АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1471/2014
інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Желепа
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенк О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення відповідача, представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача , в якому
просила суд, з урахуванням поданої
заяви про зміну предмету позову
стягнути з відповідача на свою користь
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 30 %
всіх доходів відповідача, починаючи з 01
січня 2007року.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що з відповідачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано за рішенням суду, в
шлюбі у сторін народився син, який
перебуває на її утриманні. Оскільки
відповідач самоусунувся від виховання
дитини, проживає окремо, надає
матеріальну допомогу періодично, у
розмірі, який забажає, всі її вимоги до
відповідача, щодо здійснення виплати
аліментів на утримання сина
систематично і в розмірі узгодженому з
нею, останнім проігноровано, а тому
вона просила суд стягнути аліменти .

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03.12.2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН. НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (ІПН. НОМЕР_2),
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою:
АДРЕСА_2 на утримання дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі 30,0 %
заробітку /доходу/ щомісячно починаючи
з 05 березня 2012 р. та до повноліття
дитини - ІНФОРМАЦІЯ_6, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стягнуто ОСОБА_4 (ІПН. НОМЕР_1) на користь
держави судовий збір в розмірі 214
/двісті чотирнадцять/ гри. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у
межах платежу за один місяць у розмірі
30,0 % заробітку /доходу/.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 просив скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача аліментів на
дитину за минулий період, а також всі
усні ухвали про відмову в допиті
(примусовій доставці до суду) ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення по суті
заявлених позовних вимог.

В скарзі зазначив, що суд не врахував
того, що позивач неодноразово
зверталась до відповідача з питанням
сплати аліментів на утримання дитини
ще до 05.03.2009, але не могла їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_4 просив рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. В скарзі посилався на
те, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, прийнятим із неповним
встановленням обставин, що мають
значення для справи, без проведення
належної правової оцінки та
дослідження наявних в справі доказів
та з суттєвим порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначив, що у описовій та резолютивній
частинах оскаржуваного рішення
допущені описки, а саме: у рішенні
зазначено, що позивачка звернулась до
суду у березні 2012 року, та відповідно
суд вирішив стягувати аліменти з дня
пред'явлення позову у відповідності із
нормами ст. 191 Сімейного кодексу
України - з 05 березня 2012 року, в той час
як позов поданий 05 березня 2013 року.
Ухвалюючи рішення, суд взагалі не надав
правової оцінки періодичним грошовим
відрахуванням відповідача на користь
позивачки грошових коштів в
добровільному порядку. Також зазначив,
що суд вирішив стягувати аліменти у
розмірі 30% доходу, проте такий вид
стягнення аліментів не передбачено
нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційного
суду, представники сторін підтримали
доводи поданих їхньою стороною скарг
та заперечували проти задоволення
скарги опонента.

Відповідач підтримав подану в його
інтересах скаргу, заперечував проти
доводів скарги позивачки.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
врахувавши положення ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, інші обставини, що
мають істотне значення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» зазначено, що
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред`явлення позову.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
спільна дитина сторін потребує
матеріальної допомоги на її утримання,
з відповідача не здійснюється інші
стягнення за виконавчими документами,
обоє з батьків повинні піклуватися про
утримання та фізичний і духовний
розвиток дитини.

Відмовляючи в задоволені позову в
частині стягнення аліментів за минулий
час, суд виходив з того, що доводи
позивачки, що нею вживалися заходи,
щодо отримання від відповідача
аліментів на утримання спільної
дитини, і останній ухилявся від
виконання своїх обов`язків, не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні. Крім того, з наданих суду
стороною позивача медичних документів,
не вбачається, що за станом здоров'я
позивачка була неспроможною раніше
вжити відповідних заходів, щодо
отримання від відповідача аліментів на
утримання спільної дитини.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду, так як вони
відповідають встановленим обставинам
справи та вимогам Закону.

З матеріалів справи вбачається , що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 14 серпня 1993р., який було
розірвано рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 13 грудня
2006р.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін в шлюбі народився
син - ОСОБА_5.

В судовому засіданні встановлено, що
спільна дитина сторін на час ухвалення
рішення проживала з позивачкою, яка
звернулась до суду з вимогами про
стягнення аліментів, так як коштів які
надавав її чоловік в добровільному
порядку не достатньо для утримання
дитини.

Судом достовірно встановлено, що
відповідач має постійне місце роботи,
працює в ДП «Антонов» на посаді
слюсаря, середньомісячна заробітна
плата складає близько 6500,0 - 7000,0 грн.

Судом також встановлено, що між
сторонами не було досягнуто згоди, щодо
розміру аліментів, який відповідач би
перераховував в добровільному порядку
. Проте судом встановлено, що з 2008 року
відповідач добровільно переказував
кошти на адресу позивача для утримання
їх спільної дитини. Гроші
переказувались в сумах від 800 до 1500 грн.

З урахуванням доходу відповідача, його
стану здоров`я та стану здоров`я дитини,
інших обставин справи, суд присудив до
стягнення аліменти в розмірі 30% від
всіх доходів відповідача, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Аліменти судом були присуджені з 05
березня 2012 року, з дати звернення
позивача до суду, яка підтверджується
позовною заявою на а.с. 1.

Позивач не надала суду достатніх
доказів на підтвердження того, що вона
з 2007 року вживала заходи для отримання
аліментів, а відповідач ухилявся від
матеріальної допомоги на утримання
сина.

Вищенаведені обставини справи які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про наявність підстав
для задоволення позову про стягнення
аліментів на майбутній період та
відсутність правових підстав для
задоволення позову про стягнення
аліментів за минулий період, починаючи
з 2007 року відповідає цим обставинам та
вимогам закону.

Відповідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57−?60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_1 про те, що
суд не врахував , що позивач вживала
заходів для отримання аліментів з 2007
року, проте відповідач ухилявся від
виконання своїх обов`язків, колегія
суддів не приймає з огляду на таке .

Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені лише за певних умов, що
встановлюється Сімейним кодексом
України.

Так, відповідно до частини 2 статті 191 СК
України, це можливо у випадках, якщо
позивач подасть суду докази того, що
він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати.

Таким чином, в ході розгляду указаних
позовних вимог підлягає доведенню, що
позивач вживав заходів щодо
добровільної сплати аліментів
(звертався до керівника підприємства,
де працює відповідач, чи до його
батьків з проханням вплинути на нього;
направляв йому листи тощо). Крім цього,
підлягає доведенню факт ухилення
відповідача від сплати аліментів.

ОСОБА_2 не надала, ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду
доказів того, що вона вживала заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, в період з 2007 року і не
змогла їх одержати у зв'язку з
ухиленням останнього від їх сплати.

Посилання представника позивача на те,
що вказані обставини підтверджені
показами свідків, колегія не приймає,
так як ці посилання не відповідають
дійсності, а також тому, що суд
правильно прийняв в якості письмових
доказів квитанції про грошові перекази
відповідачем коштів позивачу в період
з 2008 року, та дійшов обґрунтованого
висновку, про те, що оскільки до 2012 року
позивачка не зверталась до суду з
вимогами про стягнення аліментів,
остання вважала достатнім тих коштів
які в добровільному порядку періодично
пересилав відповідач .

З наданих позивачем медичних
документів не вбачається, що вона
протягом часу з 2007 року не мала
можливості звернутись до суду за
захистом порушених прав через хворобу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_4 проте, що позивач
звернулась до суду в березні 2013 року, а
не в березні 2012 року спростовуються
штампом суду на позовній заяві, поданій
та підписаній 05 березня 2012 року, яка
знаходиться на першому аркуші справи.

Посилання в скарзі відповідача на те,
що суд стягнув аліменти не в частці від
заробітку не відповідають дійсності,
тому, що розмір аліментів, визначений
судом до стягнення з відповідача -30%,
також складає відповідну частку 30/100
від доходу.

Доводи скарги відповідача про те, що
суд стягуючи аліменти з березня 2012 року
не врахувавши грошові перекази
зроблені ним в цей період, колегія
суддів не приймає, тому, що суд
правильно відповідно до вимог СК
України стягнув аліменти з дати
звернення до суду, а грошові перекази
зроблені відповідачем в період з
березня 2012 року повинні бути враховані
державним виконавцем на стадії
виконання судового рішення з
урахуванням встановленого заробітку
відповідача за цей період. Так як
відповідач не надав докази, що в 2012
році він перерахував позивачу 30 % від
всіх його доходів,(розмір аліментів
визначений судом) суд правильно
ухвалив рішення з дати подачі позову до
суду.

Інші доводи апеляційних скарг на
правильність оскаржуваного рішення не
впливають.

Рішення постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для задоволення
апеляційних скарг сторін та його
скасування немає.

Крім того, колегія суддів роз'яснює, що
відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного
кодексу України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 грудня 2013 року
залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: