Справа № 738/2635/13-ц
№ провадження 2/738/32/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Менський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю:

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Менської міської ради Чернігівської
області, відділу Держкомзему у
Менському районі Чернігівської
області, ОСОБА_2 про визнання державних
актів недійсними ти виключення їх з
Державного земельного кадастру, -

В С Т А H О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Менської міської ради
Чернігівської області, відділу
Держкомзему в Менському районі, ОСОБА_2
про визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку ЯЗ № 278025 та серії ЯЗ № 278024 від
02.07.2009 року та виключення їх з
Державного земельного кадастру. Свої
вимоги мотивував тим, що він та
відповідачка ОСОБА_2 від матері ОСОБА_7
отримали у власність згідно договору
дарування по ? частині земельної
ділянки, площею 0,17 га, що розташована
по АДРЕСА_1 також згідно договору
дарування він від ОСОБА_7 отримав у
власність ? частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що розташовані по АДРЕСА_1, а
відповідачка ОСОБА_2 отримала ? даного
домоволодіння. Відповідно до договору
дарування земельної ділянки він та
відповідачка ОСОБА_2 02.07.2009 року
одержали Державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯЗ
№ 278025 та серії ЯЗ № 278024 відповідно.
Вважає, що дані державні акти видані з
порушенням чинного законодавства, як
ним було виявлено восени 2013 року
частина житлового будинку з надвірними
будівлями, що належить йому
знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_2, вважає, що це порушує його право
на вільне користування його частиною
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
збільшив позовні вимоги, та також
просив: визнати недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,0394 га., серії ЧН № 114188
від 19.05.2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_2;
визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 6,0 м2, серії ЧН № 114189 від 19.05.2004
року, виданий на ім'я ОСОБА_2, а також
визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 194 м2, серії ЧН № 066467 від 16.02.2005
року, виданий на ім'я ОСОБА_2 Збільшені
позовні вимоги мотивував тим, що дані
державні акти не відповідають вимогам
чинного законодавства та порушують
його право на вільне володіння та
користування ? частиною житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що розташовані по
АДРЕСА_1 так як доступ до даного майна
можливо здійснювати тільки через
земельні ділянки, що перебувають у
власності ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та пояснив, що оспорювані
державні акти порушують його право на
володіння та користування гаражем,
яким він користується на підставі
договору дарування житлового будинку
від 19.11.2008 року, а саме для доступу до
даного гаражу він повинен проходити по
земельних ділянках, що належать ОСОБА_2

Представники відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в судовому засіданні кожен
окремо позовні вимоги не визнали та
просили відмовити позивачу в
задоволенні позову з мотивів його
необґрунтованості та недоведеності та
пропущення позивачем строків позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовних вимог не визнала категорично
та пояснила, що дійсно вона та її брат
ОСОБА_1 отримали відповідно до договору
дарування від своєї матері по ? частині
земельної ділянки, площею 0,17 га, що
розташована по АДРЕСА_1. Відповідно до
даного договору ними була замовлено
виготовлення технічної документації з
землеустрою та виготовлення державних
актів. Щодо визначення на місцевості
меж земельних ділянок то на момент
виготовлення державних актів між ними
спору не було, позивач мав намір
побудувати власний будинок, тому за
їхньої спільної згоди йому було
виділено земельну ділянку площею 0,085 га
без будівель, а саме город. Ними була
визначена межа їхніх земельних
ділянок, відповідно до даної межі вони
ними й користуються, кожен обробляє
свої земельну ділянку окремо. Дана межа
відповідала межам визначеним в
технічній документації із землеустрою
та державних актах, які вони отримали
02.07.2009 року. Позивач також отримав у
власність ? частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що розташовані по АДРЕСА_1,
решта будинку та надвірних будівель
перебуває у її власності. Відповідно до
домовленості, на момент складання
договору дарування, ОСОБА_1 отримував у
користування господарські споруди
(гараж), якими він і користується до
даного часу. Спору, щодо користування
майном між ними не виникало до осені 2013
року. Перешкод у користуванні гаражем
відповідачка не чинить. Що стосується
земельних ділянок, право власності на
які посвідчені державними актами від
2004 та 2005 року то дану земельну ділянку
вона отримала у власність згідно
договору дарування від своєї бабусі
ОСОБА_9 Земельна ділянка мала цільове
призначення для ведення особистого
підсобного господарства, згодом
відповідно до чинного законодавства
вона змінила цільове призначення
частини земельної ділянки на землі
комерційного використання, так на ній
згодом розташувала магазин. Вважає, що
права позивача нею не були порушені,
також позивач пропустив строк позовної
давності як в своїх первісних позовних
вимогах так і в збільшених. Просить
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
дала показання, в яких зазначила, що
вона 19.11.2008 року згідно договору
дарування передала у власність своїм
дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині
земельної ділянки, площею 0,17 га, що
розташована по АДРЕСА_1 і яка на той час
належала їй. Також того ж дня згідно
договору дарування вона передала у
власність сину ОСОБА_1 ? частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташовані по АДРЕСА_1, решта ? будинку
та надвірних будівель передала ОСОБА_2
Більшу частину домоволодіння вона
подарувала доньці, так як за
домовленістю вона мала доглядати її до
смерті. Різницю у вартості часток вона
компенсувала ОСОБА_1 тим, що кожного
місяця з пенсії виплачувала йому по 500
грн. На даний час вона йому сплатила
суму близько 30 000 грн. На момент
укладення договору спору між позивачем
та відповідачкою щодо користування
майном не було. Щодо земельної ділянки
то, так як син мав намір будуватися,
йому в натурі виділили частину городу,
без будівель. Даний город син обробляє
й до даного часу згідно меж визначених
ними на підставі державних актів. Щодо
будинку та надвірних будівель, то на
момент укладення договору між ними
була домовленість, що сину виділяються
гараж, але нотаріус відмовився
посвідчувати договір дарування гаражу,
і тому йому була подарована ? частка
домоволодіння, що відповідала вартості
гаражу. Даним гаражем ОСОБА_1
користується й на даний час. Про те, що
ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1
користуватися гаражем їй не відомо.
Також їй відомо, що в 2003 році її мати
ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1 так як її
донька мала намір зайнятися комерцією,
а саме побудувати магазин. Про дану
угоду вона особисто говорила з сином
ОСОБА_1 і він на той час не заперечував
проти цього.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідка, перевіривши їх
доказами, суд встановив наступні
обставини справи.

Як було встановлено в судовому
засіданні відповідно до договору
дарування від 18.10.2003 року ОСОБА_2
прийняла у дар від ОСОБА_9 земельну
ділянку площею 0,0394 га., надану для
ведення особистого підсобного
господарства та земельну ділянку
розміром 0,0006 га надану для комерційних
цілей (а.с. 71).

Як вбачається з копії Державних актів
на землю серії ЧН № 114188 від 19.05.2004 року,
ЧН № 114189 від 19.05.2004 року та серії ЧН №
066467 від 16.02.2005 року ОСОБА_2
зареєструвала своє право власності на
отримані у дар згідно договору
дарування від 18.10.2003 року земельні
ділянки відповідно до їх цільового
призначення ( а.с. 72-78).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Однак, в судовому засіданні позивачем
не надано суду доказів про те, що
оспорювані ним державні акти ЧН № 114188
та ЧН № 114189 від 19.05.2004 року та ЧН № 066467
від 16.02.2005 року, видані на ім'я ОСОБА_2
будь-яким чином порушують його права чи
інтереси. Разом з тим, суду також не
було надано доказів, що зазначені
державні акти були видані з порушенням
норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин суд вважає що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Менської міської ради
Чернігівської області, відділу
Держкомзему у Менському районі
Чернігівської області, ОСОБА_2 про
визнання недійсними Державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0394 га., серії ЧН № 114188 від 19.05.2004
року, виданого на ім'я ОСОБА_2;
Державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 6,0 м2, серії ЧН
№ 114189 від 19.05.2004 року, виданого на ім'я
ОСОБА_2, а також Державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 194 м2, серії ЧН № 066467 від 16.02.2005
року, виданого на ім'я ОСОБА_2 не є
доведеними в судовому засіданні, а тому
в задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити за недоведеності.

Як вбачається з договору дарування
житлового будинку від 19.11.2008 року
ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_2 ?
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що розташовані по АДРЕСА_1,
також ОСОБА_1 передала у власність ?
частина житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що розташовані по АДРЕСА_1
(а.с. 11).

Відповідно до Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно у
власності ОСОБА_1 перебуває ? частина
житлового будинку, що розташований по
АДРЕСА_1, у власності ОСОБА_2 перебуває ?
частини житлового будинку, що
розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно договору дарування земельної
ділянки від 19.11.2008 року ОСОБА_7 передала
у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по ?
частині земельної ділянки, площею 0,17
га. по АДРЕСА_1 для ведення особистого
підсобного господарства (а.с. 12).

Згідно технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку та Державного акту на
право власності на землю від 02.07.2009 року
серія ЯЗ № 278025 на підставі договору
дарування від 19.11.2008 року ОСОБА_1 була
виділена земельна ділянка площею 0.085 га
для ведення особистого підсобного
господарства (а.с. 9, 18-24).

Згідно технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку та Державного акту на
право власності на землю від 02.07.2009 року
серія ЯЗ № 278024 на підставі договору
дарування від 19.11.2008 року ОСОБА_2 була
виділена земельна ділянка площею 0,085 га
для ведення особистого підсобного
господарства (а.с. 60-67).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист цивільного права або інтересу.

Згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня коли
особа довідалася, або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушела.

Як зазначено у п. 27 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 16 квітня 2004
року № 7 (із змінами, внесеними згідно
постанови Пленуму Верховного суду
України від 19 березня 2010 року № 2) «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» згідно зі статтею 257
ЦК України у спорах про захист прав
власників земельних ділянок
застосовуються позовна давність
тривалістю у три роки, якщо інше не
передбачено законом».

Суд критично ставиться до пояснень
позивача ОСОБА_1 про те, що він не знав
що належна йому на праві власності ?
частка житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташовані по АДРЕСА_1 знаходиться
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 278024 від 02.07.2009 року на земельній
ділянці, що належить ОСОБА_2 так як його
твердження спростовуються поясненнями
відповідачки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7,
які повідомили про те, що на момент
укладення договору дарування та
оформлення державних актів позивачем
та відповідачкою існувала
домовленість, про виділення ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,085 га без
будівель, так як він мав намір на ній
збудувати власний будинок. Також
свідок підтвердила, що з того часу
визначена земельна ділянка щороку
оброблялася позивачем. Спору між ним та
відповідачкою щодо землі та будинку не
виникало до осені 2013 року.

Крім цього в судовому засіданні
позивач сам підтвердив той факт, що з 2009
року користується земельною ділянкою в
межах визначених ним та відповідачкою
ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_7 відповідно до
Державного акту ЯЗ № 278025 від 02.07.2009
року.

Окрім цього в судовому засіданні було
встановлено, що позивач Державний акт
на право власності на земельну ділянку
ЯЗ № 278025 отримав 02.07.2009 року та
ознайомився з його змістом та зі
змістом технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачу вже в липні 2009
році було достеменно відомо, що належна
йому на праві власності ? частка
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташовані по АДРЕСА_1 знаходиться на
земельній ділянці що належить ОСОБА_2
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 278024 від 02.07.2009 року.

Відповідно до норми ч. 5 ст. 267 ЦК
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, позивач не заявляв вимоги
про поновлення йому строку позовної
давності для звернення з позовом до
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Менської міської ради
Чернігівської області, відділу
Держкомзему у Менському районі
Чернігівської області, ОСОБА_2 про
визнання недійсними Державних актів на
право власності на земельну ділянку ЯЗ
№ 278025 та серії ЯЗ № 278024 від 02.07.2009 року
та виключення їх з Державного
земельного кадастру не підлягають
задоволенню у зв'язку зі спливом
позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 79, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Менської міської ради Чернігівської
області, відділу Держкомзему у
Менському районі Чернігівської
області. ОСОБА_2 про визнання державних
актів недійсними ти виключення їх з
Державного земельного кадастру -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Менський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з моменту його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутніми у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий:
О.А. Савченко