Справа № 646
№ 2 / 646 / 235 / 2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2014 року
м Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого - суді Шуліка Ю.В.

при секретарі - Черняк К.М.,

за участю прокурора - Опришко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я
особа: Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
позбавлення батьківських прав, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
3-я особа: Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради ,
про усунення перешкод у вихованні та
спілкуванні з малолітньою дитиною,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом про позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка вказала, що з 20.06.2003 року по
14.05.2012 року вона з відповідачем
перебували у зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.
Сімейні стосунки між подружжям не
склались, частіше стали виникали
сварки, свідком яких був син.
Відповідач неодноразово підіймав на
неї руку, у березні 2012 року побив та
вигнав її разом з дитиною з квартири, не
зважаючи на те, що їй з сином не було
куди піти. З того часу син залишився
проживати з нею, на повному її
забезпеченні. Відповідач з того часу не
приймає участі у утриманні та
вихованні сина, дитиною не цікавився.
Оскільки вона з сином знаходилась у
скрутному матеріальному становищі,
вона була вимушена звернутись до суду з
позовом про стягнення аліментів.
Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 01.11.2012 року з відповідача
було стягнуто аліменти, але відповідач,
не бажав їх виплачувати та оскаржував
судове рішення до апеляційного та
касаційного судів. У зв»язку з не
виплатою аліментів 05.02.2013 року вона
звернулась до державного виконавця для
примусового стягнення аліментів.
Відповідач до тепер не спілкується з
сином, не цікавиться ним, його
здоров»ям, навчанням, хоча знає, де син
навчається, шкоду не відвідує, не
приймає участі у придбанні дитині
необхідних для життя речей, не робить
подарунків до свят на дня народження.
На її прохання надати додаткову
матеріальну допомогу з зв»язку з
необхідністю лікування сина та
санаторного його оздоровлення,
відповідач відмовив, обмежився
виплатою аліментів. Після побиття її
боржником, їх син отримав сильну
психологічну травму, лише втручання
психолога, уважне ставлення вчителя та
її оберігаючи ставлення, змогли
притупити психологічну травму. Дитина
до тепер не бажає згадувати батька.
Всі питання щодо виховання сина,
навчання, відпочинку, занять у кружках
та секціях, вирішуються лише нею.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її представник підтримали свої
вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_3
заперечував проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та пояснив суду,
що при спільному проживанні з
позивачкою він займався дитиною,
утримував сина, відвідував разом з ним
спортивні секції. Позивачку він не бив
та не виганяв з квартири, вона
добровільно пішла від нього до іншого
чоловіка, скривала своє та дитини
місце проживання. Він усно звертався
до служби у справах дітей для вирішення
питання про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, але у прийнятті
заяви йому було відмовлено та
рекомендовано звертатись до суду. Він
не заперечує, що знав місце навчання
сина та після припинення спільного
проживання з позивачкою ніколи школу
не відвідував, т.я. вважає, що це має
смислу, оскільки вчителі настроєні
проти нього. Для захисту своїх прав він
вперше звернувся до суду 24.12.2013 року.
Зробити це раніше він не мав
можливості оскільки постійно
викликався до міліції за заявою
позивачки про побиття, до суду за
позовом про стягнення аліментів, також
до суду при розгляді справи за позовом
його батьків про визнання позивачки та
їх сина втратив ними право на житлову
площу. Через брак часу з наведених
причин він не мав можливості
вирішувати питання про спілкування з
дитиною. Але ним постійно направлялись
позивачці за місцем роботи листи з
вимогою надати можливість бачитись з
сином. Один раз він приходив до школи з
метою привітати сина з днем
народження, але дитини біля школи він
не зустрів, на його думку позивачка
ховає сина, з»ясовувати це питання у
школі, на його будку не має сенсу, т.я.
позивачка підкупляє вчителів та
наставляє їх проти нього. ОСОБА_3 просив
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2,
т.я. вважає що не спілкувався з дитиною
та не виконував свої батьківські
обов»язки через перешкоди з боку
позивачки, яка створює такі обставини
через які він не може спілкуватись з
сином.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічним позовом, в якому просить
зобов»язати ОСОБА_2 не перешкоджати
йому брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з сином.
Визначити способи його участі у
вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:
побачення у один із будь-яких вихідних
дня тижня ( субота або неділя) з 10 години
до 19 години за місцем перебування та
проживання батька без присутності
матері; спільний відпочинок один
місяць під час літніх канікул; не
обмежене спілкування з сином особисто
засобами телефонного, поштового,
електронного та іншого способу
зв»язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного спілкування
між батьком та сином. Зобов»язати
ОСОБА_2 за день до дня зустрічі з сином
надати йому точну інформацію щодо
фактичного місця навчання, проживання,
перебування дитини, а у разі таких змін,
повідомити його особисто. ОСОБА_3
просить стягнути з ОСОБА_2 понесені ним
судові витрати.

Представник третьої особи,
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
підтримав позовні вимоги ОСОБА_2, в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
просить відмовити. Представник 3-ї
особи пояснив суду, що звернення
ОСОБА_2 двічі розглядалось Управлінням
служб у справах дітей, але відповідач
за викликами на засідання комісії не
з»явився. При цьому було перевірено
пояснення матері дитини, що батько не
займається сином. На підтвердження
цього позивачкою було надано довідки з
поліклініки, де перебуває на обліку
дитина, та зі школи. З бесіди з
малолітнім ОСОБА_4 встановлено, що
хлопчик батько не спілкується з ним з
того часу, як вони з матір»ю почали
проживати окремо, не робить йому
подарунків, не вітає із святами та днем
народження, тощо. Хлопчик згадує батька
з почуттям страхом та образою,
відмовляється розмовляти про батька. З
хлопчиком проводила бесіду психолог,
за висновками якого, хлопчик не бажає
спілкуватись з батьком через образу на
нього. Управління служб у справах дітей
прийшло до висновку, що батько
усунувся від виховання дитини та про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських справ.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представника 3-ї особи, пояснення
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, думку прокурора про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов ОСОБА_2 таким, що підлягає
задоволенню, в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 суд відмовляє, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, з
20.06.2003 року по 14.05.2012 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.
Сімейні стосунки між подружжям не
склались, тому у березні 2012 року
сторони припинили спільне проживання.
Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишився проживати з матір»ю, на
повному її забезпеченні.

Оскільки відповідач не приймав участі
у утриманні сина, позивачка
звернулась до суду з позовом про
стягнення аліментів. Рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 01.11.2012 року з відповідача
було стягнуто аліменти, яке звернено
до примусового виконання 05.02.2013 року до
державної виконавчої служби.

Наведені обставини сторони в судовому
засіданні не оспорювали, тому,
відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України,
не підлягають доказуванню.

Відповідач протягом двох років не
приймає участі у вихованні сина, не
спілкується з сином, не цікавиться ним,
його здоров»ям, навчанням без будь-яких
поважних причин. Достовірно знаючи про
місце навчання сина, відповідач, шкоду
не відвідує. Участь відповідача у
виконанні батьківських обов»язків
обмежена виплатою аліментів
встановлених рішенням суду.

В судовому засіданні відповідач не
заперечував, що йому відоме місце
навчання сина, але він з березня 2012
року жодного разу не відвідував шкоду,
не спілкувався з вчителями. Також
ОСОБА_3 не заперечував в суді, на
прохання позивачки відмовив у наданні
додаткоої матеріальної допомоги на
лікування та санаторну реабілітацію
сина через недовіру колишній дружині,
але самостійно відомості про стан
здоров»я сина не з»ясовував.

Викладені обставини підтвердили
допитані під час судового розгляду
свідки.

Допитана у якості свідка ОСОБА_2
пояснила суду, що у березні 2012 року її
колишній чоловік ОСОБА_3 у присутності
їх малолітнього сина побив її , через
що до 27.03.2012 року вона лікувалась у
лікарні. Після виписки з лікарні, вона
забрала сина та пішла від чоловіка.
Оскільки їх син був присутній при
побитті матері, він переніс сильний
психологічний стрес, для відновлення
психологічного стану дитини вона
зверталась до психолога. Внаслідок
тривалої роботи з психологом,
психологічний стан дитини почав
поліпшуватись. З березня 2012 року
відповідач не приймає ніякої участі у
вихованні дитини, після її звернення
до суду з позовом про стягнення
аліментів, відповідач почав
виплачувати їх, але жодних інших дій з
його боку щодо виконання батьківських
обов»язків до тепер не відбувалось.
Декілька разів відповідач
спілкувався з сином по телефону, але
ніколи не проявляв бажання побачитись
з ним. Поряд з цим, відповідач
неодноразово направляв їй за місцем
роботи листи про надання зустрічі з
сином, але у дійсності ніколи нічого не
робив для побачень з сином, мета
направлення на її адресу таких листів,
їй не зрозуміла. Вона ніколи не чинила
перешкод для зустрічі батька з сином.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що була
присутня, коли відповідач відмовляв
позивачці повернути носильні речі, як
її, та й малолітнього сина. Вона була
присутня, коли ОСОБА_3 розмовляв з
сином по телефону, після чого дитина,
посилалась на те, що боїться батька та
не хоче з ним спілкуватись, говорив, що
батько не приходить до нього.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює
шкільним психологом у школі № 147, де
навчається ОСОБА_4. Мати дитини, за
порадою вчителя, звернулась до неї, як
до фахівця з приводу страхів дитини та
зміни його психологічного стану. В
процесі роботи з дитиною, з березня 2012
року - 2013 року, зі слів останнього, їй
стало відомо, що хлопчик відчуває
неприязнь до батька, не бажає про нього
говорити. Як фахівець, вона вважає, що
спілкування з батьком може негативно
вплинути на психіку дитини.

Допитана свідок ОСОБА_9 надала суду
пояснення, що є вчителькою
малолітнього ОСОБА_4, який навчається у
неї в класі з 2011 року. Батька дитини
вона бачила один раз, коли дитину
влаштовували у дану школу. Більше
батька не бачила, хлопчиком займається
тільки мати. Приблизно на весні 2012 року
хлопчик сильно змінився, на її питання
скаржився, що батько погано ставиться
до матері, побив її. З того часу
погіршились його успіхи у навчанні,
він став не уважним, замкнувся в собі.
При цьому, хлопчик дуже любить матір,
вважає її головною людиною у своєму
житті, будь-яким чином згадувати про
батька не бажає.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є матір»ю
позивачки, зі слів дочки їй відомо, що
чоловік побив та вигнав її. Дочка
розповідала, що колишній чоловік не
спілкується з сином, не допомагає,
через що вона звернулась до суду з
позовом про стягнення аліментів.
Дитина потребввала санаторного
лікування, але відповідач відмовив у
наданні додаткової матеріальної
допомоги на це. Її дочка ніколи не
заважала батькові спілкуватись з
сином, адже відповідач не приймає
участі у вихованні дитини. Хлопчик не
сумує за батьком, навіть не згадує про
нього.

Вищенаведені обставини
підтверджуються наданими суду:
характеристикою з місця навчання
ОСОБА_4 ( а.с.34-36), психолог-педагогічним
висновком ( а.с. 31), довідкою про стан
здоров»я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 32). З
актів обстеження житлових умов ( а.с. 37,
39) вбачається, що мати ОСОБА_2
забезпечує належні умови проживання
малолітній дитині.

З пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається,
що відповідач по справі її син. Він з
березня 2012 року не спілкується з сином,
зі слів сина їй відомо, що позивачка не
дає дитину. Однин раз, у грудні 2012 року,
син разом з нею приходив до школі, де на
вулиці чекав ОСОБА_4, щоб привітали з
днем народження, але хлопчика вони
біля школи так й не зустріли. До школи
на син, на вона не звертались, син
говорив, що нікому не довіряє. В період
з березня 2012 року по теперішній час,
один раз син разом з нею ходив до
служби у справах дітей, але їх приймати
відмовились, запропонували звернутись
до суду. Звертатись до суду за захистом
своїх батьківських прав її синові було
ніколи, т.я. він постійно судився з
колишньою дружиною про розірвання
шлюбу, стягнення аліментів, розподіл
майна, викликався до міліції за її
заявою про побиття. Вона, як бабуся
хлопчика також нікуди не продавала
заяви щодо зустріч з онуком, вона та її
син мали намір спілкуватись з дитиною,
але пізніше, коли скінчаться всі судові
справи з позивачкою.

До суду надано висновок Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, згідно
якого, комісія вбачає доцільним
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у
відношенні малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько дитини
самоусунувся від виховання дитини ( а.с.
58-59).

Відповідно до вимог ст.. 150 Сімейного
Кодексу України, батьки зобов»язані
виховувати дитину, піклуватись про
стан її здоров»я, фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Аналізуючи наведене, суд доходить
висновку про те, що батько без поважних
причин самоусунувся від виконання
своїх батьківських обов»язків,
протягом двох років не спілкується з
сином, не приймає участі у його
вихованні, у його житті, не цікавиться
станом здоров»я дитини, навчанням, не
проявляє турботи про нього.

Згідно ст.. 164 цього Кодексу, мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав якщо, ухиляються від
виконання своїх батьківських
обов»язків по вихованню дитини.

З огляду на наведене, суд вбачає
достатньо підстав для позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав відносно
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виплата відповідачем аліментів за
рішенням суду на утримання дитини, на
думку суду є недостатнім для висновку
про виконання відповідачем
батьківських обов»язків. Надані
відповідачем у якості доказів листи,
які направлялись ним на адресу
позивачки ( а.с. 79-90) про вимогу
спілкування з дитиною, на думку суду
носять формальний характер, т.я. поряд
з направленням даних листів відповідач
не приймав ніяких дій та заходів щодо
участі у вихованні дитини. В судовому
засіданні відповідач не заперечував,
що нікуди не звертався із заявами про
захист своїх прав щодо участі у
виховані сина та спричиненні йому
перешкод у цьому з боку ОСОБА_2, його
пояснення щодо цього ґрунтуються лише
на його припусканнях та не доведені
належними доказами. Посилання та не, що
позивачка скриває місце проживання
дитини, на думку суду також є не
доведеним та формальним. Відповідач
сам пояснював суду, що йому відомо про
місце навчання сина, але він не
скористався цим для здійснення
спілкування з дитиною, не звернувся до
школи, до появи даного позову не
звертався ні до однієї установи з
приводу питання, яке є предметом
розгляду. Таким чином, заперечення
відповідача, в яких від обвинувачує
матір дитини у неякісному лікуванні,
вихованні тощо, носять лише емоційний
характер. Враховуючи досліджені судом
докази щодо відносин між батьком та
дитиною, з метою захисту інтересів
малолітньої дитини, суд дійшов
висновку про можливість позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав.

Статтею 158 Сімейного Кодексу України
передбачено, що за заявою матері,
батька дитини орган опіки та
піклування визначає спосіб участі у
вихованні дитини та спілкування з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Згідно ст.. 159 цього Кодексу, якщо
той з батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкування з
дитиною та у її вихованні, якщо він
ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий з
батьків має право звернутись до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести в суді ті
обставини, на які вона посилається, як
на підстави своїх вимог чи заперечень,
за винятком випадків перелічених у ст.
61 цього Кодексу.

На думку суду, ОСОБА_3 не довів в суді
наявність перешкод з боку ОСОБА_2 у
спілкуванні відповідача з сином.

ОСОБА_3 підтвердив суду, що з березня 2012
року не звертався із заявами до
відповідних органів про усунення
перешкод у спілкуванні з сином, вперше
з цього приводу він звернувся з даним
зустрічним позовом, тобто, після
пред»явлення ОСОБА_2 до нього позовних
вимог про позбавлення батьківських
прав.

Посилання відповідача на кількість
судових справ між ним та позивачкою,
які нібито перешкоджали йому у
спілкуванні з сином через брак часу,
не може бути розцінено судом, як
поважна причина для невиконання ним
батьківських обов»язків. Надана
відповідачем суду характеристика
гімназії № 12, стосується часу навчання
ОСОБА_4 у даній гімназії у навчальному
році 2010-2011 років, тобто у період
спільного проживання батьків ( а.с. 96-97).

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України,
суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
оплачений нею судовий збір у сумі 229
грн. 50 коп., та відмовляє йому у
відшкодуванні понесених ним судових
витрат.

На підставі
вищевикладеного,керуючись ст..ст. 150, 155,
164, 165, 166 СК України, ст.. 10, 11, 209, 212, 214, 215,
218, 367, 224-233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавити
батьківських прав відносно
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачений судовий збір в сумі 229 грн. 50
коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
вихованні та спілкуванні з малолітнім
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
моменту його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги, для осіб,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення, у той
же строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя
Ю.В.Шуліка