОСОБА_6 було переміщено межу земельної
ділянки в глиб його території - на 0,9 м.

Вказував, що незаконні дії
відповідачів щодо захвату частини
земельної ділянки АДРЕСА_1 з обох
сторін, а також незаконні дії ОСОБА_4
щодо самочинного будівництва
господарських споруд на межі та його
земельній ділянці порушують його
права, як землекористувача та
позбавляють його права на затвердження
технічної документації із землеустрою
і відповідно, оформлення права
власності на земельну ділянку.

Просив зобов'язати ОСОБА_4 відновити
межі земельної ділянки АДРЕСА_1
виділеної на підставі Договору про
надання в безстрокове користування
земельною ділянкою, посвідченого 24.03.1958
року Мереф'янською державою
нотаріальною конторою за реєстровим №
1338, зареєстрованого в Харківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 10.01.1963 року за
реєстровим № 4-650, реєстрова книга № 809,
та межові знаки між земельними
ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,
відповідно до Рішення виконкому
Харківської районної ради від 10.01.1958
року, Акту про виносу меж в натуру від
05.02.1958 року, Договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки від 11.08.1958 року, згідно плану
меж вказаних у проекті забудови
земельної ділянки від 26.11.1958 року,
шляхом знесення самочинно побудованих
прибудови, будівель та споруд: гаражу
літ. «Д», сараю літ. «И», вбиральні літ.
«Н» та огорожі № 3; зобов'язати ОСОБА_4
не порушувати межі землекористування
між земельними ділянками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_6 відновити
межу земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_3 шляхом знесення побудованого
сараю та влаштування проходу до
веранди житлового будинку в іншу
сторону, з урахуванням висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 3882/6023 від 23.08.2013 року
наданого ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса; судові витрати та судовий
збір покласти на ОСОБА_4

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_4 відновити межі
земельної ділянки АДРЕСА_1 та межові
знаки між земельними ділянками АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно
побудованих прибудови, будівель та
споруд: прибудови літ. «А1-1» до
житлового будинку літ. «А-1», гаражу літ.
«Д», сараю літ. «И», вбиральні літ. «Н»
та огорожі № 3, у відповідності до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 3882/6023 від 13.08.2013 року.
Зобов'язано ОСОБА_4 не порушувати межі
землекористування між земельними
ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові
витрати в розмірі 2448 грн. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму судового
збору в розмірі 229,40 грн. В задоволенні
іншої частини позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвали
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права та неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
ґрунтуються на доказах. В
обґрунтування скарги зазначено, що
судом першої інстанції не було усунуто
суперечності експертизи, застосовані
норми, які не діяли у часі, прийнято
рішення за межами позовних вимог, без
дотримання процесуального порядку.
Позивач не заявляв позовних вимог про
знесення прибудови «А1-1» до житлового
будинку «А-1», тому у суду не було
підстав для задоволення позовних вимог
в цій частині. Також в мотивувальній
частині рішення суду не вказано чому
судом першої інстанції не було взято до
уваги вказані обставини при вирішенні
спору.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4
були порушені права позивача, як
землекористувача.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції у повному обсязі погодитися
не можна з огляду на наступне.

По справі встановлено, що на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, посвідченого 22.08.2002 року
державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1352,
ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_7,
успадкував належне їй на праві
власності нерухоме майно - житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1
/а.с. 11/.

Право власності на спадкове майно було
зареєстроване позивачем в КП
«Харківське районне БТІ» 15.09.2002 року за
реєстровим № 2787, що підтверджується
штемпелем в Свідоцтві про право на
спадщину за заповітом від 02.08.2002 року
/а.с.11/.

Житловий будинок АДРЕСА_1, було
побудовано нині померлими батьками
позивача у 1958 році на земельній ділянці
загальною площею 930 кв.м на підставі
Договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки,
посвідченого 24.03.1958 року Мереф'янською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим номером 1338, зареєстрованого
в Харківському міжміському БТІ 10.01.1963
року за реєстровим номером 4-650,
реєстрова книга № 809, що
підтверджується технічним паспортом
від 20.05.2002 року /а.с.13-17/.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 22.04.2013 року по
справі була призначена судова
будівельно-технічна експертиза щодо
встановлення факту порушення границь
земельної ділянки АДРЕСА_1 між
землекористувачами земельних ділянок
АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 /а.с. 177-178/.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
3882/6023 від 23.08.2013 року наданого ХНДІСЕ ім.
засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено,
що має місце порушення меж земельної
ділянки АДРЕСА_1 з боку земельних
ділянок домоволодінь по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 за даними правовстановлюючих
документів та за дійсними (фактичними)
даними. Порушення меж з боку
землекористувача земельної ділянки
АДРЕСА_2 виражається в наступному -
наявне фактичне користування частиною
земельної ділянки АДРЕСА_1, в зв'язку з
частковим розташуванням самочинно
побудованих споруд та частковою зміною
(збільшенням) розміру заїзду, в зв'язку
з будівництвом власником
домоволодіння АДРЕСА_2 житлової
прибудови. Встановити порушення меж з
боку землекористувача земельної
ділянки АДРЕСА_3 - не надається
можливим, з причин вказаних у
дослідженні;

межі земельної ділянки АДРЕСА_1,
виділеної на підставі Договору про
надання в безстрокове користування
земельною ділянкою, посвідченого 24.03.1958
року Мереф'янською державою
нотаріальною конторою за реєстровим №
1338, зареєстрованого в Харківському
міжміському БТІ 10.01.1963 року за
реєстровим № 4-650, реєстрова книга № 809
на теперішній час мають як збільшення
розмірів, так і зменшення розмірів;

встановлено наявність зміни меж та
конфігурації земельної ділянки
АДРЕСА_1;

часткове зменшення та часткове
збільшення розміру (місцерозташування)
меж з боку землекористувача
домоволодіння АДРЕСА_2;

часткове зменшення та часткове
збільшення розміру (місцерозташування)
меж з боку землекористувача
домоволодіння АДРЕСА_3 (є незначними та
суттєво не впливають на конфігурацію
земельної ділянки АДРЕСА_1);

існує порушення межі земельної ділянки
АДРЕСА_1 будівництвом гаражу літ. «Д»,
сараю літ. «И», вбиральні літ. «Н» та
огорожі №3, які побудовані власником
сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_2;

гараж літ. «Д», сарай літ. «И» та
вбиральню літ. «Н» побудовано з
недотриманням ст.ст. 95, 103 Земельного
Кодексу України та з недотриманням
нормативної відстані 1 м від межі
сусідньої земельної ділянки, для
обслуговування та ремонту, згідно п. 3.25*
ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і
забудова міських та сільських
поселень»;

розташування гаражу літ. «Д», вбиральні
літ. «Н», сараю літ. «И» за адресою:
АДРЕСА_2 по відношенню до земельної
ділянки АДРЕСА_1 не відповідає діючим
державним будівельним нормам;

запропоновано відновити межі
земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно
до Рішення виконкому Харківської
районної ради від 10.01.1958 року, Акту про
виносу меж в натуру від 05.02.1958 року,
Договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки від
11.08.1958 року, згідно плану меж вказаних у
проекті забудови земельної ділянки від
26.11.1958 року.

В дослідницькій частині вищевказаної
експертизи вказано, що Рішенням
виконкому Харківської районної ради
від 10.01.1958 року виділено у безстрокове
користування ОСОБА_7 земельна ділянка
АДРЕСА_1 площею 930кв.м.

Актом про винос меж в натурі від 05.02.1958
року, межі земельної ділянки АДРЕСА_1
площею 930кв.м винесено в натурі, межові
знаки встановлено.

Договором про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності
від 11.08.1958 року, земельна ділянка
АДРЕСА_1 площею 930 кв.м надано ОСОБА_7.

Проектом забудови земельної ділянки
від 26.11.1958 року вказано межі земельної
ділянки № АДРЕСА_1 площею 930кв.м
/а.с.245-301/

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України
передбачено, що землекористувачі
зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів, дотримуватись
правил добросусідства, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені
права власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
власник земель може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
зокрема, відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Відповідно до вимог ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власнику землі,
приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
осіб, які самовільно зайняли земельні
ділянки, повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок
проводиться за рішенням суду.

Згідно вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними рушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує готи визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Власник або інша заінтересована особа
мають право звернутися до суду за
забезпеченням права власності,
пов'язаних з усуненням перешкод, які
заважають власнику або іншому
титульному володільцеві здійснювати в
повній мірі та беззаперечно свої права
володіння та розпорядження майном.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
№ 6 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» встановлено, що
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані (будуються) ... без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України № 303 8-VI
від 17.02.2011 р. «Про регулювання
містобудівної діяльності» дозвільний
документ (ст.ст. 35-37), що дає право
виконувати підготовчі та будівельні
роботи саме того об'єкту і на тій
земельній ділянці, яка передана з цією
метою певній особі.

Будівництвом, яке здійснюється з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, вважається у тому числі і
будівництво, яке хоча і здійснюється за
наявності проекту, але з порушенням
державно-будівельних норм та
санітарних правил.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» відповідно до вимог
статті 376 ЦК України встановлено право
на звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову . самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а
також власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4
ст. 376 та ст. 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону
України № 3038-VI право на звернення до
суду з позовом про знесення самочинно
збудованих об'єктів містобудування
належить також відповідним інспекціям
ДАБК.

Пунктом 6 вищезазначеної постанови
пленуму встановлено, що право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги, крім вимог в частині
зобов'язання знесення прибудови «А1-1»,
суд ухвалив рішення з додержанням
вимог процесуального та матеріального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що
позовна заява подається в письмовій
формі.

Згідно п. 4 позову ОСОБА_5 просив:
Зобов'язати відновити межу та стан
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2
шляхом знесення самочинно побудованих
гаражу, сараю та надвірної вбиральні. У
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №3882/6023 від 23.08.2013 р.
наданного ХНДІСЕ ім. Засл. Проф.
М.С.Бокаріуса були розглянуті питання
стосовно гаражу літ."Д", сараю літ. "И",
вбиральні літ."Н". Але суд самостійно
визначив, що на час розгляду справи
прибудова літ."А1-1" до житлового будинку
є самочинно збудованою та виніс
рішення щодо її знесення без письмових
вимог позивача. Тим самим суд вийшов за
рамки вимог позову чим порушив вимоги
ч. 1 ст.11, ст. 119 ЦПК України.

За вказаних обставин, відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
вважає за можливе задовольнити
частково апеляційну скаргу, змінивши
рішення суду першої інстанції, шляхом
скасування в частині посилання на
зобов'язання ОСОБА_4 знести прибудову
літ. «А-1-1» до житлового будинку літ.
«А-1» за адресою: АДРЕСА_2.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне проведення експертом
судової будівельно-технічної
експертизи не ґрунтується на
матеріалах справи. Так, допитаний у
суді експерт повністю підтримав
висновок експертизи.

Крім того, експертиза була проведена у
спеціалізованій експертній установі,
не зацікавленим у розгляді справи
експертом.

Клопотань про проведення додаткової чи
повторної експертизи відповідачі не
заявляли.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Змінити рішення Харківського
районного суду Харківської області від
11 грудня 2013 року шляхом скасування в
частині зобов'язання ОСОБА_4 знести
прибудову літ. «А-1-1» до житлового
будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині це ж рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ОСОБА_4 без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -