АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 597/1315/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Дудяк С.В. Провадження №
22-ц/789/191/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Костіва О. З., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Заліщицького районного суду
від 16 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заліщицького районного
суду від 16 грудня 2013 року ОСОБА_1
відмовлено в ухваленні додаткового
рішення про стягнення із відділу
реєстрації актів цивільного стану
Заліщицького районного управління
юстиції на її користь судових витрат та
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову, якою задовольнити її
вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом у
порушення вимог ст. 88, ч. 1 ЦПК України не
стягнено на її користь понесені судові
витрати. Наголошує на тому, що судом не
вжито всіх заходів щодо всебічного,
повного та об'єктивного з'ясування
обставин справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала свою апеляційну скаргу,
зіславшись на доводи в ній, просить її
задовольнити.

Апеляційним судом установлено, що
рішенням Заліщицького районного суду
від 02 грудня 2013 року внесено зміни
до актового запису про народження
ОСОБА_1, а саме: у графі "відомості про
матір" замість ОСОБА_3, записано ОСОБА_3.

Зобов'язано відділ реєстрації
актів цивільного стану Заліщицького
районного управління юстиції внести
відповідні зміні до актового запису.

У грудні 2013 року ОСОБА_1
звернулася в суд із заявою про
ухвалення додаткового рішення, у якій
зазначила, що внаслідок допущеної в
свідоцтві про народження помилки вона
та її матір зазнали душевних страждань,
які підлягають відшкодуванню шляхом
стягнення з відділу РАЦС Заліщицького
РУЮ на її користь моральної шкоди в
сумі 3000 грн., та 821 грн. понесених нею
судових витрат.

Ухвалою Заліщицького районного
суду від 16 грудня 2013 року ОСОБА_1
відмовлено в ухваленні додаткового
рішення про стягнення із відділу РАЦС
Заліщицького РУЮ на її користь судових
витрат та моральної шкоди.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити.

Відмовляючи в ухваленні
додаткового рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що в порядку
окремого провадження судові витрати не
відшкодовуються, якщо інше не
встановлено законом. Вимоги заявниці
про відшкодування моральної шкоди суд
до уваги не прийняв, оскільки вони не
були предметом судового розгляду, а
тому самі по собі вони не можуть бути
розглянуті шляхом ухвалення
додаткового рішення, яке є частиною
рішення, ухваленого в порядку окремого
провадження.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає ухвалу суду обґрунтованою та
такою, що відповідає вимогам закону, що
в силу ст. 312 ч.1 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення ухвали без змін.

Згідно зі ст. 220, ч.1, п.п.1,4; ч.5 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення у випадках, якщо
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення,
а також судом не вирішено питання про
судові витрати.

Про відмову в ухваленні
додаткового рішення суд постановляє
ухвалу.

Відповідно до ст. 235, ч.3 ЦПК
України справи окремого провадження
розглядаються судом із додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду,
а також з урахуванням особливостей
розгляду цих справ, тобто на розгляд
цієї категорії справ поширюються як
загальні правила розгляду справ, так і
особливості, визначені для кожної
групи справ окремого провадження.

Положеннями ч.7 ст. 235 ЦКП України
установлено загальне правило, що при
ухваленні судом рішення в справах
окремого провадження судові витрати не
відшкодовуються, якщо інше не
встановлено законом.

Колегія суддів не бере до уваги
доводи апелянта стосовно
неправильного застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, зокрема, про відмову
відшкодувати судові витрати на користь
заявниці згідно з вимогами статті 88 ЦПК
України, оскільки дане положення
закону встановлює порядок розподілу
судових витрат між сторонами у справах
позовного провадження.

Суд першої інстанції мотивовано
відмовив ОСОБА_1 в ухваленні
додаткового рішення за її вимогою про
стягнення моральної шкоди, оскільки
така вимога розглядається в порядку
позовного провадження, а з такою
позовною вимогою позивачка до суду
першої інстанції не зверталась.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
додержанням вимог закону, і підстав для
її скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.2, п.1; 312, ч.1,
п.1; 314; 315; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія
суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Заліщицького районного
суду від 16 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько