Справа №2-1505/11
РІШЕННЯ

Іменем України

« 03» лютого 2014 року

Дзержинський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого судді: КУПІНОЇ М.А.,

при секретарі: САЄНКО С.Г., ОЛІЙНИК О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом. При цьому
посилався на наступне.

22 жовтня 2009 року між сторонами було
укладено договір позики, відповідно до
якого відповідач позичив у позивача
грошові кошти в сумі 183 375,00 грн. та
зобов'язався повернути вказану суму в
строк до 31 серпня 2010 року, а також за
користування грошовими коштами
сплачувати 22 числа кожного місяця
позивачу 2,5 % від суми позики.

Свої зобов'язання за договором позики
відповідач не виконав, внаслідок чого у
нього створилася заборгованість перед
позивачем в розмірі 238 387,50 грн., яка
складається з основної суми позики - 183
375,00 грн. та відсотків за користування
послугою - 55 012,50 грн. (за прострочення
протягом 12 місяців внесення відсотків).

З огляду на що, позивач просить
стягнути з відповідача вказану суму
боргу.

В подальшому, 18.07.2013 року позивач
збільшила свої позовні вимоги та
просила стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму заборгованості за
договором позики, яка складається з:

- суми позики за договором в розмірі
183375,00 грн.,

- суми заборгованості за користування
позикою в розмірі 151288,50 грн.

Судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2783,00 грн. позивач також
просить стягнути на її користь з
відповідача.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримували в
повному обсязі, просили суд про його
задоволення.

Відповідач та його представник в
процесі розгляду справи проти позову
заперечували, при цьому відповідач
зазначав, що декілька разів позичав
грошові кошти у позивача, у зв'язку з
чим було укладено декілька договорів
позики. Чи укладався ним з позивачем
договір позики від 22 жовтня 2009 року він
не пам'ятає, підпис в даному договорі не
його, горшові кошти в даній сумі він у
позивача не позичав.

В судове засідання 03 лютого 2014 року
відповідач та його представник не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причин неявки суду не надали.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2009 року
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений
договір № б/н, відповідно до якого
ОСОБА_1 передала в позику ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 183 375,00 грн., а
ОСОБА_2 зобов'язався повернути вказану
грошову суму позивачу в строк до 31
серпня 2010 року та сплачувати за
користування позикою щомісяця 2,5 %
вказаної грошової суми (а.с. 8-10).

У ході виконання вказаних договірних
зобов'язань того ж дня, 22 жовтня 2009 року
позивач передав відповідачу грошові
кошті в сумі 183 375,00 грн., про що є підпис
відповідача в договорі позики (а.с. 10).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Посилання відповідача про те, що
договір позики з позивачем ним не
укладався та не підписувався, а також
що він не отримував від позивача
грошові кошти, не знайшли свого
підтвердження належними доказами по
справі.

Так, ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 23.10.2013 року по справі
була призначена почеркознавча
експертиза, однак справа повернулася з
експертної установи 17.01.2014 року без
висновку, у зв'язку з ненаданням
зразків підписів та несплатою вартості
робіт за проведення експертизи.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином згідно з умовами
договору та нормами діючого
законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобовязаний повернути позикодавцеві
позику ( грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Таким чином, внаслідок не виконання
умов договору у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 33466,50 грн., яку відповідач
зобовязаний повернути позивачу.

Виходячи з того, що відповідач не
виконав умови укладеного з позивачем
договору позики, не повернув борг, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача, а
відтак про їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості за договором
позики в розмірі 334663 (двісті триста
тридцять чотири тисячі шістсот
шістдесят три) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 2783 (дві тисячі
сімсот вісімдесят три) грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Дзержинський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення складено 08 лютого
2014 року.

Суддя: