Справа № 449/1343/13
Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/5730/14
Доповідач в 2-й інстанції:Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
02 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування заподіяної позивачу
матеріальної і моральної шкоди. На
обґрунтування своїх позовних вимог
позивається на те, що 14 вересня 2013 року
близько 8.30 год. вона, як приватний
підприємець, торгувала на ринку в
м.Перемишляни Львівської області
товарами побутової хімії. В цей час на
ринок приїхала ОСОБА_2 з якою у неї
виник конфлікт, під час якого остання
перевернула два столи з належним їй,
ОСОБА_4 товаром, внаслідок чого частина
товару була пошкоджена, а частина
втратила свій товарний вигляд. Такими
діями ОСОБА_2 заподіяла їй матеріальну
шкоду, яку позивач оцінила в 4020 грн., та
моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Перемишлянського районного
суду Львівської області від 02 квітня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 4020 грн. матеріальної
шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, а
також вирішено питання судових витрат,
та стягнуто з відповідача на користь
позивача 500 грн. в рахунок погашення
витрат за надання правової допомоги та
458,80 грн. судового збору.

Це рішення оскаржила відповідач
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, ухвалення його без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Апелянт стверджує, що її не було
повідомлено про час та місце судового
засідання та прийнято рішення у її
відсутності, чим порушено вимоги ст.ст.
10, 74-76 ЦПК України. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення (а.с.
65-66).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на обґрунтування доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали цивільної справи, а також
дослідивши матеріали кримінальної
справи 1кп/449/35/14 про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_4,
та кримінального провадження
№0000625 від 14 вересня 2013 року про
пошкодження майна ОСОБА_4, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Судова колегія вважає, що оскаржуване
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
пава та не відповідає вимогам ст.ст.213,
214 ЦПК України щодо його законності і
обґрунтованості

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, 14.09.2013 р. близько 8.30 год. на
ринку в м.Перемишляни Львівської
області між позивачем ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_2 дійсно виник
конфлікт, під час якого було
перевернуто столи, на яких знаходився
товар побутової хімії, належний ОСОБА_4,
внаслідок чого цей товар частково був
пошкоджений.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 щодо
стягнення з відповідача на її користь
4020 грн. як компенсацію за спричинену їй
матеріальну шкоду внаслідок
пошкодження товару та втрати ним
товарного вигляду, суд в оцінці
заподіяних збитків виходив лише з
пояснень самої позивачки та наданих
нею розрахунків, у вигляді підписаного
нею акту побитого і пошкодженого
товару.

Однак з такими висновками погодитись в
повній мірі не можна, оскільки такі не
ґрунтуються на матеріалах справи, не
підтверджені належними і допустимими
доказами та суперечать матеріальному
праву.

Згідно п.1 ст.22 Цивільного кодексу
України, особа, якій нанесені збитки
(майнова шкода) в результаті порушення
її громадянських прав, має право на їх
відшкодування.

Майновими збитками вважаються: втрати,
які особа понесла у зв'язку із
знищенням або ушкодженням майна, а
також витрати, які особа понесла або
повинна понести для відновлення свого
порушеного права(реальні збитки);

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України
майнова шкода завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної чи юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала збитку, звільняється від його
відшкодування, якщо доведе, що збиток
нанесений не з її вини.

Відповідачем ОСОБА_2 свою вину у
заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_4
фактично визнано частково, яка
пояснила, що стіл з товаром побутової
хімії перевернула випадково під час
штовханини з позивачкою.

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 та
показань свідка ОСОБА_5 в суді першої
інстанції у даній справі, стіл з
товаром позивача перевернула саме
ОСОБА_2 взявши за край столу.

Такі висновки випливають і з
матеріалів кримінального провадження
№0000625 від 14 вересня 2013 року, щодо
перевірки заяви ОСОБА_4 про заподіяння
їй матеріальної шкоди, яке закрито у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що стіл
з товаром побутової хімії ОСОБА_4
перекинула саме ОСОБА_2 і саме з її вини
частина цього товару була пошкоджена.

В той же час, що стосується обсягу і
вартості пошкодженого товару, та
розміру заподіяної матеріальної шкоди,
то на думку судової колегії, висновки
суду в цій частині не відповідають
матеріалам справи та є
необґрунтованими.

Зокрема перелік товару, який було
побито та пошкоджено, внаслідок чого це
майно втратило свій товарний вигляд та
є непридатним до реалізації,
ґрунтується тільки на поясненнях самої
позивачки, яка не допитана судом як
свідок, а також випливає із Акту
складеного самою позивачкою, який
носить суб'єктивний характер і не
підтверджений об'єктивними доказами та
зроблений без висновків спеціаліста
товарознавця.

Як вбачається із змісту оглянутого
колегією суддів під час дослідження
матеріалів кримінального провадження
№0000625 протоколу огляду місця
події від 14 вересня 2013 року, складеного
слідчим в присутності понятих (а.с. 3),
під час огляду місця події ним виявлено
побитий товар, який, загалом,
складається із дев'яти найменувань в
кількості 38 товарних одиниць. Іншого
пошкодженого майна, яке б втратило свій
товарний вигляд не зафіксовано.

В той же час, позивач зазначила в своєму
Акті 20 найменувань в кількості 63
одиниць побитого товару та 21
найменування в кількості 82 одиниць
пошкодженого товару, що об'єктивно не
відповідає вказаному протоку огляду.

У відповідності до роз'яснень п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року
(із змінами і доповненнями), при
визначенні розміру відшкодування
шкоди, заподіяної майну, незалежно від
форм власності, судам слід враховувати,
що відшкодування шкоди шляхом
покладення на відповідальну за неї
особу обов'язку надати річ того ж
роду і якості, виправити пошкоджену
річ, іншим шляхом відновити попереднє
становище в натурі, застосовується,
якщо за обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Постановляючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням,
але має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про
передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи питання щодо відшкодування
майнової шкоди ОСОБА_4 в грошовому
еквіваленті, суд не вирішував питання
щодо можливості відшкодування
знищеного майна в натурі, як і не
обговорював питання щодо передачі
товару, який втратив товарний вигляд,
після відшкодування його вартості,
відповідальній за шкоду - ОСОБА_2.

Таким чином, рішення суду щодо
визначення матеріальної шкоди яке
підлягає відшкодуванню позивачу в
розмірі 4020 грн. не ґрунтується на
належних доказах, суперечить вимогам
матеріального права та є
безпідставним.

В той же час, враховуючи, що відповідач
в суді апеляційної інстанції визнала
заподіяну ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі
1000 грн., судова колегія вважає за
можливе задовольнити позов в цій
частині в межах визнаних позовних
вимог, у зв'язку з чим рішення суду в цій
частині слід змінити, зменшивши розмір
відшкодування матеріальної шкоди до 1000
грн.

Що стосується підстав та розміру
відшкодування немайнової шкоди, то
враховуючи фактичні обставини справи,
зокрема те, що саме позивач ОСОБА_4
розпочала суперечку із ОСОБА_2 і
фактично спровокувала з нею конфлікт,
що підтверджено вироком
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 04 вересня 2014
року, відповідно до якого ОСОБА_4
визнано винною у заподіянні ОСОБА_2
легких тілесних ушкоджень під час
цього конфлікту, судова колегія не
знаходить достатніх фактичних і
правових підстав для відшкодування
позивачу моральної шкоди, яка
позивачем фактично не доведена.

У зв'язку з наведеним, судова колегія
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції щодо часткового
задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди слід
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
цих позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з
урахуванням пропорційності розміру
задоволених позовних вимог, судова
колегія вважає що понесені позивачем
ОСОБА_4 витрати на правову допомогу
підлягають стягненню з відповідача в
розмірі 125 грн., а сплачений судовий
збір в розмірі 120 грн., у зв'язку з чим
рішення суду в частині розподілу
судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 02 квітня 2014
року щодо часткового задоволення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
цих позовних вимог.

Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 02 квітня 2014
року в частині стягнення із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди
змінити, зменшивши розмір такого
відшкодування.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1000
грн. на відшкодування матеріальної
шкоди. В решті позовних вимог щодо
стягнення матеріальної шкоди
відмовити.

Це ж рішення суду першої інстанції в
частині стягнення судових витрат
змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 125
гривень на відшкодування витрат
понесених ОСОБА_4 на правову допомогу
та 120 грн. сплаченого позивачем
судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання цим рішенням
законної сил безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.