Справа № 462/7505/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26 лютого 2014 року
м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в
складі:

головуючої-судді -
Постигач О.Б.

при секретарі -
Колобич О.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином,

в с т а н о в и в:

01.10.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
завданої злочином моральної шкоди в
розмірі 20000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 28.09.2010 року по вул.
Городоцькій в м. Львові навпроти ТЦ
«Скриня» сталася дорожньо-транспортна
пригода, від якої позивач отримав
тілесні ушкодження. З цього часу
постійно лікується, постійно відчуває
біль в травмованій нозі, не може, без
сторонньої допомоги, самостійно
пересуватись, в зв'язку з чим практично
не відвідує навчальний заклад, важко
переносить отриману травму, що
виражається в душевних стражданнях,
втраті нормальних життєвих зв'язків.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, надавши аналогічні
пояснення, викладеним в позові. Просить
позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце слухання
справи, що стверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. Про
причини неявки суд не повідомив,
клопотання про відкладення справи
не заявив, що дає підстави
відповідно до ст.169 ЦПК України справу
розглядати у його відсутності на
підставі наявних у ній доказів. Позивач
проти заочного розгляду справи не
заперечує, а тому, суд приходить до
переконання про можливість, відповідно
до ст. 224 ЦПК України постановити заочне
рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача дослідивши зібрані по справі
докази, з'ясувавши дійсні обставини
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як вбачається із оглянутих в судовому
засіданні матеріалів кримінальної
справи №1-172/11 Франківським районним
судом м. Львова 12.02.2013 р. винесено вирок
по кримінальній справі про
обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК
України.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного
суду Львівської області від 05.07.2013 р.,
вирок Франківського районного суду м.
Львова скасовано. Судами встановлено,
що 28.09.2010 року ОСОБА_4 близько 23 год. 50
хв., керуючи автомобілем марки «Опель
Кадет», р/н НОМЕР_1 та рухаючись по вул.
Городоцькій в напрямку від вул.
Кульпарківської до вул.
Смаль-Стоцького у м. Львові, грубо
порушив вимоги розділу 1 п.1.5. ч.1,
розділу 2 п.2.3. «б», п. 2.3. «в», розділу 12 п.
12.1, п. 12.3, розділу 18 п.18.1 Правил
дорожнього руху України, а саме проявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її змін, не забезпечив належним чином
безпеки руху транспортного засобу
зважаючи на особливості дорожньої
обстановки та її зміни, на пішохідному
переході, що навпроти торгового центру
«Скриня»,

своєчасно не вжив заходів для
забезпечення безпеки пішоходів на
пішохідному переході. Відтак, ОСОБА_4
здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, створив загрозу для життя та
здоров'я останніх, внаслідок чого
потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні
ушкодження середньої тяжкості, що
стверджується висновком
судово-медичної експертизи № 527 від
26.10.2010 р. Даною ухвалою провадження по
кримінальній справі закрито, ОСОБА_4
звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК
України на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про
амністію у 2011 році».

Як передбачено ст. 14 Закону
України "Про амністію у 2011 році"
амністія не звільняє від обов'язку
відшкодувати заподіяну злочином
шкоду, який покладено на винну особу
вироком або рішенням суду.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Крім того, п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року за № 4 передбачено, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

В судовому засіданні встановлено,
що діями відповідача позивачу була
заподіяна моральна шкода, яка полягає в
душевних переживаннях, втраті
нормальних життєвих зв'язків,
внаслідок отриманих під час
дорожньо-транспортної пригоди
тілесних ушкоджень та тривалому
лікуванні, наслідки чого завдали
позивачу негативних переживань, тобто
спричинили моральну шкоду.

Однак, суд не може погодитись з
розміром відшкодування моральної
шкоди, яка була визначена позивачем,
оскільки останнім не було надано
достатніх належних та допустимих
доказів в рахунок підтвердження
розміру моральної шкоди в тому розмірі,
що був заявлений позивачем у своєму
позові, більш того суд вважає такий
розмір завищеним.

Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст.
23 ЦК України, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається лише судом, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди на думку суду найбільш
об'єктивним та таким, що може
компенсувати заподіяну позивачу
моральну шкоду та яку необхідно
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача становить 7 000 грн.

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому суд приходить до переконання, що з
відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на
користь держави 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,
суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7000
(сім тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід державного
бюджету України судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про його перегляд,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання копії вказаного рішення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Залізничний районний суд м.
Львова шляхом подання в десятиденний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Постигач О.Б.