№ 2/255/28/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Цукурова В.П.,

при секретарі - Губаль В.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Петрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» про
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» про
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат, посилаючись на наступне.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 26.10.2012 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «ВУСО», яким було
змінено рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 27.01.2012 р.,
було встановлено, що відповідач - ПрАТ
«СК «ВУСО», зобов'язаний сплатити на
користь позивача 29 507,05 грн. суми
страхового відшкодування за Договором
№ 49683-80-02 від 05.07.2007 р. Судом першої
інстанції встановлено, що пеня, річні
та інфляційні витрати, нараховані за
період з 08.08.2009 р. по 02.01.2010 р. та
складають відповідно 8 122,85 грн. пені,
691,00 грн. річних та 1 920,94 грн інфляційних.
В частині періоду нарахування штрафних
санкцій рішення суду першої інстанції
змінено не було, а було змінено лише
суму основного боргу (страхового
відшкодування), що вплинуло на розмір
штрафних санкцій, але період у часі їх
нарахування залишився незмінним.

Зазначене рішення суду апеляційної
інстанції у касаційному порядку не
оскаржувалось.

Отже, зазначеними рішеннями
встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» має
прострочення у виплаті страхового
відшкодування перед позивачем в
розмірі 29 507,05 грн. з 08.08.2009 р. Також
судами стягувались штрафні санкції за
період з 08.08.2009 р. лише по 02.01.2010 р. До
цього часу ПРАТ «СК «ВУСО» своїх
зобов'язань перед позивачем не
виконало.

Таким чином, позивач не скористався
своїм правом на стягнення пені за
період з 03.01.2010 р. по 25.03.2013 р. (по момент
подачі позову до суду), тобто за 1177 днів.

Відповідно до п. 12.1 договору, страховик
несе майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення сплати
страхового відшкодування шляхом
сплати страхувальнику пеню в розмірі 0,1
% від суми заборгованості за кожний
день прострочення виплати.

Отже, пеня за період з 03.01.2010 р. по 25.03.2013
р. на суму 29 507,05 грн. повинна
розраховуватись наступним чином: 29
507,05*(0,1/100)*1177 = 34 729,80 грн. - розмір пені.

Сума річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України за період з 03.01.2010р. по 25.03.2013р.

складає: 29507,05*(3/100)/365*1177 = 2 854,5 грн.

Інфляційні збитки за період з січня 2010
р. по березень 2013 р. складають 5 634,77 грн.

Таким чином, у позивача на момент
подання позову, а саме на 25.03.2013р., є
право на отримання 34 729,80 грн. пені, 2 854,5
грн. річних та 5 634,77 грн. інфляційних
нарахувань за несвоєчасне виконання
свого грошового зобов'язання, а разом 43
219,07 грн.

Просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на
його користь 34 729,80 гривень пені за
період з 03.01.2010 р. по 25.03.2013 р., 2 854,50
гривень річних за період з 03.01.2010 р. по
25.03.2013 р., 5 634,77 гривень інфляційних за
період з січня 2010 р. по лютий 2013 р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав пояснення, аналогічні викладеним
у заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, надала суду письмові
заперечення, розрахунок та просила
застосувати строк позовної давності
(а.с. 61-62, 68-69)

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
докази у справі в їх сукупності,
прийшов до висновку про необхідність
частково задовольнити позовні вимоги з
наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПрАТ «СК ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту №-01 від
05.07.2008 року, предметом якого були
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, використанням
та розпорядженням транспортним
засобом Scoda Fabia, д/н НОМЕР_1.

04.07.2009 року у м. Рені Одеської області
сталося ДТП за участю застрахованого
транспортного засобу, під керуванням
позивача, внаслідок якого транспортний
засіб зазнав пошкоджень.

07.07.2009 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування.

10.11.2009 року відповідач прийняв рішення,
оформлене страховим актом №7003-02, яким
відмовлено позивачу у задоволенні його
заяви про страхове відшкодування,
мотивувавши цю дію тим, що позивачем
були порушені умови договору, а саме п.
8.1.2, 11.1.3, 11.1.8, 11.7.

Дані факти встановлені рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 27.01.2012 року та рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
26.10.2012 року, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 26.10.2012 року
стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь
ОСОБА_3 страхове відшкодування з
урахуванням індексу інфляції в сумі 29
507,05 гривень, 3% річних у сумі 1 770,42
гривень, договірну пеню у розмірі 4 219,39
гривень, судові витрати у розмірі 108,77
гривень (а.с. 15).

На виконання вказаного рішення
відповідачем було перераховано
вищевказану суму на рахунок ВДВС
Ворошиловського РУЮ м. Донецька. Факт
сплати страхового відшкодування у
розмірі 29 507,05 гривень підтверджується
платіжним дорученням №13190 від 08.02.2013
року (а.с. 63).

У той же час, судом встановлено, що
позивач не скористався правом на
стягнення з відповідача пені за
прострочення виконання зобов'язання,
встановленим договором добровільного
страхування та ст. 625 ЦК України.

Стосовно застосування ст. 625 ЦК України
до спірних правовідносин, суд зазначає
наступне.

Стаття 625 ЦК України розміщена в
розділі І «Загальні положення про
зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому
поширює свою дію на всі зобов'язання,
якщо інше не передбачено в спеціальних
нормах, які регулюють суспільні
відносини з приводу виникнення, зміни
чи припинення окремих видів
зобов'язань.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, враховуючи юридичну
природу правовідносин сторін як
грошового зобов'язання, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК
України, якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання.

Аналізуючи правові норми, зокрема
ст.ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд
прийшов до висновку про те, що проценти
та неустойка є різними правовими
інститутами, обмеження можливості
одночасного застосування яких законом
не встановлена. Законодавство не
виключає можливості одночасного
стягнення з боржника пені згідно ч. 3 ст.
549 ЦК України, індексу інфляції та 3%
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналогічна правова позиція міститься в
Постанові Верховного Суду України від
06.06.2012 року по справі №6-49цс12.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст.
625 ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три відсотки річних від простроченої
суми за весь час прострочення та суму
боргу з урахуванням індексу інфляції.

Кількість днів, за які прострочено
платіж з 03.01.2010 року по 07.02.2013 року
складає 1132 дні, сума основної
заборгованості за вирахуванням
індексу інфляції - 26 577,53 гривень. Таким
чином, розмір відсотків за
прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідачем складає: 26
577,53 гривень х 3% річних : 365 днів Х 1132 дні =
2 472,80 гривень.

Середній розмір індексу інфляції з
03.01.2010 року по 07.02.2013 року - 1,141%. Таким
чином, інфляційне збільшення суми
заборгованості складає: 26 577,53 гривень х
1,141%= 30 316,32 гривень (вся сума боргу з
урахуванням індексу інфляції), 30 316,32
гривень - 26 577,53 гривень = 3 738,79 гривень
(сума інфляції).

Крім того, відповідно до п. 12.1 договору,
страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення сплати страхового
відшкодування шляхом сплати
страхувальнику пеню в розмірі 0,1 % від
суми заборгованості за кожний день
прострочення виплати.

У той же час, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 258
ЦК України, до вимоги про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

З позовом до суду ОСОБА_3. звернувся
27.03.2012 року. З урахуванням наведеного,
сума пені повинна бути стягнута за
період з 27.03.2012 року по 07.02.2013 року - день
фактичного виконання відповідачем
зобов'язання зі сплати страхового
відшкодування, тобто за 318 (триста
вісімнадцять) днів.

Таким чином, загальна сума пені складає
8 451,65 гривень (26 577,53 гривень х (0,1/100) х 318).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного
Кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином і у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність частково
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до
ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення пені, 3%
річних та інфляційних втрат та
стягнути з відповідача на користь
позивача пеню у розмірі 8451,65 гривень,
інфляційні втрати у розмірі 3738,79
гривень, 3% річних у розмірі 2472,80 гривні,
а всього стягнути 14663 (чотирнадцять
тисяч шістсот шістдесят три) гривні 24
копійки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО» в
дохід держави судовий збір у розмірі
229,40 гривень.

Справу розглянуто в межах заявлених
позовних вимог з урахуванням обраного
позивачем способу захисту права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 258, 536, 549, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст.
11, 58-60, 88, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» про стягнення пені, 3%
річних та інфляційних втрат -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 8451,65
гривень, інфляційні втрати у розмірі
3738,79 гривень, 3% річних у розмірі 2472,80
гривні, а всього стягнути 14663
(чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят
три) гривні 24 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО» у
дохід держави судовий збір у розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м.Донецька до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано у нарадчій кімнаті
у одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька

В.П. Цукуров