АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1428/14
Головуючий 1 інст. -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» лютого 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що з 10.06.2011 року сторони
знаходилися в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що на
теперішній час вони проживають окремо,
подальше проживання однією родиною та
збереження шлюбу неможливе, оскільки у
них різні характери, погляди на життя.
Подружжя втратило почуття кохання та
поваги один до одного, постійно між
ними виникають сварки та
непорозуміння. Просила розірвати шлюб
та залишити їй дівоче прізвище
«ОСОБА_2».

Позов ОСОБА_1 не визнав та подав
зустрічний позов до ОСОБА_2 про
визначення участі у вихованні та
вільному спілкуванні з дитиною
батьком, у прийнятті якого ухвалою
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2013 року -
відмовлено.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 23 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 - задоволено; шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 - розірвано, залишено за
позивачкою дошлюбне прізвище -
«ОСОБА_2», дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
залишено проживати із позивачем
ОСОБА_2, при видачі свідоцтва про
розірвання шлюбу стягнуто з ОСОБА_1 на
користь держави державне мито в
розмірі 17,00 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі
114,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати і ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити. При цьому посилався на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вважав, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що позов
стосувався тільки розірвання шлюбу, а
суд вирішив питання і щодо місця
проживання малолітньої дитини. Вказав,
що суд не з`ясував фактичні відносини
між подружжям, не встановив дійсні
причини позову та не взяв до уваги
наявність малолітньої дитини.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
подружжя, малолітньої дитини, що має
істотне значення.

Судом встановлено, що сторони
знаходилися в зареєстрованому шлюбі з
10.06.2011 року. Від шлюбу мають сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Постійні сварки та
непорозуміння привели до того, що з
липня 2013 року сторони проживають
окремо, спільне господарство не ведуть.
В суді першої інстанції за ініціативою
ОСОБА_1 сторонам надавався строк для
примирення 1 місяць, який позитивних
результатів не дав.

Статтею 112 СК України передбачено
підстави для розірвання шлюбу. При
цьому суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини та інші
обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснила, що шлюбні відносини сторони
припинили з липня 2013 року. З цього часу
вони проживають за різними адресами:
вона - у своїх батьків за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 - за адресою: АДРЕСА_2.
Після припинення шлюбних відносин син
ОСОБА_3 проживає разом з нею,
знаходиться на її утриманні. ОСОБА_1
надає грошову матеріальну допомогу на
утримання сина в розмірі 800,00 грн. - 1000,00
грн., яку вона вважає недостатньою. Під
час надання строку для примирення
ОСОБА_1 ніяких кроків для цього не
зробив. Подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що
судом не з'ясовано фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, строк для примирення
в один місяць занадто малий, тому в
задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно
відмовити, судовою колегією не
приймаються, оскільки як вбачається з
пояснень ОСОБА_2 грубе ставлення
відповідача до неї та дитини стало
причиною розірвання шлюбу, яке привело
до постійних сварок та непорозумінь.
Ніяких кроків для примирення ОСОБА_1 не
зробив. Клопотань щодо надання строку
для примирення в суді апеляційної
інстанції від ОСОБА_1 не надходило. В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на
тимчасовий розлад відносин, проте не
вказав причини такого розладу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не
прийняв його зустрічний позов про
визначення участі у вихованні та
вільному спілкування з дитиною
батьком, вийшов за межі позову і
вирішив питання щодо місця проживання
сина, тому в задоволенні позову
необхідно відмовити, судовою колегією
не приймаються, оскільки як вбачається
з матеріалів справи з часу припинення
шлюбних відносин син проживав разом з
матір'ю за місцем проживання її
батьків, тому сторони не мали суперечок
щодо місця проживання дитини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердила, що вона ніколи не
заперечувала проти спілкування сина з
батьком. Під час надання строку для
примирення в один місяць ОСОБА_1 надав
зустрічний позов про визначення участі
у вихованні та вільному спілкування з
дитиною батьком. В ухвалі суду від
23.10.2013 року зазначено, що спільний
розгляд первісного позову про
розірвання шлюбу та зустрічного позову
про визначення участі у вихованні та
вільному спілкування з дитиною батьком
є недоцільним, оскільки із матеріалів
справи не вбачається, що ОСОБА_1
звертався до виконавчого комітету
Харківської міської Ради в особі
управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики щодо порушення його права
спілкування з сином, що такі порушення
його прав мали місце і що йому
відмовлено у спілкуванні з сином. При
цьому ОСОБА_1 роз'яснено, що він не
позбавлений можливості звернутися до
суду з вказаним позовом з додержанням
загальних правил щодо його
пред'явлення.

Встановивши обставини справи повно,
надавши їм належну оцінку, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку щодо задоволення позову
ОСОБА_2

Оскільки ухвалене судове рішення
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи, судова колегія
вважає, що підстав для його зміни або
скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 23 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: