Номер провадження: 22-ц/785/9831/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ПАТ
«ВіЕйБі Банк» на ухвалу Приморського
районного суду м. Одеси від 10 вересня 2014
року про забезпечення позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійні
вимоги на предмет спору: ПАТ «ВіЕйБі
Банк», органу опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради,

встановила:

З 14 травня 2014 року у провадженні
Приморського районного суду м. Одеси
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійні вимоги на предмет
спору: ПАТ «ВіЕйБі Банк», органу опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради.

Від представника позивача ОСОБА_3 до
суду надійшла заява про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві
власності ОСОБА_5

Заява обґрунтовувалась тим, що
невжиття заходів забезпечення позову
може в подальшому ускладнити виконання
рішення суду, так як під час розгляду
цієї справи відповідач може відчужити
спірну квартиру з метою уникнення
виконання своїх зобов'язань.

Згідно відповіді КП «Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради
№4597-06/628/2 від 21 липня 2014 року
вищевказана квартира належить на праві
приватної власності ОСОБА_5 (а.с.14).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 10 вересня 2014 року зазначена
заява представника позивача ОСОБА_3
була задоволена.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк»
ставить питання про скасування
зазначеної ухвали суду із
постановленням нової про відмову в
задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_3, посилаючись на те, що
ухвала суду постановлена із порушенням
норм процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь справі, не
з'явились, будучи належним чином
повідомленими про час і місце судового
засідання, у зв'язку з чим та на
підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису в суді апеляційної
інстанції не здійснюється.

При цьому колегія судів також
відмовила в задоволенні заяви
представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 про
перенесення судового засідання,
оскільки останній не надав суду
доказів поважності причин неявки в
судове засідання, у тому числі
документів, підтверджуючих факт його
відрядження, на що було посилання в
заяві. Додані до заяви копії квитків на
іноземній мові також не можуть
слугувати доказом поважності причин
неявки в судове засідання ОСОБА_6

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив із того, що
невжиття заходів забезпечення позову
може ускладнити або зробити неможливим
виконання рішення в подальшому.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альянс-Юг», в особі
директора Головачова Сергія
Ернстовича, було укладено Кредитний
договір № 44/07ю (далі - Кредитний
договір).

В забезпечення зобов'язань за
Кредитним договором, 25 грудня 2007 року
між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 було
укладено Іпотечний договір, відповідно
до якого в іпотеку банку було передано:

- квартиру під номером 4 (чотири), що
знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею
51,7 кв.м., |загальною площею 88,6 кв.м., яка
належить ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 12 грудня 2003 року, тобто є
його особистою приватною власністю
(далі - спірна квартира).

Вказаний іпотечний договір від 25
грудня 2007 року був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим номером Д-351, та була
накладена заборона на відчуження
спірної квартири (далі - Іпотечний
договір) (а.с.27-34).

У відповідності до Закону України «Про
іпотеку», іпотека це вид забезпечення
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього | боржника у
порядку, встановленому цим законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про іпотеку»
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання, іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до п.7.3 Іпотечного
договору звернення стягнення на
Предмет іпотеки здійснюється на
підставі переходу до
Іпотпекодержателя права власності на
Предмет іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання по Кредитному договору в
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку».

Оскільки при укладені Іпотечного
договору були внесені записи щодо
заборони відчужувати предмету іпотеки,
про що йшлося вище, то відповідач
позбавлений можливості будь-яким чином
відчужувати спірну квартиру, у тому
числі і на день ухвалення оскаржуваної
ухвали.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», вирішуючи
питання щодо застосування певного виду
забезпечення позову, суди повинні
виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152
ЦПК перелік видів такого забезпечення
не є вичерпним, тому за наявності
відповідного клопотання можуть бути
застосовані й інші його види, але з
урахуванням обмежень, установлених ч. 4
зазначеної статті. Недопустимо
забезпечувати позов шляхом зупинення
виконання судових рішень, що набрали
законної сили.

Однак, колегія суддів вважає, що
оскаржувана ухвала суду від 10.09.2014 року
фактично унеможливлює виконання
рішення Малиновського райсуду м. Одеси
від 06.07.2010 року, яким з відповідача
стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 1
406 118,33 грн., та відкрито виконавче
провадження у Першому Малиновському
ВДВС ОМУЮ.

Тобто, суд фактично позбавив стягувача
законного права задовольнити свої
вимоги за рахунок предмета іпотеки, чим
порушив права ПАТ «ВіЕйБі Банк» як
іпотекодержателя, сторони Договору
іпотеки та виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про те, що оскаржувана
ухвала суду не відповідає зазначеним
вимогам, доводи апеляційної скарги її
повністю спростовують, ухвалу
постановлено не у відповідності до
вимог процесуального права, у зв'язку з
чим апеляційну скаргу слід
задовольнити, оскаржувану ухвалу суду
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3
про забезпечення позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
колегія суддів також вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «ВіЕйБі Банк» судовий збір за
подання апеляційної скарги, оскільки
остання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2
ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк»
задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.
Одеси від 10 вересня 2014 року про
забезпечення позову скасувати та
постановити нову ухвалу, якою
відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Приватного акціонерного товариства
«ВіЕйБі Банк» судовий збір за подачу
апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.
(сто двадцять одну гривню 80 копійок).

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко