Справа № 303/1428/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі
головуючої судді Курах Л..В., при
секретарі Довганич Р. С., за участю
головного державного виконавця Зейкан
В. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Мукачево
подання головного державного
виконавця міського відділу Державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області Зейкан В. Л. про
тимчасове обмеження у праві виїзду
громадянина України ОСОБА_2 за межі
України, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Зейкан В. Л. за
погодженням із начальником МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду з
поданням про встановлення тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України.

Подання мотивовано тим, що на виконанні
в міському відділі державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа Мукачівського міськрайонного
суду виконавчий лист за №2-1609 виданий
22.06.2011 року Мукачівським міськрайонним
судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 832
(вісімсот тридцять дві) грн.. 00 коп.
щомісячно з урахуванням індексу
інфляції, починаючи з 04 квітня 2011 року і
до досягнення дитиною повноліття.
Боржником не вчинено жодних дій,
спрямованих на виконання рішення суду.

Державний виконавець МВ ДВС Зейкан В. Л.
в судовому засіданні подання
підтримав, з підстав викладених в
поданні, просив суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення державного
виконавця, дослідивши матеріали
подання, матеріали цивільної справи №
2-1609/11, матеріали виконавчого
провадження № 26763465, які були надані
суду для огляду, суд приходить до
висновку, що в задоволенні подання слід
відмовити з наступних підстав.

22 червня 2011 року Мукачівським
міськрайонним судом видано виконавчий
лист, про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4
аліменти у розмірі 832 (вісімсот
тридцять дві) грн.. щомісячно з
урахуванням індексу інфляції,
починаючи з 04 квітня 2011 року і до
досягнення дитиною повноліття.

16 вересня 2011 року відкрито виконавче
провадження з виконання
вищенаведеного виконавчого листа.

З матеріалів подання вбачається, що
державний виконавець вчиняв дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», спрямовані на
виконання рішення суду, зокрема, 11.11.2011
року накладено арешт на все майно, що
належить боржнику, 29 грудня 2011 року
винесено постанову про розшук майна
боржника.

Окрім того, державний виконавець
неодноразово звертався до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду громадянина України
ОСОБА_2 за межі України.

Так, ухвалами Мукачівського
міськрайонного суду від 06.08.2013 року,
23.09.2013 року, 26.12.2013 року у задоволенні
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду громадянина України
ОСОБА_2 за кордон - відмовлено.

Статтею 217 ЦПК України передбачено, що
суд, який ухвалив рішення, може вжити
заходів для забезпечення його
виконання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходження органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає зазначене подання без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997
року, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Сформульована в узагальненні
Верховного Суду України від 01.02.2013 року
«Судова практика щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України» правова
позиція передбачає, що під поняттям
«ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на боржника рішенням» слід
розуміти будь-які свідомі діяння (дії
або бездіяльність) боржника спрямовані
на невиконання відповідного обов'язку
у виконавчому провадженні, коли
виконати цей обов'язок у нього є всі
реальні можливості і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
«доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язань».

Саме невиконання боржником самостійно
зобов"язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов"язків.

У зв'язку з цим, про ухилення боржника
від виконання, покладених на нього
рішенням, обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону №606-XIV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлених державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах, своєчасна
явка за викликом державного виконавця,
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

У поданні державного виконавця не
наведено будь-яких доказів про
спроможність боржника виконати свої
зобов'язання, про злісне ухилення від
виконання рішення суду, не надано
доказів того, що боржник ухиляється від
виконання зобов'язань, за час виконання
рішення виїжджав за межі України, що
призвело до виникнення заборгованості,
не з»являвся на виклики державного
виконавця та його дії свідчать про
намір виїхати за кордон.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України»,
суд,-

У Х В А Л И
В :

У задоволенні подання головного
державного виконавця міського відділу
Державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області Зейкан В. Л. про тимчасове
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_2 за кордон відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуюча
Л.В.Курах