Справа № 185/9784/13-ц
У Х В А Л А

07 травня 2014 року           Суддя
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області Врона А.О.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
позики, -

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2014 року заява ОСОБА_1 про
забезпечення позову передана для
розгляду судді. В заяві про
забезпечення позову позивач просить
постановити ухвалу про забезпечення
позову, якою накласти арешт на все
майно, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_2, що мешкає по
вул.Свердлова, 17, м.Павлоград,
Дніпропетровська область, в тому числі
на корпоративні права в товаристві з
обмеженою відповідальністю «Заман
ЛТД», а саме на частку в статутному
фонді у розмірі 50%, що складає 200000 грн.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов
висновку що подана заява не підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Частиною 1 ст.153 ЦПК України
встановлено, що заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до частин 2-3 ст.151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: причини,
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зроби ти неможливим
виконання рішення суду.

Подана заява повинна відповідати
вимогам, які встановлені ст. 151 ЦПК
України. Підставою забезпечення позову
є обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Заявник просить суд накласти арешт на
все майно, що належить на праві
приватної власності ОСОБА_2, в тому
числі на корпоративні права в
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД», а саме на
частку в статутному фонді у розмірі 50%,
що складає 200000 грн.

Згідно ухвали Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 лютого 2014 року заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів за
договором позики задоволено частково:
заборонено ОСОБА_2 та іншим особам
здійснювати будь-які дії, спрямовані на
відчуження в будь-який спосіб
транспортного засобу ВАЗ 210990, д/н
НОМЕР_1, к.Y6Д3270, св-во КХС 834386 від
03.12.2005 р. (кредит), який належить на праві
власності ОСОБА_2, та транспортного
засобу ОСОБА_3, д/н НОМЕР_2, к.Y6ДТ144,
св-во ЯАА 814735 від 31.08.2004 р. (кредит), ТЗ
викрадено 31.01.2006 року, який належить на
праві власності ОСОБА_2, в задоволенні
іншої частини заяви відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 квітня
2014 року ухвала Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 лютого 2014 року про
забезпечення позову залишена без змін.

Заявник повторно звернувся із заявою
про забезпечення позову, посилаючись,
що на даний час скасовано ухвалу
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року про закриття
провадження у справі у зв’язку з
визнанням мирової угоди по справі
№185/9622/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про розподіл майна, що будо придбано в
шлюбі, якою визнано ОСОБА_4 власником 50%
частки (долі) корпоративних прав на
суму 200000 грн. в статутному фонді
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД», на яку
посилався суд в своєму судовому
рішенні.

Як вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
24.02.2014 року ОСОБА_2 є засновником
(учасником) товариства з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД», розмір
внеску до статутного фонду – 200000 грн.,
ОСОБА_1 є засновником (учасником)
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД», розмір
внеску до статутного фонду – 200000 грн.,
розмір статутного капіталу товариства
з обмеженою відповідальністю «Заман
ЛТД» складає 400000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 Цивільного
процесуального кодексу України позов
може бути забезпечено накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Арешт майна являє собою заборону
розпорядження майном до набрання
рішенням законної сили або до
скасування ухвали про забезпечення
позову. Арешт майна складається з
проведення його опису, оголошення
заборони розпоряджатися ним, а за
необхідності – обмеження права
користування майном або його передача
на зберігання іншим особам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 року №9 розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суддя має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Накладення арешту на частку в
статутному фонді юридичної особи, яка
не є стороною у справі, є такими
заходами, які можуть перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи.

Відповідно до частин 1,2 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Проте заявником не доведено
доцільність, не обґрунтовано
необхідність застосування саме такого
виду забезпечення позову, як арешт
корпоративних прав в товаристві з
обмеженою відповідальністю «Заман
ЛТД» - частки в статутному фонді у
розмірі 50%, враховуючи наслідки арешту
50% частки в статутному фонді
підприємства для провадження
господарської діяльності
підприємства.

Виходячи з вищенаведеного та
враховуючи обставини, встановлені по
справі, у суду відсутні підстави для
накладання арешту на корпоративні
права в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД», а саме на
частку в статутному фонді у розмірі 50%,
що складає 200000 грн. з метою
забезпечення позову. Відсутній
причинно-наслідковий зв’язок між
можливістю виконання судового рішення
та вжиттям судом вказаного заходу
забезпечення.

Виходячи з вищенаведеного, у суду
відсутні підстави для задоволення
заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 151-153, 210 ЦПК України суд, –

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
позики – відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її постановлення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_5