Справа №339/29/14-ц
07 лютого 2014 року м.
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О.С.
секретаря судового засідання Галів І.Б.
з участю позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2про розірвання шлюбу.
Свої вимоги мотивує тим, що 24.02.1997 року
між ними укладено шлюб, в якому
народилось троє дітей: син ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Але спільне
життя не склалося , так як відповідач
зловживає алкоголем, постійно вчиняє
сварки, що спричиняють їй та дітям
душевні страждання, не надає
матеріальної допомоги. Тому, вважає, що
примирення є неможливим, просить
розірвати шлюб, неповнолітніх дітей
залишити з нею на проживання, а всі
судові витрати покласти на
В судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги з підстав,
викладених в позовній заяві. Додатково
пояснила, що життя з відповідачем стало
нестерпним через його схильність до
вживання алкоголю, він в такому стані
стає неадекватним, не може
контролювати себе : вхоплює ніж і вона з
дітьми змушена втікати. Вилікуватися
остаточно від алкоголізму він не може,
такого " лікування" вистачає на
декілька місяців, а дальше знову
сварки, бійки. Вона морально змучилась
жити в постійному страху та напруженні.
Відповідач взагалі перестав зважати на
неї як дружину : живе окремо в кімнаті,
не називає її по імені. Вказала, що із-за
такого ставлення відповідача до сім'ї,
вона втратила почуття любові до нього,
а продовжувати надалі жити з ним в
постійному стресі та страху вона не
бажає, так як принижується її гідність.
Відповідач просив надати строк на
примирення, так як в них є діти . Не
заперечував того факту , що вживає
алкоголь і проходить лікування, але
"зривається" через напругу в сім'ї.
Зокрема , пояснив, що він проходив
лікування з приводу алкоголізму та
03.02.2014 року виписаний з лікувального
закладу. В даний час з дружиною не
підтримує шлюбних відносин і не бажає,
щоб вона після розірвання шлюбу
залишилась на прізвищі "ОСОБА_1".
Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.
Встановлено, що 24.02.1997 року у
Міжрічанській сільській раді згідно
актового запису №5 укладено шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.( а.с. 4), у якому
народилось троє дітей: син ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 .( а.с. 6,7.8).
Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітніх дітей, інші
обставини справи. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечить інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

Як вбачається з пояснень позивачки, як
підставу своїх вимог вона вказувала на
те, що відповідач живе своїм власним
життям, не проявляючи інтересу до
проблем сім`ї, зловживає алкоголем та
вчиняє скандали, що негативно
впливають на атмосферу в домі та на
емоційний стан позивачки та їх дітей.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечив факт вживання ним алкоголю
та те, що з приводу алкоголізму він
лікувався.

Встановлено, що відносини, які склалися
між сторонами, негативно впливають на
моральний та фізичний стан як спільних
дітей так і позивачки, остання
категорично настоює на розірванні
шлюбу і у своїх поясненнях звертала
увагу, що не бажає в подальшому
перебувати у шлюбі з відповідачем, вона
вже виснажена душевними переживаннями
із-за неадекватної поведінки
відповідача і хоче нарешті жити в
спокої.

Суд визнав, що із-за частих скандалів,
які вчиняв відповідач, позивачка
втратила почуття любові, поваги до
нього, між сторонами немає
взаєморозуміння, тобто тих основ, на
яких утримується міцна сім'я. А
подальше проживання з відповідачем,
який не змінив своєї поведінки,
неодмінно викличе психологічні стреси,
від яких необхідно вберегти не тільки
позивачку, але й дітей. Крім того,
сторони подружні стосунки не
підтримують .

За таких умов подальше співжиття між
сторонами є неможливим.

Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватись про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної поваги,
любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина
та чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім'ї за
свою поведінку в ній.

А за ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, є порушення прав дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

При таких обставинах, враховуючи
категоричність дій позивачки та її
заперечення можливості примирення,
суд, враховуючи інтереси кожного з
подружжя, їх неповнолітніх дітей,
приходить до висновку, що сім'я
розпалася остаточно, а тому шлюб слід
розірвати.

Відповідно до ст. 111 СК України суд
вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства.

Тобто, за змістом вищевказаної статті
СК України, суд не зобов'язаний
призначати строк для примирення
подружжя та повинен ураховувати
конкретні обставини справи.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
причини позову про розірвання шлюбу,
суд прийшов до висновку, що подальше
сімейне життя подружжя і збереження
шлюбу, який набув формального
характеру, стало неможливим, позивачка
категорично відмовляється перебувати
в подальшому шлюбі з відповідачем, між
сторонами протягом тривалого періоду
часу склались напружені відносини, що
свідчить про остаточне припинення ними
шлюбно-сімейних відносин.

А заява відповідача надати декілька
місяців на роздуми суд розцінює як
відтермінування розірвання шлюбу,
оскільки він не взмозі змінити
ситуацію, яка склалася у стосунках з
позивачкою, доводи якої були
переконливими про те, що сім'ю зберегти
неможливо.

Розірвання шлюбу не порушує особисті
немайнові та майнові права сторін, а
тому відсутні і підстави для вжиття
заходів для примирення подружжя.

В частині позовних вимог щодо
залишення неповнолітніх дітей, які на
час розгляду справи досягли 14-річного
віку, на проживання з позивачкою
слід відмовити, оскільки на підставі
статті 160 СК України передбачено, що
якщо батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Відповідно до статті 113 СК України
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

А тому доводи відповідача про те, що
він не бажає, щоб позивач залишилася на
прізвищі, яке вона здобула в шлюбі , є
необгрунтованими.

Суд вирішує питання судових витрат
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, що
в даному спорі складаються із судового
збору, сплаченого позивачкою при
подачі позовної заяви на суму 243
грн.60коп та 200 ( двісті ) грн. витрат ,
затрачених на складання позовної
заяви.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.24,55,110-112 Сімейного кодексу
України, ст.ст.209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд,-

Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Шлюб, зареєстрований 24.02.1997 року у
Міжрічанській сільській раді
Івано-Франківсь-кої області актовий
запису №5 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 243 грн (двісті
сорок три )грн. 60 коп. спла-ченого
судового збору та 200 ( двісті ) грн.
витрат на правову допомогу на користь
ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
залишити прізвище " ОСОБА_1 ".

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надіслати до відділу реєстрації актів
цивільного стану громадян
Болехівського міського управління
юстиції для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Якщо особи, які
брали участь в справі , не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, то вони можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Головенко О.С.