Справа № 140/1980/14-ц
№2/140/652/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2014 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі:
головуючого судді Підлипняка
М.Д.

при
секретарі Путій З.О.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Немирів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Немирівського нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_4 « Про
визнання договору дарування удаваним,
визнання даного договору договором
купівлі-продажу, визнання права
власності на частку житлового
будинку»,

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, зазначивши в позовній заяві,
що він з 22.12.2004 року перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, яка
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. За час
спільного проживання він разом з
дружиною ОСОБА_5 купили у ОСОБА_2 ?
частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 загальною
площею цілої частки 89,7 кв.м., житловою
площею 46,8 кв.м., заплативши йому 2500
доларів США. При цьому він та дружина
придбали зазначену частку будинку за
спільні кошти і відповідно до чинного
законодавства половина придбаної
частки будинку належить йому.

Після смерті дружини він мав
намір звернутись до нотаріальної
контори з подачею заяви про прийняття
спадщини, але не міг відшукати
правовстановлюючі документи і зрештою
05.02.2014 року дізнався, що придбана ним та
дружиною частина будинку була
оформлена приватним нотаріусом ОСОБА_4
договором дарування, тоб то ОСОБА_2
подарував дружині свою частку будинку,
таким чином позбавивши його права
власності на ? частину даного будинку.
Він же під час оформлення права
власності на придбану частку будинку в
нотаріуса не був і повністю довіряв
своїй дружині. Таким чином він думав, що
куплена ним та дружиною у ОСОБА_2 частка
будинку оформлена шляхом укладення
договору купівлі - продажу.

З цього приводу він звернувся до
ОСОБА_2 із проханням пояснити чому було
укладено договір дарування, адже у
нього було викуплено частку належного
йому будинку та оплачено гроші в сумі
2500 доларів США. ОСОБА_2 повідомив йому,
що переоформленням будинку займалась
ОСОБА_5 і з метою дешевшої оплати між
ними було укладено договір дарування.
Його не цікавило яким чином
відбудеться переоформлення, він
отримав свої гроші і претензій ні до
кого не мав. Які документи підписував у
нотаріуса він не звертав уваги так як
його це не цікавило.

Оскільки він розраховував, що
має право на частку у придбаній частині
будинку як інший з подружжя, однак
внаслідок укладення дружиною
оскаржуваного правочину такого права
позбавлений, тому вимушений звернутись
до суду з позовом про визнання договору
дарування удаваним і визнання за ним
права власності на свою частку.

Допитаний в судовому засіданні
як позивач та як свідок ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі з
підстав наведених в позовній заяві.

Просить його позов задовольнити
і стягнути з відповідачів витрати
понесені ним в зв'язку з розглядом
справи в суді та надання юридичної
допомоги.

Відповідач, він же допитаний як
свідок, ОСОБА_2 позов визнав в повному
обсязі, пояснив, що він дійсно проживав
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Під
час проживання в шлюбі вони придбали у
ОСОБА_3 ? частину житлового будинку,
який знаходиться в АДРЕСА_1. Для
придбання будинку він отримав кошти
шляхом продажу власного автомобіля та
отримання кредиту в банку. Зазначена
частка будинку була придбана ним та
дружиною для власних потреб та за кошти
подружжя і являлась їх спільною
сумісною власністю подружжя.

04.08.2003 року шлюб між ним та
ОСОБА_5 було розірвано. Вони розійшлись
мирним шляхом, підтримували дружні
стосунки. Добровільно також поділили
спільне майно.

Що стосується придбаної ним та
ОСОБА_5 ? частки житлового будинку у
ОСОБА_3 то він домовився з ОСОБА_5, що та
за його частку сплотить йому 2500 доларів
США і оформлення буде вчиняти вона.
Через деякий час ОСОБА_5 одружилась з
ОСОБА_1 та прийняла його прізвище. В
березні 2006 року, його бувша дружина, в
цей час уже ОСОБА_5, зателефонувала
йому, щоб він приїхав для оформлення
частки будинку до нотаріуса. Коли він
приїхав то ОСОБА_5 сказала йому, що
краще буде оформити договір дарування,
поскільки так буде менша оплата. Він
повідомив, що його не цікавить як буде
оформлено право на частку будинку, яку
він їй продав, його це не цікавить. В
нотаріуса він підписав договір
дарування не повідомляючи нотаріуса
про то, що він за частку, яка
оформляється отримав грошові кошти.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сплатили йому 2500
доларів США саме за часту належного
йому житлового будинку, що знаходиться
в АДРЕСА_1 Вінницької області. Отже
позов він визнає, оскільки частину
будинку він фактично продав, а не
подарував так як отримав за це грошову
компенсацію.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не
визнала, пояснила, що між її сестрою
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 02.03.2006 року було
украдено саме договір дарування, а отже
даний договір виражав волю сторін і не
може бути визнаний як удаваний. В
задоволені позову просить відмовити.

Допитана в судовому засіданні в
якості третьої особи приватний
нотаріус ОСОБА_4 пояснила, що нею при
посвідчені договору дарування від
02.03.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було роз»яснено сторонам умови
договору, і при укладенні договору
дарування між сторонами їм все було
зрозуміло і в неї не виникало жодних
підозр того, що сторони домовились про
укладення договору купівлі-продажу, а
насправді приховуючи від нотаріуса
дійсні наміри вчинили укладення
договору дарування. Вона ж була
впевнена, що посвідчує саме договір
дарування.

Свідок ОСОБА_10дала покази в яких
підтвердила, що їй відомо про купівлю
частки будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у
ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 22.12.2004 року
зареєстрували шлюб, ОСОБА_5 присвоєно
прізвище ОСОБА_5( а.с. 10).

З свідоцтва про смерть
вбачається, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с.11,65).

З договору дарування від 02.03.2006
року вбачається, що ОСОБА_2 подарував
ОСОБА_5 ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною
власністю ( а.с. 14,49,75 ).

З розписки від 02.04.2006 року ОСОБА_2
вбачається, що ним отримано від ОСОБА_1
та ОСОБА_5 2500 доларів США за половину
проданого їм будинку ( а.с. 19,235 ).

З свідоцтва про розірвання
шлюбу вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
04.08.2004 року розірвали шлюб. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_5 присвоєно
прізвище ОСОБА_5 ( а.с. 50).

Відповідно до свідоцтва про
спадщину від 07.01.1987 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 успадкували після смерті матері
по ? частині житлового будинку в
АДРЕСА_1 ( а.с. 51, 208).

Суд вислухавши доводи сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
законом.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК
України.

Судом створено для сторін рівні
та всі необхідні умови для надання
доказів, які б підтверджували ті
обставини, на які вони посилалися як на
підставу своїх вимог або заперечень.

В ході судового розгляду справи
сторони заявили, що у них немає більше
доказів, крім тих, які були досліджені в
ході судового розгляду справи, тому суд
постановляє рішення тільки на тих
доказах, які досліджені в ході даного
судового розгляду справи.

Обставини перебування ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 у шлюбі на час укладення
спірного договору сторонами не
оспорюються та підтвердженні
Свідоцтвом про шлюб ( а.с.10).

Факт смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
року підтверджено свідоцтвом про
смерть.

Статтею 717 ЦК України
передбачено, що за договором дарування
одна сторона передає або
зобов'язується передати у майбутньому
другій стороні безоплатно майно у
власність.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним,
відповідати його внутрішній волі,
недотримання цієї умови є підставою
для визнання правочину недійсним.
Відповідно до положень ЦК України
підставою для визнання недійсності
договору (правочину) є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
вимог, які встановлені законодавством.
Ст. 203 ЦК України встановлені наступні
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:

зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;

особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

правочин має здійснюватися
у формі, встановленій законом;

правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним;

правочин, що здійснюється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Також договір може бути
визнаний судом недійсним у випадку
укладення договору під впливом
помилки, обману, тяжкої обставини, якщо
договір було укладено недієздатною
особою тощо.

Згідно копії договору дарування
від 02.03.2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за номером 416, сторони договору
попередньо ознайомлені нотаріусом з
вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності угод, діючи
добровільно без будь-якого фізичного
чи психологічного тиску і перебуваючи
при здоровому розумі та ясній пам'яті,
розуміючи значення своїх дій, уклали
цей договір про те, що Дарувальник
добровільно подарував, а обдарований
прийняв в дар належну дарувальнику
частину житлового будинку.

За п.6 цього договору його
сторони підтверджують, що цей договір
відповідає їх інтересам, волевиявлення
є вільним,усвідомленим і відповідає їх
внутрішній волі,реальній домовленості
сторін, не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Дарування
майна іншим особам належить до
виключного права власника майна, що є
предметом договору дарування.

Договір дарування від 02.03.2006
року відповідає усім вимогам
цивільного законодавства: по-перше, він
не суперечить вимогам ЦК України; по-
друге, необхідний обсяг цивільної
дієздатності сторін за договором
перевірено нотаріусом; по-третє,
волевиявлення сторін було вільним та
відповідало їх внутрішній волі;
по-четверте, договір укладено у
письмовій формі та посвідчений
нотаріально, що відповідає вимогам
законодавства ( а.с. 75).

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що
правочин вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки
відповідно до ч.1 ст.202,ч. З ст. 203 ЦК
України головним елементом угоди
(правочину) є вільне волевиявлення та
його відповідність внутрішній волі
сторін, які спрямовані на настання
певних наслідків, то основним
юридичним фактом, який підлягав
встановленню судом є дійсна
спрямованість волі сторін при
укладенні договору дарування та
з'ясування питання про те, чи не
укладена ця угода з метою приховати
іншу угоду та яку саме.

В судовому засіданні
встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5було укладено саме договір
купівлі-продажу частки будинку, що
підтверджується визнанням позову
ОСОБА_2, показами свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_10 та розпискою ОСОБА_2 про
отримання коштів в сумі 2500 доларів США
від ОСОБА_1 та ОСОБА_5 саме за ? частину
будинку, що розташований в АДРЕСА_1
Вінницької області, який йому раніше
належав ( а.с. 19).

Разом з тим відповідачка ОСОБА_3
не навела жодного доказу на
спростування доводів позивача та
відповідача ОСОБА_2 щодо удаваності
оспорюємого правочину.

Крім того, доводи відповідачки
ОСОБА_3щодо дійсності укладення
договору дарування оспорюємого
правочину, не знаходять логічного
обґрунтування, оскільки ОСОБА_2 та
ОСОБА_2( в послідуючому ОСОБА_5) шлюб
розірвали 04.08.2003 року (а.с.50), в
подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_1 22.12.2004 року
зареєстрували шлюб( а.с.10), а отже на
день посвідчення оспорюємого договору
його сторони були чужими людьми і
підстав для обдаровування одного з них
іншим не існувало.

За таких обставин суд вважає, що
під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус Немирівського
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_4 « Про визнання договору
дарування удаваним, визнання права
власності», судом достовірно
встановлено, що волевиявлення ОСОБА_2
та ОСОБА_5 було спрямовано на укладення
договору саме купівлі-продажу частки
будинку, а не на укладення договору
дарування квартири.

Отже,внаслідок укладеного
договору купівлі-продажу частки
житлового будинку ОСОБА_5, яка на
момент купівлі перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, то
придбана частка є їх спільною сумісною
власністю, оскільки була придбана для
потреб сім»ї та на спільні кошти.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належать
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України
частки майна подружжя є рівними.

При вирішені питання про визнання
права власності на частку в житловому
будинку за позивачем ОСОБА_1 суд
виходить з наступного:

Як встановлено в судовому
засіданні та визнано сторонами у
справі, що відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 купили у ОСОБА_3 ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Слідуюча ? частина цього ж будинку, в
порядку спадкування після смерті
матері, належала ОСОБА_5 Отже ОСОБА_2 та
в той час ОСОБА_2 ( в послідуючому
ОСОБА_1) ОСОБА_5, виходячи з рівності
часток майна подружжя, відповідно було
придбано по ? частині половини
житлового будинку, який належав ОСОБА_3
Після даного придбання ОСОБА_5 стала
власником ? частин, а ОСОБА_2 ? частини
від всього зазначеного житлового
будинку.

Як зазначено в договорі
дарування частки житлового будинку від
02.03.2006 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_5 ?
частину зазначеного житлового будинку,
яка була їх спільною сумісною
власністю, оскільки була придбана ними
під час перебування в зареєстрованому
шлюбі.

Перебуваючи в зареєстрованому
шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 придбали,
відповідно до удаваного договору
дарування, у ОСОБА_2 належну йому всього
? частку житлового будинку, ставши
таким чином власниками по 1/8 частині
від цілої частки будинку .

Отже,виходячи з наведеного, суд
вбачає, що позивач ОСОБА_1 має право на
1/8 частку в житловому будинку АДРЕСА_1
право власності на яку за ним і слідує
визнати.

Що стосується клопотання
відповідача ОСОБА_3 та її представника,
щодо відмови в задоволені позову в
зв'язку з застосуванням строків
позовної давності то суд вважає, що
дане клопотання не обґрунтоване та
строк позовної давності не може бути
застосовано з огляду на наступне:

Ст.261 ч.1 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено в судовому
засіданні при посвідченні договору
дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 позивач
ОСОБА_1 був впевнений, що між ними буде
укладено саме договір купівлі-продажу
частки будинку. При цьому він не був
присутнім в нотаріуса і не міг знати
який саме правочин укладено.Він
являється особою юридично не
обізнаною.

В послідуючому, ОСОБА_5, 07.05.2010
року склала заповіт, яким все своє
майно заповіла ОСОБА_3.( а.с.23).

Крім того 17.09.2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 « про визнання
правочину дійсним, визнання права
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходяться в АДРЕСА_1», Немирівським
райсудом було ухвалено рішення про
задоволення цього позову( а.с.12-13).
Відповідачка ОСОБА_5 повністю визнала
позов. Зазначене рішення в
послідуючому, ухвалою апеляційного
суду Вінницької області від 17.03.2014 року
скасовано та ухвалено рішення про
відмову в задоволені позову( а.с.15-18).

Зазначені дії як ОСОБА_5 так і
ОСОБА_3 суд вважає направлені на
позбавлення права на частку в
спільному майні ОСОБА_1, при цьому ,
діючи з зазначеним умислом у ОСОБА_5
були всі підстави введення в оману та
ненадання для ознайомлення ОСОБА_1
фактично укладеного договору
дарування.

За таких обставин суд вважає, що
ОСОБА_1 дійсно міг дізнатись про
порушення свого права , а саме
посвідчення у нотаріуса договору
дарування, а не договору
купівлі-продажу, за обставин на які він
посилається, а саме після смерті
дружини, збираючи документи для подачі
нотаріусу для прийняття спадщини.

Оскільки позовна давність,
відповідно до вимог чинного
законодавства встановлена тривалістю
у три роки, а позивач довідався про
порушення свого права взимку 2014 року,
як він зазначає 05.02.2014 року, то на
підставі вище викладеного дані доводи
позивача суд сприймає як достовірні, а
отже підстав для застосування спливу
строків позовної давності не вбачає.

Вирішуючи питання, щодо
стягнення судових витрат, суд виходить
з вимог ст.. 88 ЦПК України, відповідно до
якої, стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
вимог, а відповідачеві - пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у
задоволені яких позивачеві відмовлено.

Оскільки кінцевим результатом
розгляду справи було визнання права
власності на частку майна, заявлену
позивачем в розмірі ? частини, а
задоволено в розмірі 1/8 частини, тому
пропорційно в 2 рази і зменшується сума
відшкодування судових витрат.

Так як документально
підтверджені судові витрати
становлять 4872 грн за надання правової
допомоги та 498 грн оплата судового
збору, а загалом 5370 грн. То ? частки від
цієї суми становить 2685 грн, а отже з
обох відповідачів підлягає стягненню
на користь позивача по 1342 грн 50 коп.

На підставі викладеного ,
керуючись ст. 235 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК
України, ст.ст. 3, 5 - 8, 10, 11, 14, 60,130,174, 208,
209,213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

Позов задовольнити частково.

Визнати договір дарування від 02. 03.
2006 року , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5,
який посвідчено приватним нотаріусом
Немирівського нотаріального округу
ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №
416 на 1/2 частини житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_1 Вінницької
області удаваним.

Вважати, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_5
02.03.2006 року було укладено договір
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку розташованого в АДРЕСА_1
Вінницької області .

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/8 частину житлового будинку
загальною площею 89,7 кв.м., житловою
площею 46,8 кв.м. розташованого в АДРЕСА_1
Вінницької області .

Стягнути з ОСОБА_2 1342,5 грн та з
ОСОБА_3 1342,5 грн на користь ОСОБА_1
потрачених ним на оплату судових
витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий: