Справа №493/2549/14-ц
Провадження № 2/493/854/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року

Балтський районний суд Одеської
області в складі :

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати угоду
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями, укладену між
ним та відповідачем, дійсною, такою, що
відбулася, та визнати за ним право
власності на житловий будинок (на плані
позначено літ. З) загальною площею 46,8 м.
кв., житловою площею 34,2 м. кв. з ганком І,
господарськими будівлями - сараєм (літ.
А1), вбиральнею (літ. К), вимощенням ІІ,
воротами №1, хвірткою №2, огорожею №3,
розташований на земельній ділянці
площею 341 м2 по АДРЕСА_1, який раніше на
праві приватної власності належав
відповідачу, стверджуючи, що 02.10.2014 року
він уклав з відповідачем угоду
купівлі-продажу житлового будинку,
згідно якої сплатив відповідачу гроші
у сумі 70000 грн., про що складена
відповідна розписка, а відповідач
передав йому правовстановлюючі
документи, технічний паспорт на
будинок, сам житловий будинок з
господарськими будівлями, пообіцяв
з'явитися до нотаріальної контори для
оформлення угоди купівлі-продажу, але
до теперішнього часу відповідач до
нотаріальної контори не з'являється,
крім того, оформити належним чином
угоду неможливо і по причині того, що у
відповідача відсутній державний акт на
земельну ділянку, на якій розташований
житловий будинок з господарськими
будівлями.

Вказані вище обставини позбавили
позивача права володіти,
користуватися, розпоряджатися
придбаним нерухомим майном, з приводу
чого він змушений звернутися до суду з
позовом, надав суду заяву, в якій свої
заявлені вимоги підтримав у повному
обсязі, просить розглянути справу без
його участі.

Відповідач до судового засідання
не з'явився, але надіслав на адресу суду
заяву, в якій позов визнав у повному
обсязі, підтвердив викладені в позові
обставини, в тому числі і те, що наміру
оформити угоду належним чином у
нотаріуса не має, просить справу
розглянути за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності згідно договору
купівлі-продажу від 09.04.1973 року,
посвідченого Балтською державною
нотаріальною конторою, реєстр №1049,
належав житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташований на земельній ділянці
площею 341 м2 по АДРЕСА_1, що сторони
уклали між собою договір
купівлі-продажу вище вказаного
житлового будинку від 02.10.2014 року,
згідно якого відповідач продав, а
позивач придбав вище вказаний житловий
будинок за 70000 грн. і по акту
прийому-передачі від 02.10.2014 року
відповідач передав, а позивач прийняв
житловий будинок з господарськими
будівлями, що відповідно до розписки,
складеної відповідачем, він отримав
від позивача вище вказану суму грошей і
взяв на себе зобов'язання оформити
угоду належним чином у нотаріальній
конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13
Постанови пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657
ЦК України (із змінами, внесеними
згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від
11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, а
відповідно до ст. 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ухилився від нотаріального
посвідчення договору, про що повідомив
у клопотанні про розгляд справи без
його присутності, де вказав, що наміру
з'явитися до нотаріальної контори для
посвідчення договору у нього немає,
тому втрачена можливість посвідчення
вище вказаного договору у нотаріуса, а
також встановлено, що інших підстав
нікчемності правочину в даному випадку
немає.

За таких обставин суд вважає за
можливе застосувати до спірних
правовідносин між сторонами вимог ч.2
ст.220 ЦК України, оскільки сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
виконання умов договору, але
відповідач ухилився від його
нотаріального посвідчення, тому суд
може визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 02.10.2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Що стосується визнання права власності
на нерухоме майно, то як встановлено ч.3
ст.334 ЦК України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір
та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Таким чином, вище зазначені норми
законів приводять суд до висновку про
те, що земельна ділянка, на якій
розташований вище вказаний житловий
будинок з господарськими будівлями,
повинна перебувати у власності
відчужувача цього житлового будинку і
лише в цьому випадку власник земельної
ділянки зобов'язаний отримувати її
кадастровий номер, тобто позивач
повинен був бути власником земельної
ділянки, на якій розміщений будинок.
Позивач власником земельної ділянки,
на якій розташований житловий будинок,
не є, а тому, на думку суду, не повинен
вживати заходів до отримання
кадастрового номеру, що його право
користування земельною ділянкою
переходить разом із правом власності
на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377,
640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.
ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що
відбулася угоду купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями, розташованого на земельній
ділянці площею 341 м2 по АДРЕСА_1,
укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок (на плані позначено
літ. З) загальною площею 46,8 м. кв.,
житловою площею 34,2 м. кв. з ганком І,
господарськими будівлями - сараєм (літ.
А1), вбиральнею (літ. К), вимощенням ІІ,
воротами №1, хвірткою №2, огорожею №3,
розташований на земельній ділянці
площею 341 м2 по АДРЕСА_1, який раніше на
праві приватної власності належав
ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ