РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року

Комсомольський районний суд м. Херсона
у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Верескун Є.В.

за участю представника позивача Шуляк
Світлани Іванівни, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Херсонгаз» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
газопостачання, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із названим
позовом. у якому просить стягнути із
відповідача заборгованість за надані
послуги з газопостачання за період з
01.03.2007року по 01.11.2013року в сумі 1882грн.86
копійок, інфляційні збитки у розмірі
05грн.65 копійок та три відсотки річних в
розмірі 61грн.93копійки.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив такі обставини:

Позивач надає відповідачеві послуги з
газопостачання для побутових потреб за
адресою: АДРЕСА_1.

Ці обставин підтверджуються випискою з
особового рахунку НОМЕР_1 та довідкою
ЖЕК №11 від 17.05.2011року.

Відповідно до п.17 «Правил надання
населенню послуг з газопостачання»,
затверджених Постановою КМ України від
0912.1999р.№2246, а також ст.68 ЖК України.
Споживач зобов»язаний вносити плату за
надані протягом розрахункового місяця
послуги з газопостачання не пізніше 10
числа наступного місяця. Розрахунки
населення за надані послуги з
газопостачання провадяться за діючими
цінами на основі фактичних показників
лічильників газу, а у разі відсутності
лічильників газу плата за послуги з
газопостачання розраховується
відповідно до встановлених
законодавством норм споживання та цін
на газ ( п.п.10.11 «Правила надання
населенню послуг з газопостачання).

Норми споживання природного газу
населенням у разі відсутності газових
лічильників затверджено постановою КМ
України від 08.06.1996року №619.

Ціни на природний газ, що
використовується для потреб населення,
встановлено постановою КМ України від
24.03.95року №219, наказом Міністерства
економіки України від 26.07.96року №101,
постановою НКРЕ України від 10.03.99 №310,
постановою КМ України від 11.06.05р. №442,
постановою НКРЕ України від 30.03.06року
№400, постановою НКРЕ України від 08.06.06.р.
№739, постановою НКРЕ від 19.10.06року №1345,
постановою НКРЕ України від 19.12.06р.№1672,
постановою НКРЕ України від 07.08.2008року
№934, постановою НКРЕ України від
25.10.2008року №1239, постановою НКРЕ України
від 13.07.2010року №812.

Однак відповідач не сплачував
поставлений природний газ у повному
обсязі, в результаті чого за період з
01.03.2007року по 01.11.2013року його
заборгованість перед ПАТ «Херсонгаз»
становить 1882грн.86копійок.

Відповідачем допущено порушення
законних прав позивача, що в свою чергу
є підставою для настання
цивільно-правової відповідальності,
яка є однією із форм (видів) юридичної
відповідальності, суть якої полягає у
примусовому впливі на порушника
цивільних прав і обов»язків шляхом
застосування до нього санкцій, які
тягнуть за собою додаткові невигідні
майнові наслідки.

Вона (відповідальність) передбачена
нормами Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ст.526ЦК України зобов»язання
повинно виконуватися належним чином у
відповідності до умов договору, інших
актів цивільного законодавства та
цього Кодексу.

За змістом ст.509 ЦК України особа, яка
зобов»язана сплатити на користь іншої
особи гроші є боржником, а несплачені
гроші боргом.

Порушенням зобов»язання відповідно до
ст.610ЦК України являється його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов»язання.

Відповідальність за порушення
грошового зобов»язання передбачена
ст.625ЦК України і полягає в тому, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора повинен сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлено договором або
законом. Інфляційні збитки та три
проценти річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошового зобов»язання,
оскільки інфляційні витрати пов»язані
з інфляційними процесами в державі та
за своєю правовою природою є
компенсацією за понесені збитки,
спричинені знеціненням грошових
коштів, а три проценти річних є платою
за користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Сума нарахованих відповідачеві
інфляційних збитків становить 5гривень
65 копійок, трьох відсотків
річних-61гривня 91 копійка.

Дії відповідача є неправомірними,
порушують інтереси газотранспортної
організації - ПАТ «Херсонгаз».

У судовому засіданні представник
позивач підтримав позов, просив суд
його задовільнити.

Відповідач позов не визнав, просив у
задоволенні позову відмовити. На
обґрунтування своїх заперечень на
позов, пояснив, що у травні 1992року
вселився в кімнату у квартирі АДРЕСА_1,
в якій не було газових приладів. В
квартирі була кухня, в якій знаходилася
газова плита, але позивач доступу до
неї не мав і ніколи нею не користувався,
інших газових приладів у квартирі не
було. Кухнею, а відповідно і газовою
плитою користується сім»я ОСОБА_4, яка
проживає у квартирі №15. Через півроку
відповідач виїхав з кімнати у квартиру
на АДРЕСА_2. Півроку, коли він проживав
у кімнаті, платіж за комунальні послуги
був єдиним, який сплачувався ЖЕКу.
Відповідачу невідомо на підставі чого
на нього відкрито особовий рахунок, як
споживача природного газу у квартирі
АДРЕСА_1. Він ніколи не знав, що на нього
в «Херсонгазі» існує особовий рахунок
і нараховується плата за спожитий газ,
жодних повідомлень про борг за
спожитий газ позивач йому не надсилав,
працівники «Херсонгазу» ніколи не
перевіряли у його кімнаті у квартирі
АДРЕСА_1 навність газових приладів.

З листопада 2003року відповідач проживає
у належному йому на праві власності
будинку АДРЕСА_3, на постачання
природного газу в який у нього
укладений договір.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що ПАТ «Херсонгаз»
звертався до Комсомольського
районного суду м. Херсона із заявою про
видачу судового наказу і 24.09.2010року
судом було видано судовий наказ про
стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за
надані послуги із газопостачання за
період з 01.03.2007року по 01.08.2010року в сумі
785грн.33 копійки, інфляційні збитки у
розмірі 86грн.36 коп., три відсотків -
23.32грн, судові витати у розмірі 55,5грн.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 28 серпня 2013року
судовий наказ скасовано ( а.с.9).

У заяві про скасування судового наказу,
відповідач вказував про обставини,
якими він обґрунтовував свої
заперечення на позов ( а.с.37,38).

Представник позивача надав суду копію
заяви відповідача від 04 липня 2013року
про перегляд заочного рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 04. червня 2007року у справі
№2-2315/2007, у якій відповідач також
зазначає, що у квартирі АДРЕСА_1 він не
проживає з 1993року, у квартирі проживає
сім»я ОСОБА_4 у складі 4-х осіб.
15.05.1992року йому був виданий ордер на
кімнату площею 10,1 кв.м., в якій не було
газових приладів ( а.с.25).

Позивач звернувся із позовною заявою
до ОСОБА_2 30.12.2013року( а.с.3).

Таким чином, на час звернення позивача
із позовною заявою до суду, позивачу
були відомі всі обставини, якими
відповідач обґрунтовує свої
заперечення проти вимог «Херсонгазу»
про стягнення з нього заборгованості
за нібито надані послуги з
газопостачання, але у позовній заяві
позивач жодним чином не вказує на
обставини, зазначені відповідачем, не
спростовує доводи відповідача щодо
відсутності підстав для нарахування
йому ПАТ «Херсонгаз» плати за спожитий
газ, тоді як з часу подання ОСОБА_2 заяви
про скасування заочного рішення суду,
заяви про скасування судового наказу
минув значний час (з липня 2013року до 30
грудня 2013року), і позивач мав би
перевірити існування обставин, дати
оцінку обставинам, які відповідач,
викладав у заявах, і які стали
підставою для скасування судового
наказу та заочного рішення.

Позовна заява являє собою перелік
нормативних актів, викладу наукових
трактувань по правову природу
цивільно-правової відповідальності,
інфляційних збитків та трьох процентів
річних, чого статтею 119ЦПК України не
вимагається.

Суд зазначає, що як на правову підставу
своїх вимог, позивач послався на норми
Цивільного Кодексу України, тоді як
правовідносини сторін регулюються і
спеціальним законом «Про
житлово-комунальні послуги».

У судовому засіданні представник
позивача не надав доказів на підставі
чого і коли ПАТ «Херсонгаз» було
відкрито особовий рахунок на ОСОБА_2, як
на користувача природного газу, який
за твердженням позивача постачається у
кімнату позивача, не надав доказів
того, що у кімнаті споживача є газові
прилади, як нараховується плата за газ
сім»ї ОСОБА_4 - на підставі лічильника
чи по кількості зареєстрованих осіб,
природній газ окремо постачається у
квартиру ОСОБА_4 і в кімнату ОСОБА_2
тощо.

Позивач просить стягнути
заборгованість за надані послуги з
газопостачання, при цьому не надає
жодних доказів того, що він надавав
такі послуги відповідачу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що
відповідач не сплачував поставлений
природній газу повному обсязі, але на
обґрунтування зазначеного твердження
позивач не надав доказів сплати
відповідачем частково поставленого
газу, а згідно пояснень відповідача він
ніколи не вносив «Херсонгазу» жодних
платежів за спожитий газ.

Доводи позивача про те, що Семенов
використовує газ, який постачає
позивач, спростовуються доказами,
наданими відповідачем, а саме: довідкою
ДЕК №11 про те, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані дві сім»ї - ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 ( а.с.10), актом № 123611, складеного
представниками ПАТ «Херсонгаз», згідно
якого абоненту з особовим рахунком
НОМЕР_1 належить кімната площею 10,1 кв.м.,
а інша площа належить іншому абоненту,
в т.ч. і кухня., актом від 01 червня
2013року, і про газові прилади в кімнаті
відповідача чи користування ним кухнею
не йдеться ( а.с.42), довідка, видана
Комишанською селищною радою про те, що
відповідач фактично проживаєу АДРЕСА_3
( а.с.43), акт на предмет проживання,
підписаного в тому числі і ОСОБА_4,
відповідно до якого ОСОБА_2 не проживає
у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.44). договір
купівлі-продажу житлового будинку у
АДРЕСА_3, відповідно до якого
відповідач є власником зазначеного
будинку ( а.с.46).

Представник позивача у судовому
засіданні посилався на те, що
відповідач зареєстрований у квартирі,
і це є підставою для нарахування плати
за газ.

Суд не приймає доводи представник
позивача з таких підстав.

Плата за спожитий газ по особовому
рахунку в разі відсутності газового
лічильника нараховується за кількістю
зареєстрованих осіб по особовому
рахунку, відкритого на уповноваженого
власника квартири чи наймача квартири,
у якій є газові прилади, але на кожну
зареєстровану особу у квартирі не
передбачено відкривати особовий
рахунок для нарахування плати за газ.

За відповідачем значиться кімната, в
якій відсутні газові прилади, і суду не
було надано доказів на підставі чого
відкрито особовий рахунок на ОСОБА_2, як
на споживача природного газу.

Обґрунтовуючи свої вимоги про
необхідність сплати ОСОБА_2 за
спожитий газ, представник позивача
посилався на п.29 Правил надання
населенню послуг з газопостачання від 9
грудня 1999року, згідно якого ОСОБА_2 як
споживач, виїжджаючи із квартири
повинен був повідомити про це
«Херсонгаз», що було б підставою
припинити нарахування плати за газ в
разі відсутності газового лічильника.

Суд не погоджується з доводами
представника позивача, оскільки
Правила діють з 9 грудня 1999року, а
відповідач вибрався з квартири з
1993року, чого спростовано не було.

Крім того, за змістом п.29 Правил, даний
пункт підлягає застосуванню до тих
правовідносин, коли на споживача в
установленому порядку відкрито
особовий рахунок, він користується
послугами з газопостачання, а в даному
випадку ОСОБА_2 не є споживачем послуг
позивача з газопостачання, не знав, що
на нього, як на споживача у ПАТ
«Херсонгаз» існує особовий рахунок і
нараховується плата за газ, чого також
спростовано не було, а тому у ОСОБА_2 не
виникло обов»язку перед ПАТ
«Херсонгаз» повідомляти останнього
про те, що він фактично не проживає за
адресою, за якою нараховується плата за
спожитий газ.

02.09.2013року ОСОБА_2 подав заяву до ПАТ
«Херсонгаз», в якій він зазначав усі
обставини щодо відсутності у нього
зобов»язань сплачувати ПАТ
«Херсонгаз», а відповідно і підстав для
нарахування плати ( а.с.45), але позивач у
позовній заяві від 30.12.2013року жодним
чином не зазначив обставин, викладених
відповідачем у заяві

Оцінюючи в сукупності всі докази у
справі, суд прийшов до висновку, що
позов задоволенню не підлягає,
оскільки позивач не надав суду доказів
того, що він надає відповідачу послуги
з газопостачання і відповідач
використовує газ, що постачається
позивачем. а відповідно до п.5 ч.3 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов»язаний
сплачувати тільки вартість наданих
житлово-комунальних послуг, яким є і
газопостачання.

Керуючись ст.ст.3,4, 10,11,60,179,212 ЦПК
України, на підставі п.5 ч.3 ст.20, Закону
України "Про комунальні послуги", суд, -

в и р і ш и в :

У позові публічного акціонерного
товариства «Херсонгаз» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за надані
послуги з газопостачання - відмовити.

Рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
О.Л.
Черниш