Справа № 376/2334/13-ц Головуючий у І
інстанції Віговський С.І.Провадження №
22-ц/780/1634/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., із участю секретаря
Антіпова Я.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сквирського районного суду Київської
області від 25 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сквирської
міської ради Київської області про
визнання незаконними та скасування
рішень, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сквирського районного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельну ділянку,
серії ЯК №876802, виданого ОСОБА_2 та
зареєстрованого 31 березня 2010 року за
№22, площею 0,1000 га, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
серії ЯК №876801, зареєстрованого 31
березня 2010 року за №21, площею 0,0280
га, з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
визнання незаконними та скасування
рішень Сквирської міської ради
Київської області від 21.05.2009 року
№842-30-V, в частині надання дозволу
ОСОБА_2 на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки,
площею 0,10 га та 0,028 га, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 і №1067-36-V від 10.12.2009
року, в частині затвердження технічної
документації ОСОБА_2 із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки, відмовлено.

На обґрунтування рішення судом
першої інстанції зазначено, що при
розгляді справи не встановлено
будь-яких порушень прав ОСОБА_1,
затвердження технічної документації
на спірні земельні ділянки проведено у
порядку, визначеному законодавством, а
тому відсутні правові підстави для
задоволення заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, а також порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, виходячи
із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що також
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_3 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2 та користувачем земельної
ділянки, площею 0,15 га, за вказаною
адресою згідно рішення звітних зборів
уповноважених членів колгоспу ім. ХХ
з'їзду КПРС ( а.с. 9-10, 11 т. 1 ).

Суміжним землекористувачем, що по
АДРЕСА_1, була ОСОБА_2, яка отримала у
спадок житловий будинок після смерті
ОСОБА_4 ( а.с. 69, 70, 179, 180 т. 1 ).

Рішенням №842-30-V Сквирської
міської ради Київської області від
21.05.2009 року, з дотриманням чинного
законодавства, їй надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки, площею 0,10 га для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд і 0,028
га - для ведення особистого селянського
господарства, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 61 т. 1 ).

Згідно актів погодження
зовнішньої межі земельної ділянки та
перенесення в натуру, передачу на
зберігання межових знаків власнику
земельної ділянки ОСОБА_2 від 11 серпня
2009 року, комісії по розгляду спірних
питань від 24 вересня 2009 року, проведено
встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки, яка розташована за вказаною
адресою, а ОСОБА_3 - безпідставно
відмовляється підписувати акт
погодження меж та не заперечує проти
виготовлення державного акта на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
без власного підпису ( а.с. 64, 66 т. 1 )

У такому ж порядку ( з дотриманням
вимог законодавства ), рішенням №1067-36-V
зазначеної ради від 10.12.2009 року була
затверджена технічна документація
ОСОБА_2 із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на зазначені земельні
ділянки, надано їх у власність та
видані державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯК
№876802, зареєстрованого 31 березня 2010
року за №22, площею 0,1000 га, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
серії ЯК №876801, зареєстрованого 31
березня 2010 року за №21, площею 0,0280
га, з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.
76, 77, 186 т. 1 ).

Таким чином, як правильно
встановлено судом першої інстанції,
при ухваленні оскаржуваних рішень про
надання спірних земельних ділянок
ОСОБА_2 та видачі їй державних актів на
право власності на земельні ділянки,
право землекористування позивача не
було порушено, як і вимоги чинного
законодавства в цій сфері.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 81, 116, 118, 122, 125, 126, 152, 155,
158, 198 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88,
212-215, ЦПК України, вирішив спір, який
виник між сторонами по справі,
правомірно дійшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення.

При цьому, дав відповідну оцінку
належних і допустимих доказів у справі
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права права при його ухваленні, на
думку апеляційного суду, не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи у суді другої інстанції і,
навпаки - спростовуються наявними в
матеріалах справи, зокрема, рішеннями
Сквирського районного суду Київської
області від 22 травня 2001 року та 29 грудня
2002 року, залишеним без змін ухвалами
Апеляційного суду Київської області
від 06 тавня 2003 року і Верховного суду
України від 21 вересня 2005 року ( а.с. 184-186,
187-188, 189, 190 т. 1 ) , які, серед іншого,
вказують на безпідставність заявлених
позовних та апеляційних вимог.

Інші доводи апеляції, зокрема, про те,
що ним не було погоджено меж земельної
ділянки ОСОБА_2, що унеможливлює
складання кадастрового плану та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, на переконання
апеляційного суду, не спростовують
висновки суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог і не є підставою, у силу
зазначеного, для задоволення позову та
апеляційних вимог.

Окрім цього, надані суду кадастровий
план, викопіювання плану, довідка,
матеріали інвентаризаційної справи
позивача, у силу викладеного, не
свідчать про порушення права
землекористування позивача та
обґрунтованість заявлених позовних та
апеляційних вимог ( а.с. 12, 13, 16, 35, 36, 125-174
т. 1 ).

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Сквирської міської ради Київської
області про визнання незаконними та
скасування рішень, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба