Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/955/14
Головуючий у 1 інстанції Боровікова
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 11 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення
ідеальної частки в нерухомому майні,
стягнення грошової компенсації та
поділу рухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи неодноразово уточнював, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визначення ідеальної частки в
нерухомому майні, стягнення грошової
компенсації за частку в квартирі та
поділ рухомого майна.

В обґрунтування позову позивач зазнав,
що 07 березня 1992 року по 17 грудня 2012 року
він перебував з відповідачкою ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: сина - відповідача ОСОБА_5 та
доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу ними було набуте
нерухоме майно - трикімнатна квартира
за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 307 780 грн.,
автомобіль ВАЗ 21011, державний номер
НОМЕР_1, придбаний у 2011р., вартістю 10000
грн., шафа-купе вартістю 6000 грн.,
холодильник NORD вартістю 2 000 грн.,
телевізор SONY вартістю 2 000 грн.,
телевізор SUPRA, вартістю 2000 грн.,
двоспальне ліжко вартістю 3500 грн.

У 2012 році через постійні конфлікти
позивача з колишньою дружиною
відповідачкою ОСОБА_4, відповідачі
змінили у квартирі замки, тим самим
перешкоджаючи йому у користуванні
належною їм усім квартирою, через що,
він був змушений переїхати на нове
місце проживання.

На підставі викладеного і посилаючись
на те,що виділити належну йому частку
у квартирі неможливо, позивач просив
суд визначити його ідеальну частку в
нерухомому майні у вигляді 1/5 частини
трикімнатної квартири, належної йому
на праві спільної сумісної власності,
яка знаходиться за вищезазначеною
адресою; стягнути з відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на його
користь грошову компенсацію вартості
належної йому 1/5 ідеальної частки в
трикімнатній квартирі у розмірі 61556
грн.; поділити належне йому та
відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності рухоме майно, а
саме: автомобіль ВАЗ 21011, держномер
НОМЕР_1 вартістю 10000 грн., шафу-купе
вартістю 6000 грн., холодильник «Nord» - 2000
грн., телевізор «Sony» - 2000 грн., телевізор
«Supra» - 1000 грн., двоспальне ліжко - 3500
грн., виділивши йому у власність
автомобіль ВАЗ 21011, вартістю 10 000 грн., а
відповідачці ОСОБА_4 - шафу-купе - 6000
грн., холодильник «Nord» - 2000 грн.,
телевізор «Supra» - 1000 грн., телевізор SONY
вартістю 2000 грн., двоспальне ліжко - 3500
грн., судові витрати покласти на
відповідачів солідарно.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3 ідеальну частку у
розмірі 1/5 частки трикімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, що знаходиться у спільній
сумісній власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 10 вересня 1997 року та свідоцтва про
право на спадщину за законом від 02
червня 2005 року.

Залишено вищезазначену квартиру у
спільній сумісній власності сторін.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Оскаржуване рішення не у повній
мірі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Судом першої інстанції встановлено і
з матеріалів справи вбачається,що
позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з
07.03.1992р. до 17.12.2012р., який був розірваний
рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя, і проживали в
приватизованій трикімнатній квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що
знаходиться у його спільній сумісній
власності з відповідачами ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка дорівнює 4/5 часткам
у квартирі на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 10 вересня
1997 року.

У зазначеній квартирі відповідачці
ОСОБА_7 належить 1/5 частка на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 02 червня 2005 року.

Визначаючи позивачеві ОСОБА_3 у
власність ідеальну частку у спірній
квартирі і відмовляючи у задоволенні
позову про стягнення з відповідачів на
його користь компенсації вартості 1/5
частки, суд першої інстанції виходив із
вимог ч.1 ст.357 ЦК України про рівність
часток співвласників, ч.3 ст.358 ЦК
України , а саме того,що за законом
компенсація власнику вартості його
частки допускається лише у випадку
неможливості для нього володіння та
користування своєю часткою, проте
позивач доказів про це суду не надав,
відмовився на запропоноване судом , у
відповідності до ст.10 ЦПК України,
призначення судової
будівельно-техічної експертизи щодо
можливості виділу його частки у
спірній квартирі, а також інших
доказів щодо неможливості
користування спірною квартирою.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам і матеріалам
справи , а тому є правильним і судова
колегія з ним погоджується, зважаючи
також і на те,що позивач у позовній
заяві одночасно просив визначити йому
ідеальну частку у вигляді 1/5 частки у
спірній трикімнатній квартирі і
стягнути з співвласників вартість цієї
частки, що є взаємовиключними вимогами.

Разом із тим при розгляді судом
спору в частині поділу майна подружжя
допущені порушення вимог
процесуального і матеріального права,
надана неналежна оцінка доказам у
справі, неправильно вирішений спір.

Згідно до вимог ст.70 ч.1 СК України у
разі поділу майна,що є об»єктом права
спільної сумісної власності
подружжя,частки майна дружини та
чоловіка є рівними,якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Із позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про розділ майна видно,що позивач,
посилаючись на придбання рухомого
майна подружжям під час шлюбу , просив
розділити це майно, у тому числі
автомобіль ВАЗ 21011,д/н НОМЕР_1, вартістю
10 000гр., придбаний подружжям у 2011році,
шафу-купе,вартістю 6 000гр.,холодильний
««Nord» - 2000 грн., телевізор «Sony» - 2000 грн.,
телевізор «Supra» - 1000 грн., двоспальне
ліжко - 3500 грн.,проте суд неправильно
застосував ч.2 ст.365 ЦК України,яка не
підлягала застосуванню, відмовив у
задоволенні позову,фактично не
вирішивши спір,не зваживши на те,що ч.2
ст.365 ЦК України передбачає припинення
права на частку у спільному майні за
вимогою інших співвласників .

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Із здобутих у справі доказів
вбачається,що сторони у справі в період
шлюбу придбали майно: шафу-купе, .,
двоспальне ліжко .Відповідачкою
визнаний факт придбання сторонами
зазначених речей ; вартість шафа-купе і
двоспального ліжка визнана в загальній
сумі 1000гр.

Доказів щодо придбання сторонами
автомобіля ВАЗ 21011 держ.№?
НОМЕР_1,холодильника ««Nord» - 2000 грн.,
телевізора «Sony» - 2000 грн., телевізора
«Supra» - 1000 грн. , а також вартості
шафи-купе у розмірі 6 000гр. і
двоспального ліжка 3500 грн. з
урахуванням їх ступню зносу і вартості
на час розгляду судом справи позивачем
не надано.

Із відповіді ГУМВС України в
Запорізькій області №10/4-701 від 27.02.2014р.
на запит суду вбачається,що автомобіль
ВАЗ 21011 державий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3
не зареєстрований,тому він не підлягає
розділу між подружжям ОСОБА_4.

В засіданні судової колегії ОСОБА_5
надав оригінал технічного паспорту на
автомобіль ВАЗ 2101 д.н НОМЕР_2,із якого
вбачається,що власником автомобіля є
ОСОБА_12Із наданої довіреності від
27.04.2011р. видно,що власник зазначеного
автомобіля передав ОСОБА_5 право
керування автомобілем.З урахуванням
того,що надані документи не стосуються
спірного автомобіля ВАЗ 21011 д.н
НОМЕР_1,який зазначений у позовній
заяві, із яких до того ж вбачається,що
ОСОБА_5 не є його власником,зазначений
автомобіль не може бути включений до
майна,що підлягає поділу між подружжям
ОСОБА_4.

Судова колегія вважає доведеними
частково позовні вимоги і приходить до
висновку про те,що поділу між
подружжям ОСОБА_4 підлягає майно:
шафа-купе і двоспальне ліжко, загальною
вартістю 1 000гр.,, частка кожного з
подружжя у якому складає по 500гр .

З огляду на зазначене,судова
колегія приходить до висновку про
те,що рішення суду в частині поділу
рухомого майна підлягає скасуванню з
постановленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог і виділення ОСОБА_3
шафи-купе,вартістю500гр.,а ОСОБА_4-
двоспальне ліжко,вартістю500гр.

З урахуванням того,що спірна
квартира не придбавалась подружжям
ОСОБА_4 за спільні кошти, а разом із
іншими членами сім»ї була
приватизована , вона не є спільним
майном подружжя,що підлягає розділу.

Крім того оскільки у спірній
квартирі відповідачці ОСОБА_7 належить
на праві власності 1/5 частка, а
позивачеві ОСОБА_3 внаслідок
визначення судом його ідеальної
частки-15 частка у спірній квартирі,
право спільної сумісної власності у
цій квартирі припинилось, і квартира у
відповідності до ст. 356 ч.1 ЦК України
належить співвласникам на праві
спільної часткової власності, тому
висновок суду про залишення спірної
квартири у спільній сумісній
власності сторін підлягає виключенню
із рішення суду.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року у цій
справі в частині поділу майна подружжя
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_3
шафу-купе,вартістю 500гривень.

Виділити у власність ОСОБА_4 двоспальне
ліжко ,вартістю500гривень.

У задоволенні іншої частини
позовних вимог про поділ спільного
майна подружжя відмовити.

Виключити із резолютивної
частини рішення висновок суду про
залишення квартири АДРЕСА_1 у спільній
сумісній власності сторін.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: