Справа № 748/2399/14-ц Провадження №
22-ц/795/2523/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Олещенко В. І. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ
В.М.суддів:КУЗЮРИ Л.В., ХАРЕЧКО Л.К.при
секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 листопада
2014 року у справі за позовною заявою
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя, треті особи: Департамент
фінансів Міністерства оборони України,
Публічне акціонерне товариство
«Державний експортно-імпортний банк
України»,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 11 листопада 2014 року і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, з віднесенням судових
витрат на рахунок відповідача.

Оскаржуваним рішенням Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 11 листопада 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
поділ майна подружжя відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що висновки суду базуються на
необ'єктивному та поверхневому
розгляду справи, не відповдіають
дійсним обставинам справи. Апелянт
наполягає на тому, спірні грошові кошти
є спільним сумісним майном подружжя,
оскільки отримані під час її шлюбу з
відповідачем, що визнано останнім в
ході судового розгляду. Позивач
посилаєтсья на те, що відповідачем не
було надано жодного доказу витрати
коштів на майно для спільної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення відповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що грошові кошти, які
відповідач отримав як винагороду під
час служби в Ліберії, були зняті
останнім з рахунку під час шлюбу з
позивачкою до припинення шлюбних
відносин і ведення спільного
господарства, позивачем не доведено, що
кошти були витрачені не на потреби
сім'ї.

Апеляційний суд повністю погоджується
із висновками суду, оскільки вони
відповідають встановленим по справі
обставинам та ґрунтуються на вимогах
закону, що регулює спірні
правовідносини.

Судом по справі встановлено, що з 04
вересня 2010 року сторони перебували в
шлюбі, який рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16 січня
2014 року був розірваний. Від шлюбу мають
дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно Наказу Командувача Сухопутних
військ Збройних сил України від 02 липня
2012 року № 114-ПМ відповідач був
призначений на посаду водія-електрика
до складу 56-го окремого вертолітного
загону українського миротворчого
контингенту для участі України в Місії
Організації Об'єднаних Націй у Ліберії.

Згідно довідки Фінансового управління
Генерального штабу Збройних Сил
України від 26 серпня 2014 року ОСОБА_6
отримав за період липень 2012 року -
січень 2013 року винагороду в іноземній
валюті в сумі 12 682, 41 доларів США.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
посилалась на те, що зазначені вище
кошти є спільним сумісним майном
подружжя, наявність якого відповідач
від неї приховав, а тому просила
стягнути на свою користь 1/2 частину
грошових коштів в сумі 85 957 грн. 35 коп.,
що еквівалентно 6904,21 доларів США.

Апеляційний суд, враховуючи приписи
ст.ст. 60, 61 СК України, погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що спірні кошти, отримані відповідачем
за час роботи водієм-електриком у 56-му
окремому вертолітному загоні
українського миротворчого контингенту
для участі України в Місії Організації
Об'єднаних Націй у Ліберії, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Як вбачається з виписки від 16 жовтня 2014
року, виданої ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", на
рахунок відповідача протягом серпня 2012
року - лютого 2013 року було зараховано 12
682,41 доларів США, які знімалися
відповідачем з рахунку, починаючи з 04
лютого 2013 року до 12 червня 2013 року.
Станом на 12 червня 2013 року на рахунку
відповідача залишилося 0,03 доларів США.

Отже, спірні кошти в сумі 12 682,38 доларів
США були зняті відповідачем ОСОБА_4 в
період перебування в шлюбі з позивачем
ОСОБА_5

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Згідно ст. 369 ЦК України розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється,
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні право щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Позивачем ОСОБА_5 не надано ні суду
першої, ні апеляційної інстанцій
достатніх і належних доказів того, що
спірні грошові кошти були витрачені
відповідачем не в інтересах подружжя і
не на потребу сім'ї.

Доводи апелянта про те, що вона не знала
про дійсну суму коштів, про що свідчить
факт подання заяви про збільшення
позовних вимог, не можуть бути визнані
законною підставою для скасування
рішення суду, оскільки таке твердження
не доводить факту витрат коштів не на
потребу сім'ї.

Інші доводи апеляційної скарги
повністю спростовуються обставинами
даної справи, не свідчать про порушення
судом норм матеріального або
процесуального закону та не дають
підстав для скасування вірного по суті
рішення суду першої інстанції.

При вирішенні спору судом першої
інстанції правильно визначено
характер спірних правовідносин, закон,
який підлягає застосуванню, всі
встановлені факти ґрунтуються на повно
та всебічно досліджених доказах,
оцінка яких проведена у відповідності
до положень ст. ст. 57- 66 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга
ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 листопада
2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно і може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: