У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дубровицького районного суду від 20
січня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення кредитної
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубровицького районного суду
від 20 січня 2014 року задоволено
зазначений позов Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" (далі - ПАТ КБ
„Приватбанк" або Банк) до відповідача:
стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 30
413, 72 гривень кредитної заборгованості
та 304, 14 гривень судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі відповідач покликалася на його
незаконність та необґрунтованість
через неповноту з'ясування обставин, що
мають значення для справи, та на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

На обґрунтування скарги зазначалося
про неврахування судом того, що вона не
підписувала кредитного договору.
Відхилено без достатніх підстав її
клопотання про зупинення провадження у
справі до вирішення іншої справи, в
ході якої повинна підтвердитися та
обставина, що підпис у договорі
зроблений не нею. Це виключає
задоволення позову про стягнення
заборгованості.

Наполягала на застосуванні до спірних
відносин положень цивільного закону
щодо пропуску позовної давності,
оскільки на момент звернення позивача
до суду минуло понад сім років з дня
укладення правочину. При цьому
покликалася на норми ст.ст. 256, 257, 261, 267
ЦПК України, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» від 12.04.1996 року №5 і
п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18.12.2009 року №14.

Просила рішення Дубровицького
районного суду від 20 січня 2014 року
змінити, відмовивши позивачу в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Задовольняючи вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд першої інстанції
правильно виходив з того, що спірні
правовідносини між сторонами не
припинилися і тривають, оскільки Умови
і правила надання банківських послуг
передбачають щоразові поновлення
дванадцятимісячного строку дії
кредитного договору доти, доки
позичальник не подасть письмову заяву
про його розірвання.

Матеріалами справи встановлено, що 10
березня 2006 року між сторонами укладено
кредитний договір (без номеру), за
умовами якого позичальник одержала у
ПАТ КБ «Приватбанк» 7 100 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36
відсотків річних за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1
підтвердила своє волевиявлення на
укладення кредитного договору, який
складають Умови і правила надання
банківських послуг та Правила
користування платіжною карткою.

Вважаючи, що внаслідок невиконання
своїх кредитних зобов'язань відповідач
заборгувала на користь Банку 30 413, 72
гривень, з яких: 9 874, 55 гривень складає
заборгованість за кредитом, 18 614, 71
гривень - заборгованість за процентами
за користування кредитом і штрафи
відповідно до п. 8.6. Умов та парвил
надання банкіських послуг, 500 гривень -
штраф (фіксована частина), 1 424, 46 гривень
- штраф (процентна частина), у січні 2013
року позивач звернувся з позовом до
суду про стягнення з ОСОБА_1 зазначеної
суми.

З пункту 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
визначених договором.

Пунктом 9.12 цих Умов передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна зі сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на той
самий строк.

Під «пролонгацією договору» колегія
суддів розуміє продовження його строку
зі збереженням тих умов, на яких його
було укладено (якщо інше не передбачено
договором), зокрема щодо самої умови
про порядок пролонгації договору, які
також залишаються чинними.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 599, 1054 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. За кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Розмір заборгованості відповідачем не
оспорюється.

Тому за таких обставин обґрунтованим є
висновок суду невиконання ОСОБА_1 своїх
кредитних зобов'язань і стягнення з неї
на користь позивача 30 413, 72 гривень
кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права, що полягало у відмові в
зупиненні провадження у справі до
вирішення іншої справи, у разі
встановлення того факту, що
позичальник не підписувала заяви, не
перешкоджають ОСОБА_1 звернутися із
вимогою до місцевого суду, який ухвалив
це рішення, про його перегляд у зв'язку
з нововиявленими обставинами.

Покликання ОСОБА_1 на застосування до
спірних відносин позовної давності і
відмові з цієї підстави у задоволенні
позову на увагу не заслуговують.

Так, позовна давність не є пропущеною,
оскільки дія договору
пролонговувалася і триває на час
вирішення справи через відсутність
заяви відповідача про його розірвання.

Пункт 6.4 Умов та правил надання
банківських послуг встановлює, що у
випадку незгоди зі змінами правил
таабо тарифів банку позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
т.ч. заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

В зв'язку з цим не можна погодитися і з
її посиланнями про застосування вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів» та роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів».

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дубровицького районного суду
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.В.Демянчук

А.М.Шеремет