Справа № 194/1070/14-ц
Провадження № 2/194/545/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Тернівський
міський суд Дніпропетровської області
в складі:

головуючого судді
Ковальчук В.О.,

при секретарі
Антонюк Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
названого суду в м. Тернівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся через свого
представника ОСОБА_2 до суду з вказаним
позовом, зазначивши в ньому обставини,
що 10 серпня 2011 року, він уклав із ОСОБА_4,
у простій письмовій формі договір
позики, згідно якого він передав їй
грошові кошти у сумі 11000 гривень, з
умовою їх повернення до 10 серпня 2013
року. На підтвердження укладання
вищезазначеного договору ОСОБА_4
власноручно написала розписку про
отримання нею грошових коштів.

Однак, у зазначений строк,
ОСОБА_4, не здійснила жодного платежу,
чим змусила звернутись до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська, де
стало відомо, що ОСОБА_4 померла.

Також, позивач зазначив, що 08
лютого 2014 року він з вимогою звернувся
до Восьмої державної нотаріальної
контори, та 07 березня 2014 року отримав
повідомлення про те, що 06 березня 2014
року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про
право на спадщину за законом на частину
спадкового майна після смерті ОСОБА_4.

05 травня 2014 року позивач
пред'явив свої вимоги до ОСОБА_3 про
повернення грошових коштів у сумі 11000
гривень, за 263 дні прострочки в сумі 237
гривень 78 копійок, а всього загальної
суми 11237 гривень 787 копійок.

Однак, ОСОБА_3 борг не повернув, на
момент звернення з даним позовом сума
позики у розмірі 11000 гривень та
простроченої в розмірі - 237,38 гривень,
так і залишаються не повернутими
Відповідачем.

Тому він вимушений, звернутися до
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області за захистом
своїх цивільних прав.

Зазначені ним обставини
підтверджуються доданими до заяви
документами.

В зв'язку з цими обставинами, ОСОБА_1
підтверджуючи обставини доданими до
заяви документами та посилаючись на
ст.ст.625, 1281,1282 ЦК України, керуючись
ст.ст.3, 122,151,152 ЦПК України, просив суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг ОСОБА_4 у сумі 11237 гривень 78
копійок.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі - суму 243
гривень 60 копійок сплаченого судового
збору.

В судовому засіданні, позивач
ОСОБА_1 пред'явлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та довірив
своєму представникові ОСОБА_2 дати
пояснення з приводі пред'явленого
позову.

В судовому засіданні
представник ОСОБА_2 в обґрунтування
позову навела доводи аналогічно тим, що
зазначені в позові, зазначивши, що
договір позики та розписку

про отримання грошових коштів склала
ОСОБА_4, але через смерть не виконала
своїх зобов'язань.

Також, ОСОБА_2 пояснила, що
оскільки ОСОБА_3 прийняв спадкове
майно, то повинен нести
відповідальність за зобов'язання
ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 в письмових
запереченнях проти пред'явленого
позову зазначив, що позов не визнає,
оскільки відповідно до часток у
спадщині вимогу необхідно пред'являти
і до іншого спадкоємця малолітнього
ОСОБА_5.

Окрім того, відповідно до ч.2
ст.1281 ЦК України кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався, або
міг дізнатись про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги. Як вбачається з
претензії, яку ОСОБА_1 направив до
Дніпропетровської нотаріальної
контори №8 про смерть ОСОБА_4 позивач
дізнався з повідомлення судді
Кушнярчук Р.О. 18 листопада 2013 року, а
звернувся до суду з позовом після
закінчення передбаченого законом
строку про стягнення боргу.

Однак, в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 в поясненнях навів
інші доводи невизнання позову
зазначивши в них, що перед смертю його
дочка ОСОБА_4 заперечувала про
наявність грошових позик, а
пред'явлений договір та розписка
виконані невстановленою особою, почерк
дочки він підтвердити не може.

Суд, заслухавши пояснення
сторін по справі, перевіривши
матеріали справи, прийшов до
наступного.

Суд, встановив наступні факти та
відповідно до них правовідносини.

В поданому позивачем Договорі
позики від 10 серпня 2011 року, зазначені
умови, відповідно до п.1 якого
позикодавець ОСОБА_1 передав ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 11000 гривень, а вона
відповідно до п.2 зобов'язується
повернути позику до 10 серпня 2013 року
(а.с.9).

Відповідно до п.4 вказаного договору у
разі несвоєчасного внесення
щомісячних сум згідно з графіком,
заборгованість наступає з наступного
дня, що настає за датою погашення
позики.

Згідно оглянутої в судовому засіданні
розписки, в ній містяться записи, що
ОСОБА_4 отримала 10 серпня 2011 року від
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11000 гривень
(а.с.12).

Однак, зазначену обставину відповідач
не визнав, а позивач не зазначив
доказів, що підтверджують дану
обставину.

Відповідно до ст.60 ЦПК України позивач
зобов'язаний був довести обставини на
які він посилається, а саме складання
договору позики ОСОБА_4 та отримання
від неї розписки про отримання
грошових коштів.

Суд, відповідно до ст.10 ЦПК України
роз'яснив, що позивач повинний довести
обставини, на які він посилається.

Разом з тим, суд, роз'яснив, що
відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України
позивач зобов'язаний подати суду
докази для підтвердження своїх вимог.

Однак, позивач, клопотань щодо подачі
доказів, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК
України, а саме: допиту свідків,
призначення судово-почеркознавчої
експертизи не подав.

За таких обставин, подані в суд для
огляду договір позики та розписка не
доводять, що ОСОБА_4 їх підписала та
отримала грошові кошти.

Разом з тим, суд встановив, що ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті
ОСОБА_3 отримав свідоцтво на спадщину
за законом, а саме 1/2 частину нерухомого
майна (а.с.30-31).

Відповідно до ст.ст.1281,1282 ЦК України
кредитор пред'являє вимоги до
спадкоємців, однак, позивач не довів
обставин, що спадкодавець являвся
позичальником, а тому не застосовує
зазначені норми.

Разом з тим, суд не застосовує норми
права передбачені ст.ст.1046,1047,1049 ЦК
України, щодо складання договору
позики в письмовій формі, де одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів відповідно до умов договору та
розписки позичальника та зобов'язанні
повернути ці кошти.

За таких обставин суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд вважає, що на
підставі ст.88 ЦПК України сплачені
позивачем понесені ним і документально
підтверджені судові витрати, не
підлягають стягненню з відповідача.

Згідно платіжних доручень
позивач поніс судові витрати в сумі 243
гривень 68 копійок.

На підставі вказаного, керуючись
ст.ст.10,11,27,57,60,88,209,212,214-215 ЦПК України,
ст.ст. 1281,1282,1046,1047,1049 ЦК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики в сумі 11237 (одинадцять
тисяч двісті тридцять сім) гривень 78
копійок - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський міський суд на протязі
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя :
В.О.Ковальчук