Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 грудня 2012
року між ним та відповідачами був
укладений договір позики грошових
коштів.

Відповідно до умов даного договору
позивач передав у власність ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 68 400
грн., а останні зобов'язалися повернути
таку ж суму грошових коштів в порядку
та на умовах, визначених цим Договором.
В договорі встановлювалися суми та
період повернення коштів.

Зазначив, що відповідно до квитанцій в
січні 2013 року відповідачі сплатили
належні їм суми, а вже починаючи з
лютого 2013 року, суми грошових коштів по
поверненню суми позики сплачувалися
лише відповідачем ОСОБА_2, а ОСОБА_3,
починаючи з 06.02.2013 року не сплачувала
жодних платежів.

Посилаючись на те, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, а відповідачі взяті на
себе зобов'язання не виконали, просить
стягнути на свою користь з ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
сумі 28 689 грн. 80 коп., а з ОСОБА_3
достроково суму боргу в розмірі 28 689
грн. 80 коп., суму несплачених платежів
за період лютого-листопада 2013 року в
сумі 12 596 грн. 80 коп. та суму штрафу 14 963
грн. 80 коп.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнала у повному
обсязі. Пояснила, що дійсно 06 грудня 2012
року між позивачем, нею та ОСОБА_3 був
укладений договір позики грошових
коштів, умови даного договору вона
виконує та не заперечує проти
стягнення з неї суми боргу.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачки ОСОБА_2,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2012 року
між позивачем та відповідачами був
укладений договір позики грошових
коштів (а. с. 37).

Відповідно до п. 1 даного договору,
позикодавець передає у власність
Позичальників, а Позичальники
приймають у власність від Позикодавця
грошові кошти в сумі 68 400 грн. та
зобов'язуються повернути
Позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів в порядку та на умовах,
визначених даним Договором.

Факт отримання відповідачами коштів
від позивача підтверджується п. 4
даного договору (сума позики,
встановлена п. 1 даного договору,
отримана Позичальниками від
Позикодавця до моменту підписання
даного договору в повному обсязі).

Відповідно до п. 2 Договору позики
сторони домовилися, що Позичальники
або будь-який з Позичальників
зобов'язаний повертати вказану у п. 1
даного договору суму частинами у
розмірі 1900 грн. до шостого числа
кожного місяця, тобто перший платіж
Позичальники зобов'язані здійснити до
06 січня 2013 року, а останній до 06 грудня
2015 року.

Пунктом 3 даного договору передбачено,
що за кожен місяць користування
грошовими коштами Позичальники
зобов'язані сплачувати Позикодавцю
кожного місяця в строк, встановлений у
п. 2 цього Договору проценти в розмірі 1,6
від суми, що кожного місяця зменшується
на суму виплачених за цим Договором
грошових коштів.

У пункті 6 Договору позики зазначено, що
позика вважається поверненою в день
зарахування грошової суми, зазначеної
в п. 1 даного Договору, з урахуванням
відсотків, нарахованих за користування
грошовими коштами, на банківський
рахунок Позикодавця, що
підтверджується банківськими
квитанціями або виписками з рахунку
Позикодавця.

У зв'язку із цим, 31 грудня 2012 року
позивачем було надіслано відповідачам
повідомлення із зазначенням
банківського рахунку, на який їм
потрібно було перераховувати кошти
(а.с. 8).

Відповідачі належним чином виконали
обов'язок по сплаті боргу лише у січні
2013 року (а.с. 12).

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, що вже починаючи
з лютого 2013 року, суми грошових коштів
по поверненню суми позики сплачувалися
лише відповідачем ОСОБА_2, а ОСОБА_3,
починаючи з 06.02.2013 року не сплачувала
жодних платежів.

ОСОБА_3 повернула лише частину боргу за
січень 2013 року в сумі 1 500 грн., при цьому,
не виконавши взяті на себе зобов'язання
в повному обсязі та не повернувши решту
суми за договором, що стало підставою
для звернення з даним позовом.

Відповідно до квитанцій за лютий
-листопад 2013 року суму грошових коштів
на рахунок позивача перераховувала
лише ОСОБА_2 (а.с. 12 зворот-17).

Пунктом 9 договору позики визначено, що
у випадку невиконання Позичальниками
зобов'язання за даним Договором, даний
договір може бути поданий до стягнення.
Звернення стягнення за даним Договором
здійснюється у безспірному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

На підтвердження своїх доводів
позивачем було надано оригінал
договору позики, як це передбачене ст.
1047 ЦК України (а.с. 37).

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення на його користь з ОСОБА_2
достроково суми боргу за період з
грудня 2013 року по грудень 2015 року в сумі
28689 грн. 80 коп. та стягнення з ОСОБА_3
достроково суми боргу за період з
грудня 2013 року по грудень 2015 року в сумі
28 689 грн. 80 коп., суми боргу за період з
лютого 2013 року по листопад 2013 року в
розмірі 12 596 грн. 80 коп. підлягають
задоволенню.

У ч. 1 ст. 1047 ЦК України зазначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Згідно п. 8 договору позики у разі
прострочення більше, ніж на 5
банківських днів, виконання
Позичальниками зобов'язання, вказаного
у п. 2 даного Договору, Позичальники
зобов'язані сплатити Позикодавцю суму
простроченого платежу з урахуванням
штрафу в розмірі 1% за кожен день такого
прострочення.

З огляду на те, що ОСОБА_3, починаючи з
лютого 2013 року не виконує свої
зобов'язання, то вона є такою, що
прострочила виконання грошового
зобов'язання, що є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої п. 8 договору позики.

Відповідно до п. 8 договору ОСОБА_3
повинна сплатити штраф в розмірі 1% за
кожен день прострочення виконання
зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що 06 березня
2013 року позивачем на ім'я відповідачів
були направлені претензії щодо
повернення суми боргу за договором (а.с.
9, 11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин справи, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, встановивши правовідносини,
які випливають із встановлених
обставин, та правові норми, які
підлягають застосуванню, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню, а з ОСОБА_2 слід
стягнути на користь позивача
заборгованість за договором позики в
сумі 28 689 грн. 80 коп., а з ОСОБА_3 слід
стягнути на користь позивача
достроково суму боргу в розмірі 28 689
грн. 80 коп., суму несплачених платежів
за період лютого-листопада 2013 року в
сумі 12 596 грн. 80 коп. та суму штрафу 14 963
грн. 80 коп.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України підлягає стягненню витрати по
оплаті судового збору пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог на
користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у розмірі 286
грн. 89 коп., а з ОСОБА_3 562 грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 509, 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,
ст. ст. 3, 4,10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2)
заборгованість за договором у розмірі
28 689 грн. 80 коп. (двадцять вісім тисяч
шістсот вісімдесят дев'ять гривень
вісімдесят копійок) та судовий збір у
розмірі 286 грн. 89 коп. (двісті вісімдесят
шість гривень вісімдесят дев'ять
копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2)
заборгованість за договором у розмірі
56 250 грн. 40 коп. (п'ятдесят шість тисяч
двісті п'ятдесят гривень сорок копійок)
та судовий збір у розмірі 562 грн. 50 коп.
(п'ятсот шістдесят дві гривні п'ятдесят
копійок).

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна