Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3830/14
Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко
Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 23 липня 2014 року в cправі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист
честі, гідності , ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
захист честі, гідності , ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди, який уточнив в процесі розгляду
справи.

В позові позивач зазначав, що 18 вересня
( приблизно з 09 год. 30 хв. по 11 год.00 хв.), 19
вересня (приблизно о 10 год.00 хв. по 11
год.30 хв.), 21 вересня ( приблизно з 11
год.00 хв. по 11 год. 40 хв.), 24 вересня
(приблизно з 09 год.00 хв. по 10 год. 15 хв.), 25
вересня ( приблизно з 10 год. 00 хв. по 11
год.00 хв.), 28 вересня (приблизно з 10 год. 30
хв. по 11 год. 45 хв.) та 01 жовтня (
приблизно з 11 год.00 хв. по 12 год. 00 хв.), 02
жовтня 2012 р. в денний час ( приблизно з 09
год. 30 хв, по 10 год. 00 хв.) за адресою : м.
Запоріжжя, Оріхівське шосе, 36, на
території авторинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
публічно висловлювалися в присутності
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та поширили
відносно ОСОБА_2 та його партнера по
бізнесу наступну недостовірну
інформацію, яка не відповідає
дійсності, а саме, що він та партнер
непорядна людина, злочинець, крадій,
рейдер, фальсифікатор, його місце за
ґратами, тому йому необхідно «сушити
сухарі», так як його місце в тюрмі, куди
його найближчим часом посадять.
Одночасно ОСОБА_4 повідомив присутніх
на ринку цих осіб про те, що він разом з
ОСОБА_3 звернулись до Президента
України та до податкової міліції
Запорізької області і продемонстрував
їм свої звернення, зазначивши про
нібито вже порушені щодо нього
кримінальні справи. Про неправдиву
інформацію поширену у такий спосіб
позивач дізнався від підприємців ринку
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Зі слів зазначених вище осіб,
відповідачі поширювали недостовірну
інформацію стосовно нього переважно у
неробочі дні ринку в присутності інших
підприємців.

В ці дні доступ третіх осіб (покупців)
на ринок був обмежений, однак працювала
каса ринку і підприємці ринку
сплачували кошти за послуги ринку, а
також прибирали та облаштовували
торговельні місця, завозили товар,
проводили інвентаризацію. Таким чином,
відповідачі, являючись авторами
створених ними же негативних
відомостей, поширили, тобто довели до
відома інших осіб про нього
недостовірну, наклепницьку інформацію,
яку свідомо розповсюдили внаслідок
чого порушили охоронювані законом його
конституційні права і свободи та
принизили честь і гідність як
людини, так і ділової репутації як
директора ТОВ «Автомобільний ринок»
та засновника інших суб'єктів
господарювання.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив:

- визнати недостовірними
відомості, поширені ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
що він ( ОСОБА_2) вчиняє злочини, а саме :
разом із діловими партнерами з метою
отримання великих прибутків
«рейдерським» шляхом у 2003 році захопив
автомобільний ринок ; що він приховує
прибутки від оподаткування ; що він
займається «відмиванням грошей» в
надвеликих розмірах, ухиляється від
сплати податків, за для чого з групою
осіб створив цілу низку фіктивних
підприємств та транзитних товариств,
приватних підприємств та інших ; що
суб'єкти господарювання, в яких він
входить до складу засновників не мають
можливість господарської діяльності,
тобто фіктивні так як штат складається
із одно - двох осіб, при відсутності
засобів виробництва та основних
фондів, а також приміщень та
транспортних засобів ; договори (
правочини) укладені з ним, або
суб'єктами господарювання, до яких він
має відношення або як ділова людина має
договірні відносини - є нікчемними; що
він є членом наглядової ради ПАТ « Банк
Кіпру» , через який більшість утворених
ним суб'єктів господарювання
«перекачують» кошти в офшорні зони для
ухилення від сплати податку ;
відшкодовує ПДВ на підставі
сфабрикованих документів, що він та
суб'єкти господарювання, до яких він
має якесь відношення, безпідставно
вимагають передплату за надання послуг
ринку; що він злочинець та крадій ;

- зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
припинити неправомірні дії шодо
приниження честі та ділової репутації
ОСОБА_2, шляхом заборони розповсюдження
відносно нього будь-яким засобом
недостовірної інформації, яка не
відповідає дійсності шодо нього, а
також містить образливі для нього
висловлювання які порочать його честь,
гідність і ділову репутацію, а саме, що
він вчиняє злочини, а саме: разом із
діловими партнерами з метою отримання
великих прибутків «рейдерським»
шляхом у 2003 році захопив автомобільний
ринок; що він приховує прибутки від
оподаткування ; що він займається
відмиванням грошей в надвеликих
розмірах, ухиляється від сплати
податків, за для чого з групою осіб
створив цілу низку фіктивних
підприємств та транзитних товариств,
приватних підприємств та інших ; що
суб'єкти господарювання, в яких він
входить до складу засновників не мають
можливість господарської діяльності,
тобто фіктивні так як штат складається
із одно - двох осіб, при відсутності
засобів виробництва та основних
фондів, а також приміщень та
транспортних засобів ; договори (
правочини) укладені з ним, або
суб'єктами господарювання, до яких він
має відношення або як ділова людина має
договірні відносини - є нікчемними ; що
він є членом наглядової ради ПАТ « Банк
Кіпру» , через який більшість утворених
ним суб'єктів господарювання
«перекачують» кошти в офшорні зони для
ухилення віх сплати податку ; що він
відшкодовує ПДВ на підставі
сфабрикованих документів, що він та
суб'єкти господарювання, до яких він
має якесь відношення, безпідставно
вимагають передплату за надання послуг
ринку; що він злочинець та крадій;

- заборонити відповідачам
поширювати та розповсюджувати
будь-яким чином негативну інформацію
відносно нього;

- зобов'язати відповідачів
спростувати недостовірну інформацію
шляхом опублікування в періодичному
друкованому виданні «Запорізька Січ»
статті, що за своїм змістом спростовує
поширену інформацію;усного
оприлюднення за допомогою засобів
гучного оповіщення ТОВ «Автомобільний
ринок»;

- стягнути солідарно з
відповідачів на його користь моральну
шкоду в розмірі 1700 грн. та судові
витрати в розмірі 429,20 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на частину 1 статті
55 Конституції України, яка гарантує
громадянам право на судовий захист
прав та свобод. Право на захист честі,
гідності та ділової репутації
передбачено Цивільним кодексом
України та частиною 1 статті 3 ЦПК
України, відповідно до якої кожна особа
має право у порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх невизнаних, порушених
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Також судом враховано
роз'яснення пункту 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
" Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" в якому
зазначено, що вибір способу захисту
особистого немайнового права, зокрема
права на повагу до гідності та честі,
права на недоторканність ділової
репутації, належить позивачеві та
приписи статті 275 ЦК України стосовно
того, що захист особистого немайнового
права здійснюється у спосіб,
встановлений главою 3 цього Кодексу, а
також іншими способами відповідно до
змісту цього права, способу його
поширення та наслідків, що їх
спричинило це порушення.

Судом вірно зазначено в мотивувальній
частині рішення, що з огляду на
положення частини 2 статті 16 ЦК України
та з урахуванням роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 р. № 1 " Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
найбільш прийнятними способами
захисту честі, гідності та ділової
репутації особи є : визнання права ;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення ; відшкодування моральної
шкоди. Відповідачами у таких справах
повинні бути особи, дії або
бездіяльність яких негативно вплинула
на ділову репутацію, зганьбила честь і
гідність позивача, а предметом спору у
справах про захист честі, гідності та
ділової репутації є матеріально -
правова вимога потерпілої особи до
особи, що порушила такі права, яка
ґрунтується на спірному
правовідношенні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 не
доведено позовних вимог щодо наявності
факту поширення відповідачами
недостовірної інформації відносно
нього.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції при розгляді справи допустив
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
що призвело до невідповідності
висновків суду обставинам справи.
Також апелянт не згодний з оцінкою
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції.

Ці доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, а відповідно до частини 1
статті 179 ЦПК предметом доказування
під час судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Враховуючи те, що відповідачі не
визнають позов, суд першої інстанції
при вирішенні спору правильно
вказував, що однією із особливостей
предмета позову про захист честі,
гідності та ділової репутації є те, що
на постраждалу особу покладається
обов'язок доведення лише факту
поширення недостовірних відомостей
особою, до якої пред'явлено вимогу, в
свою чергу тягар доказування щодо
правдивості поширеної інформації
цілком лягає на відповідача.

Склад правопорушення, що дає підстави
для судового захисту честі, гідності та
ділової репутації особи, є :

- поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб ;

- поширення інформації, що стосується
певної фізичної чи юридичної особи,
тобто позивача ;

- поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності ;

- поширення інформації, що порушує
особисті немайнові права, тобто або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право.

Всі вищезазначені факти і становлять
предмет доказування у справах про
захист честі, гідності та ділової
репутації особи.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 р. № 1 " Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
під поширенням інформації слід
розуміти : опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації ; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам ;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Суд першої інстанції визначив, що
позивачем вказано такі способи
поширення відповідачами
недостовірної інформації, що порушує
його особисті немайнові права:

1. Шляхом висловлювань в публічному
місці третім особам;

2. Шляхом направлення в органи влади,
правоохоронні та контролюючі органи,
суди безпідставних звернень ;

3. Шляхом направлення в мережу Інтернет
звернення до начальника ДПМ
Запорізької області Коваля О.О. щодо
дій ОСОБА_2

Дослідивши та проаналізувавши
пояснення сторін, свідків та оцінивши
докази - з приводу кожного з
вищевказаних способів поширення
відповідачами недостовірної
інформації - суд встановив наступне.

Щодо твердження позивача про те, що 18 (
приблизно з 09 год. 30 хв. по 11 год.00 хв.), 19 (
приблизно о 10 год.00 хв. по 11 год.30 хв.), 21 (
приблизно з 11 год.00 хв. по 11 год. 40 хв.), 24 (
приблизно з 09 год.00 хв. по 10 год. 15 хв.), 25 (
приблизно з 10 год. 00 хв. по 11 год.00 хв.), 28
вересня ( приблизно з 10 год. 30 хв. по 11
год. 45 хв.) та 01 ( приблизно з 11 год.00 хв.
по 12 год. 00 хв.), 02 жовтня 2012 р. в денний
час ( приблизно з 09 год. 30 хв. по 10 год. 00
хв.) за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське
шосе, 36, на території авторинку, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 публічно висловлювалися в
присутності ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7 та
поширили відносно позивача та його
партнера по бізнесу недостовірну
інформацію, яка не відповідає
дійсності, а саме, що він та партнер
непорядна людина, злочинець, крадій,
рейдер, фальсифікатор, його місце за
гратами, тому йому необхідно "сушити
сухарі", так як його місце в тюрмі, куди
його найближчим часом посадять.
Одночасно ОСОБА_4 повідомив присутніх
на ринку цих осіб про те, що він разом з
ОСОБА_3 звернулись до Президента
України та до податкової міліції
Запорізької області і продемонстрував
їм свої звернення, зазначивши про
нібито вже порушені щодо нього
кримінальні справи, то ці твердження
позивача не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
як в суді першої інстанції, так і при
апеляційному розгляді.
Проаналізувавши пояснення сторін,
показання свідка, суд першої інстанції
зазначив, що показання свідка є
неконкретними та не містять достатньої
доказової бази на підтвердження
тверджень позивача, будь-яких інших
доказів позивачем суду надано не було,
а тому дійшов висновку що це свідчить
про те, що стороною позивача не
виконано передбаченого законом
обов'язку щодо доведення факту
поширення ОСОБА_4 та ОСОБА_3
недостовірних відомостей у
вищенаведений спосіб.

Щодо такого способу поширення
відповідачами недостовірної
інформації, що порушує особисті
немайнові права позивача - як
направлення в органи влади,
правоохоронні та контролюючі органи,
суди безпідставних звернень, судом
першої інстанції встановлено наступне.

Так, позивач вказував в позові, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під виглядом
реалізації свого права про звернення
громадян, починаючи з 2007 року і по день
звернення до суду з цим позовом, склали
та адресували скарги з недостовірною
відносно нього та ділового партнера
інформацією державним органам, не
наділених компетенцією вирішення
звернень з таких питань, внаслідок чого
розповсюдили серед цих осіб
інформацію, що за своїм змістом
порочить не тільки особисту честь та
гідність, але й ділову репутацію
юридичної особи - " Автомобільного
ринку".

Судом першої інстанції враховано
положення статті 40 Конституції
України, відповідні норми
матеріального права, роз'яснення
пункту 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 1 від 27.02.2009 р. " Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" - зокрема, що суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки в такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

Також судом взято до уваги висновки,
викладені у Рішенні Конституційного
Суду України від 10 квітня 2003 року №
8-рп/2003 в якому зазначено, що звернення
громадян до правоохоронного органу,
які містять певні відомості про
недодержання законів, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами.

Викладення у листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу завідомо
неправдивих відомостей тягне за собою
відповідальність, передбачену чинним
законодавством.

Суб'єктивна думка про характер цих
відомостей ( впевненість у тому, що вони
відповідають дійсності) виключає
відповідальність за їх поширення.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням досліджених в засіданні
суду письмових доказів, які були
витребувані судом з правоохоронних та
податкових органів і в достатній мірі
відображені в мотивувальній частині
рішення, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, реалізуючи конституційне
право, передбачене статтею 40
Конституції України, зверталися із
заявами та скаргами до компетентних
органів, які наділені повноваженнями
перевіряти таку інформацію, а тому такі
звернення не можливо асоціювати з
таким поняттям, як поширення
недостовірної інформації.

Крім того, суд вірно зазначив, що
будь-яких інших доказів позивачем не
надано, що свідчить про те, що стороною
позивача не виконано передбаченого
законом обов'язку щодо доведення факту
поширення відповідачами недостовірних
відомостей у вищенаведений спосіб.

Встановлюючи обставини щодо поширення
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відносно позивача негативної,
недостовірної, наклепницької
інформації, що порушує його особисті
немайнові права наступним способом -
шляхом розміщення на інтернет-сторінці
(порталу) Інформаційно-аналітичного
центру "Известия" за ІНФОРМАЦІЯ_1
звернення до начальника ДПМ
Запорізької області Коваля О.О., суд
першої інстанції, поклавши в основу
судового рішення загальновідомі
визначення, пов'язані з використанням
електронної поштової скриньки,
дослідивши пояснення сторін та
письмові докази, вказав в
мотивувальній частині рішення, що
адресу скрині для отримання
електронних листів, а саме фрагмент до
знаку @ створює фізична особа та
підписується будь-яким чином, в тому
числі і з можливістю підпису від імені
будь-якої іншої особи. Із
вищенаведеного слід зробити висновок,
що однозначно ідентифікувати особу,
яка користується електронною
скринькою, можливо лише за наявності у
неї особистого електронного цифрового
підпису.

Оскільки позивачем не надано
відомостей того, що отриманий на
електронну скриньку
Інформаційно-аналітичного центру
"Известия" , електронний
лист з вкладеним файлом (звернення до
начальника ДПМ у Запорізькій області
Коваля О.О.), був підписаний електронним
цифровим підписом ОСОБА_4, щоб дало
можливість однозначно ідентифікувати
підписувача електронного документу
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивачем не доведено
причетність ОСОБА_4 до розповсюдження
недостовірної та негативної
інформації відносно позивача у
вищезазначений спосіб.

Суд першої інстанції, враховуючи
наведені норми закону та те, що
позивачем не доведено своїх позовних
вимог, дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

З огляду на факти і обставини,
встановлені під час розгляду справи в
суді першої інстанції та в ході
апеляційного розгляду цієї справи,
судова колегія вважає, що висновки
суду першої інстанції відповідають
обставинам справи, належним чином
оціненим доказам, а також узгоджуються
з нормами матеріального права, які
судом правильно застосовані.

Інші доводи апеляційної скарги є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію позивача та його
представника, висловлену в ході
розгляду справи і полягають лише в
переоцінці доказів, які належним чином
перевірені і оцінені судом першої
інстанції і не доводять порушення
судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: