Номер провадження № 22-ц/785/1171/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.10.2012 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_6 про
стягнення боргу, визнання договору
дарування недійсним,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 3-4 т. 1 ), в якому просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь грошову суму, що є
еквівалентом 62 000 дол. США; визнати
недійсним договір дарування від 12.01.2001
року квартири АДРЕСА_1, укладений між
відповідачами, посвідчений приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
міського округу Одеської області
ОСОБА_6 в реєстрі правочинів за № 284.

Свої позовні вимоги, позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_5
16.01.2000 року в усній формі був укладений
строковий договір позики, згідно з яким
він передав, а відповідач прийняв
грошові кошти в розмірі 100 000 дол. США,
натомість відповідач зобов'язався
повертати отриману грошову суму
щомісячно частинам із кінцевим строком
погашення 31 грудня 2010 року.

До 2009 року відповідач повертав
заборгованість частками, а саме на 2009
рік ОСОБА_5 повернув лише 38 000 дол. США,
після чого виплати по поверненню
заборгованості взагалі припинилися.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 12 січня 2001 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 з метою ухилення відповідачів
від виконання своїх обов'язків за
договором позики.

В судове засідання в суд першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивач не з'явився, надав до суду заяву
з проханням розглянути справу за його
відсутністю, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі. Представник ОСОБА_3
проти задоволення позивних вимог
заперечував, просив в задоволенні
вимог відмовити, оскільки вони є
надуманими та нічим не підтверджені.
ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному
обсязі, оскільки дійсно вербальній
формі в 2000 році укладав з ОСОБА_4
договір позики, та на сьогоднішній день
всю суму заборгованості не повернув
через тяжкий матеріальний стан та
сімейні труднощі. Третя особа у судове
засідання не з'явилась, представила до
суду заяву з проханням розглянути
справу без її участі, в своїх
поясненнях заперечувала проти
позовних вимог, щодо визнання
недійсним договору.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.10.2012 року позовну заяву ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_5 (ІК НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІК НОМЕР_2)
на користь ОСОБА_4 (ІК НОМЕР_3) грошову
суму у розмірі 495 566 гривень, що
еквівалентно 62 000 доларів США. Визнано
недійсним договір дарування від 12.01.2001
року, згідно з яким ОСОБА_5 подарував, а
ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1,
яка в цілому складається з: 1-коридор,
2-вбиральня, 3-кухня, 4-ванна, 5-жила,
7-жила, 8-жила, житловою площею 39,1 кв.м.,
6-шафа, 9-лоджія, посвідчений приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 284.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.10.2012 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 04.10.2012 року
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що з оскаржуваним
рішенням не згодна і вважає, що суд,
ухвалюючи рішення неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, не довів обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, не відповідають
висновки суду обставинам справи,
належним доказам дав неправильну
оцінку, порушив та неправильно
застосував норми процесуального і
матеріального права, в зв'язку з чим
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
незаконним та підлягає скасуванню.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала
апеляційну скаргу. Інші учасники
процесу в судове засідання не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та наданих доказів, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
з ухваленням нового рішення, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 16 січня
2000 року між позивачем та ОСОБА_5 був
укладений договір позики, згідно з яким
ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 грошові кошти в
розмірі 100 000 доларів США, а останній
зобов'язався повернути їх до кінця 2010
року.

Даний факт підтверджується розпискою
ОСОБА_5 про отримання коштів. Повертати
гроші відповідач мусив частками, що він
і робив до 2009 року.

Таким чином, ОСОБА_5 порушує взяте на
себе зобов'язання, щодо повернення
грошових коштів, отриманих на підставі
укладеного договору позики, чим
порушує цивільні права позивача.

При укладанні договору позики в 2000
році, забезпечення виконання позики
сторони не здійснювали, оскільки між
ними були приятельські відносини,
причин не довіряти ОСОБА_5 у позивача не
було.

ОСОБА_5 повертати залишок
заборгованості, на даний час, не має
можливості через тяжкий матеріальний
стан, викликаний діями батька ОСОБА_3,
так як він знищив товар на велику суму,
яким ОСОБА_5 здійснював підприємницьку
діяльність.

Виходячи з вищенаведених обставин,
позивач, з метою задоволення своїх
вимог за рахунок майна боржника, просив
суд визнати недійсним договір
дарування від 12 січня 2001 року, згідно з
яким ОСОБА_5 подарував своїй дружині
квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з: 1-коридор, 2-вбиральня,
3-кухня, 4-ванна, 5-жила, 7-жила, 8-жила,
житловою площею 39,1 кв.м., 6-шафа, 9-лоджія,
надавши йому можливість стягнути з
ОСОБА_5 заборгованість за договором
позики. Даний договір був посвідчений
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
округу Одеської області ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент підписання угоди ОСОБА_5
знаходився в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3, вони разом проживали до та
після підписання зазначеної угоди в
зазначеній квартирі, тобто передача
майна від дарувальника обдарованій не
було. Таким чином, відбулося
приховування майна відповідачами
способом укладання мнимих угод та
обумовлено намаганням відповідачів
уникнути стягнення на майно боржника
-ОСОБА_5

Постановою Пленуму ВСУ «Про судову
практику в справах про визнання угоди
недійсною» № 3 від 28.04.1978 року, зі
змінами та доповненнями, внесеними
постановою від 25.12.1992 року № 13 та від
25.05.1998 року № 15, передбачено, що угода
укладена без наміру створити юридичні
наслідки є недійсною незалежно від
мети її укладення. Оскільки, сторони
ніяких дій по здійсненню угоди не
вчиняли суд у таких випадках
постановлює рішення тільки про
визнання угоди недійсною.

Однією з вимог чинності правочину,
відповідно до ст. 203 ЦК України, є
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, недотримання якої є
підставою для визнання його недійсним.

Аналізуючи матеріали справи та докази,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що угода дарування квартири від 12.01.2001
року між відповідачами укладена з
метою уникнення стягнення на майно
ОСОБА_5, без наміру створити юридичні
наслідки і є мнимою.

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 203, 216, 526,
1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 61, 174, 213,
215 ЦПК України, суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції дійшов
до таких висновків неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду ґрунтуються на
недоведених обставинах, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Так відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. ст. 374, 375 ЦК Української РСР, в
редакції 1963 року, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості. Договір позики вважається
укладеним у момент передачі грошей або
речей. Договір позики на суму понад
п'ятдесят карбованців повинен бути
укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 154 ЦК
Української РСР, в редакції 1963 року,
договір вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Якщо згідно з законом
або угодою сторін договір повинен бути
укладений в письмовій формі, він може
бути укладений як шляхом складання
одного документа, підписаного
сторонами, так і шляхом обміну листами,
телеграмами, телефонограмами та ін.,
підписаними стороною, яка їх надсилає.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в
частині стягнення солідарно з
відповідачів грошової суми в
еквіваленті 62 000 дол. США, позивач
посилався на укладення з відповідачем
ОСОБА_5 договору позики (а. с. 3-4 т. 1), на
підтвердження укладення якого надав
копію розписки датовану 16.01.2000 року (а.
с. 7 т. 1).

В своїх запереченнях на позовну заяву
(а. с. 230-232 т. 1) відповідачка ОСОБА_3
вказувала, що вважає факти та
обставини, які зазначені в позовній
заяві ОСОБА_4 надуманими, а сама
розписка є фіктивною і написана уже в
2011 році за спільною домовленістю між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Зазначена позовна
заява подана не інакше як з тією метою,
щоб позбавити її та її дітей права на
належну їй на праві власності
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, з якої
вона поставила питання в судовому
порядку про виселення ОСОБА_5 після
розірвання з ним шлюбу 26.09.2011 року.
Позивач і відповідач ОСОБА_5 навмисно
не бажають надати до суду оригінал
розписки, щоб по ній не були проведені
відповідні експертні дослідження.

Тобто, ОСОБА_3 заперечувала проти
представленої позивачем копії
розписки на підтвердження укладення
договору позики між ОСОБА_4 (позивач) та
ОСОБА_5 (відповідач) і ставила питання в
ході розгляду справи про надання
оригіналу вказаної розписки для
перевірки її експертним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України
письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, в матеріалах справи відсутній
оригінал представленої позивачем
копії розписки датованої 16.01.2000 року на
підтвердження своїх позовних вимог,
докази огляду оригіналу розписки в
судовому засіданні та перевірки її
достовірності експертним шляхом.

За таких обставин, враховуючи позицію
відповідачки ОСОБА_3, викладену в її
запереченнях на позовну заяву та в
апеляційній скарзі, яку вона
підтримала в суді апеляційної
інстанції, стосовно фіктивності
наданої позивачем вищезазначеної
копії розписки, без надання оригіналу
вказаної розписки та перевірки її
достовірності експертним шляхом,
судова колегія вважає, що надана
позивачем копія розписки датована
16.01.2000 року (а. с. 7 т. 1) не може бути
прийнята як доказ укладення між
позивачем та відповідачем ОСОБА_5
договору позики, яким позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги.

В матеріалах справи відсутні також
будь-які інші належні та допустимі
докази, які б підтверджували укладення
між позивачем та відповідачем ОСОБА_5
договору позики, яким позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі
докази та оригінал вказаної розписки
не представлені позивачем і суду
апеляційної інстанції. Позивач
неодноразово належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи судом апеляційної інстанції (а.
с. 99, 110 т. 2) розгляд справи неодноразово
відкладався (а. с. 107, 113 т. 2), однак
позивач так і не з'явився в судове
засідання.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
обставин, якими він обґрунтовував свої
позовні вимоги, в частині укладення ним
з відповідачем ОСОБА_5 договору позики,
а тому позовні вимоги, в частині
стягнення з відповідачів на користь
позивача заборгованості за договором
позики в еквіваленті 62 000 дол. США є
недоведеними та не підлягають
задоволенню.

Також не підлягають задоволенню і
позовні вимоги позивача, в частині
визнання недійсним договору дарування
від 12.01.2001 року квартири АДРЕСА_1,
укладений між відповідачами,
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
округу Одеської області ОСОБА_6 в
реєстрі правочинів за № 284.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, не заперечується
сторонами та підтверджується
матеріалами справи, що вказаний
договір 12.01.2001 року було укладено між
відповідачами та право власності
зареєстровано на вказану квартиру за
ОСОБА_3 (а. с. 8 т. 1).

Позивач не є стороною вказаного
договору та спірною квартирою за цим
договором не було забезпечено будь-яке
зобов'язання ОСОБА_5 перед позивачем, в
тому числі і за договором позики, яким
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги, укладення якого позивачем не
доведено, докази протилежного в
матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що вказаним договором не
порушено права та інтереси позивача, а
тому відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
ст. 15 ЦК України відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача, в
цій частині, з підстав яких просив
позивач.

Однак, суд першої інстанції не звернув
на вищезазначене уваги, неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи та помилково вважав
доведеними обставини, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги, що
мають значення для справи та
неправильно застосував норми
матеріального права, які не
поширюються на спірні правовідносини,
оскільки спірні правовідносини
виникли до набрання чинності Цивільним
Кодексом України, в редакції 2003 року,
яким керувався суд першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції
керуючись ст. 174 ЦПК України не звернув
уваги на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174
ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія частково погоджується з
доводами апеляційної скарги та вважає,
що рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.10.2012 року необхідно скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги стосовно
позовної давності та стягнення з
відповідачів боргу в солідарному
порядку, судова колегія не приймає до
уваги, враховуючи підстави, з яких
скасовується рішення та ухвалюється
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.10.2012 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_6 про
стягнення боргу, визнання договору
дарування недійсним - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

А.П. Бабій

В.А Станкевич