справа № 462/6002/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові справу
за позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" про стягнення
заборгованості по виплаті лікарняних,
соціального забезпечення та
компенсаций,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом
про стягнення з відповідача допомоги
по тимчасовій непрацездатності у сумі
1680 грн., одноразової допомоги на
оздоровлення у сумі 4000 грн., вихідної
допомоги у розмірі тримісячного
середнього заробітку у сумі 12000 грн.,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку у сумі 3200 грн., компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку із порушенням строків її
виплати відповідно до індексу
зростання цін у сумі 285,02 грн. та
моральної шкоди у сумі 4000 грн. Позов
мотивує тим, що з 23.05.2011 р. вона
працювала на посаді економіста з
бухгалтерського обліку ТзОВ "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" та 22.07.2014 р. звільнена з
роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за
власним бажанням внаслідок порушення
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю. При
звільненні із підприємства і по даний
час з нею не проведено повного
розрахунку і не виплачено допомоги по
тимчасовій непрацездатності на суму 1680
грн. за період перебування її на
лікарняному у період з 02.07.2014 р. по 21.07.2014
р., з яких відповідач повинен був
оплатити їй перших 5 днів перебування
на лікуванні у сумі 360 грн., кошти від
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
подальший період лікування у сумі 1320
грн. із розрахунку, при якому її
середньоденна заробітна плата
становить 200 грн. та коефіцієнт
страхового стажу становить 60%. Окрім
того, керівництвом товариства не
дотримано її право на соціальне
забезпечення відповідно до ррзділу IV
Колективного договору та не надано
одноразової допомоги на оздоровлення у
розмірі 4000 грн., не зважаючи на те, що
товариство є прибутковим і має
можливість виплачувати таку допомогу.
Окрім того, оскільки 22.07.2014 р. вона
звільнена з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України - за власним бажанням внаслідок
порушення директором ТзОВ "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" законодавства про
працю, яке виявилось у створенні на
підприємстві напруженої обстановки,
тиску на неї з метою написання заяви
про звільнення з роботи за власним
бажанням, то при звільненні відповідно
до ст. 44 КЗпП України їй повинна бути
виплачена вихідна допомога у розмірі
3-охмісячного середнього заробітку, що
складає 12000 грн., із розрахунку, що її
середньомісячний оклад становить 4000
грн. Відповідно до вимог ст. 34 Закону
України «Про оплату праці» та ст. 95 КЗпП
України виплата заробітної плати
проводиться із врахуванням індексу
інфляції, а отже розмір такого на день
подання позовної заяви становить 285,02
грн. Своїми протиправними діями
відповідач заподіяв їй моральну шкоду,
яка полягає у емоційних і душевних
стражданнях, неможливості реалізувати
свої уподобання та бажання, через що
вона була змушена лікуватись,
залишившись без роботи, вона була
позбавлена засобів існування, а тому
оцінює заподіяну їй моральну шкоду у 4000
грн. Просила позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
за аналогічних підстав, додатково
пояснили, що позивач за захистом своїх
трудових прав у територіальне
відділення інспекції з праці не
зверталась, наказу про звільнення не
оскаржувала, оскільки вважала, що
звільнена із роботи саме за п. 3 ст. 38
КЗпП України. Про надання їй допомоги
на оздоровлення вона зверталась лише
усно. На даний час їй частково
виплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності, однак коли і у якому
розмірі пояснити не може.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечили,
пояснили, що позивач працювала у ТзОВ
"Компанія "Україна -ЛВ-ТУР" у період з
23.05.2011 р. по 22.07.2014 р. При цьому 22.07.2014 р.
позивач виявила бажання звільнитись із
роботи з 22.07.2014 р., мотивуючи це наміром
одружитись. Враховуючи наведене, а
також ч. 1 ст. 38 КЗпП України директор
ТзОВ "Компанія "Україна -ЛВ-ТУР"
задоволив її бажання та видав наказ № 70
від 22.07.2014 р. про звільнення її з посади
економіста з бухгалтерського обліку та
аналізу господарської діяльності і
проведення повного розрахунку. ОСОБА_2
була ознайомлена із наказом та їй було
видано трудову книжку. Твердження
позивача про звільнення з роботи за
власним внаслідок порушення
законодавства про працю не відповідає
дійсності і є надуманим, при поданні
заяви про звільнення позивач таких
обставин не зазначала і жодних фактів
порушення такого законодавства вона не
навела. Твердження ОСОБА_2 про
невиплату їй допомоги у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю не
відповідає дійсності, оскільки такі
кошти у повному обсязі у сумі 1099,56 грн.
були їй виплачені 22.08.20114 р., з яких 299,88
грн. - кошти, які підлягали виплаті від
ТзОВ "Компанія "Україна -ЛВ-ТУР" та 799,68
грн. - кошти, перераховані Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності. При цьому
затримка у виплаті була зумовлена тим,
що позивач у період з 02.07.2014 р. по 21.07.2014
р. хоча й перебувала на лікуванні, однак
порушувала режим, встановлений для неї
лікарем, а тому директор ТзОВ "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" відповідно до ч. 2 ст. 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
звернувся до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності /далі ФССТВП/ для
перевірки виправданості перебування
її на лікарняному. 05.08.2014 р. відповідач
отримав відповідь від ФССТВП, що у
процесі перевірки листка
непрацездатності, виданого
Комунальною 5-ою міською клінічною
лікарнею відмічено порушення режиму за
17.07.2014 р. та 19.07.2014 р. (відсутня у
стаціонарі), а тому такий лікарняний
листок слід повернути у лікувальну
установу для дооформлення. 11.08.2014 р.
після отримання дооформлених
лікарняних листків, у яких
працівниками лікарні були здійснені
відповідні відмітки, було проведено
засідання комісії із соціального
страхування ТзОВ «Компанія «Україна-ЛВ
-Тур» та вирішено питання про відмову
ОСОБА_2 у призначенні допомоги по
тимчасовій непрацездатності за 3
останніх дні з причин порушення нею
режиму, що оформлено протоколом № 11/08
від 11.08.2014 р. 12.08.2014 р. ТзОВ «Компанія
«Україна-ЛВ -Тур» було скеровано до
ФССТВП заяву-розрахунок для надання
фінансування оплати тимчасової
непрацездатності, а після надходження
коштів 22.08.2014 р. було проведено із
позивачем повний розрахунок. Причин
невиплати позивачу допомоги з перших 5
днів тимчасової непрацездатності
після надходження дооформлених
лікарняних листків та протоколу № 11/08
від 11.08.2014 р. пояснити не змогли. Вимога
позивача про стягнення допомоги на
оздоровлення не підлягає до
задоволення, оскільки відповідного до
Колективного договору виплата такої
допомоги є правом ТзОВ «Компанія
«Україна-ЛВ -Тур», яке вирішується у
кожному випадку індивідуально при
наявності фінансових можливостей у
товариства, в той час, як позивач за
такою допомогою не зверталась, а
товариство перебуває у скрутному
матеріальному становищі. Також,
вважають, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження заподіяння їй
незаконними діями відповідача
моральної шкоди. Просили у позові
відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, оглянувши матеріали справи,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
доказів, суд приходить до висновку, що
позов слід задоволити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗПП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Ч. 3 ст. 38 КЗПП України вказує,
що працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у день
звільнення, а якщо в день звільнення
працівник не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок, при відсутності спору про
розмір підприємство, установа
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих звязків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до Порядку оплати перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві, за рахунок коштів
підприємства, установи, організації,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 травня 2001 р. N 439
2, оплата днів тимчасової
непрацездатності застрахованій особі
провадиться за основним місцем роботи
у формі матеріального забезпечення,
яке повністю або частково компенсує
втрату заробітної плати за робочі дні
(години) згідно з графіком роботи, що
припадають на дні тимчасової
непрацездатності. Підставою для оплати
днів тимчасової непрацездатності є
виданий в установленому порядку листок
непрацездатності.

П. 2, 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100, визначено, що
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
оплату праці" структура заробітної
плати складається з основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Виходячи із п. 20, 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13 суд,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини.

З копії трудової книжки (а.с. 8-9)
вбачається, що ОСОБА_2 з 23.05.2011 р.
прийнята на роботу на посаду
економіста з бухгалтерського обліку
ТзОВ "Компанія "Україна -ЛВ-ТУР".

Відповідно до заяви із проханням
звільнити її з роботи за ст. 38 КЗпП
України з 22.07.2014 р. за власним бажанням,
наказом в.о. генерального директора
ТзОВ "Компанія "Україна -ЛВ-ТУР" від
22.07.2014 р. за № 70 її з 22.07.2014 р. звільнено з
вказаної посади за ст. 38 КЗпП України -
за власним бажанням. Бухгалтерію
зобов'язано провести повний розрахунок
із нею.

Згідно із довідкою ТзОВ "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" від 22.07.2014 р. за № 52 (а.с.
11) середня заробітна плата ОСОБА_2 за
червень-липень 2014 р. становить 4000 грн.

З розділу IV Колективного договору ТзОВ
"Компанія "Україна -ЛВ-ТУР" від 06.07.2014 р.
(а.с. 13-16) вбачається, що при фінансових
можливостях адміністрація надає своїм
працівникам одноразову грошову
допомогу на оздоровлення, визначаючи
суму виплат у кожному випадку
індивідуально.

З листка непрацездатності від 10.07.2014 р.
вбачається, що ОСОБА_2 у період з 02.07.2014
р. по 10.07.2014 р. перебувала на лікуванні у
Комунальній 2-ій міській поліклініці, а
з 11.07.2014 р. по 21.07.2014 р. - у комунальній 5-ій
міській клінічній лікарні, що
стверджується листком
непрацездатності від 22.07.2014 р. Із
вказаного листка непрацездатності
вбачається, що 17.07.2014 р. та 19.07.2014 р.
ОСОБА_2 порушила режим, визначений
лікарем. На час перебування на
лікуванні коефіцієнт страхового стажу
ОСОБА_2 становив 60%.

З протоколу комісії із соціального
страхування ТзОВ "Компанія "Україна
-ЛВ-ТУР" від 11.08.2014 р. за № 11/08 вбачається,
на засіданні було вирішено не
виплачувати ОСОБА_2 допомоги за
останніх 3 дні непрацездатності, а саме
з 16.07.2014 р. у зв'язку із порушенням нею
режиму, встановленого лікарем.

З виписки по картковому рахунку від
1911.2014 р. вбачається, що 22.08.2014 р. ОСОБА_2
перераховано кошти у сумі 1099,56 грн., з
яких 299,88 грн. - кошти, які підлягали
виплаті від ТзОВ "Компанія "Україна
-ЛВ-ТУР" та 799,68 грн. - кошти, перераховані
Фондом соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач у період з 11.08.2014 р. (з часу
надходження дооформлених лікарняних
листків та протоколу № 11/08 від 11.08.2014 р.)
по 22.08.2014 р. без жодних поважних причин
затримав виплату позивачу допомоги у
зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю, яка належала до
виплати від товариства, а отже за цей
період із відповідача слід стягнути
середній заробіток за час затримки
розрахунку у сумі 1800 грн. (із
розрахунку, при якому середньоденний
заробіток позивача становить 200 грн., а
термін затримки - 9 днів). Оскільки
виплата коштів здійснена із затримкою,
то із відповідача також слід стягнути
інфляційні втрати у розмірі 4,23 грн. (із
розрахунку 299,88 грн. х 100,8 індекс
інфляції за серпень 2014 р.).

Що ж до пояснень ОСОБА_4 про звільненя з
роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за
власним бажанням внаслідок порушення
ТзОВ "Компанія "Україна -ЛВ-ТУР"
законодавства про працю, то суд
приходить до висновку, що жодних
доказів, які б свідчили про порушення
трудового законодавства керівництвом
вказаного овариства нею та її
представником не надано. Окрім того, у
заяві позивача про звільнення з роботи
за власним бажанням не зазначено про
таку причину звільнення, як і не
наведено конкретних випадків порушень.
Із вимогами про визнання наказу про
звільнення незаконним, зміну причин
звільнення чи про внесення змін у запис
до трудової книжки відповідно до п. 2.26
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України 29.07.93 N 58
позивач не зверталась, а тому підстав
вважати, що ОСОБА_2 була звільнена з
роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та у
зв'язку із цим має право на отримання
вихідної допомога у розмірі
тримісячного середнього заробітку у
суду немає. За таких обставин у
задоволенні позову у цій частині слід
відмовити.

З приводу вимоги позивач про стягнення
із відповідача одноразової допомоги на
оздоровлення суд зазначає, що надання
такої допомоги відповідно до розділу IV
Колективного договору ТзОВ "Компанія
"Україна -ЛВ-ТУР" від 06.07.2014 р. пов'язане
із наявністю у товариства фінансових
можливостей провести таку виплату, а її
сума визначається індивідуально у
кожному випадку, однак доказів
фінансового зростання товариства, як і
доказів звернення до відповідача про
надання їй такої допомоги позивач та її
представник не надали, а тому у
задоволенні позову у цій частині також
слід відмовити.

Також суд приходить до висновку, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження заподіяння їй моральної
шкоди, а стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку є
достатньою компенсацією за ті
незручності, які відчула позивач у
зв'язку із затримкою виплати їй
допомоги з тимчасової
непрацездатності всього на 9 днів.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 38, 44, 97, 116, 117, 121, 237-1 КЗпП
України, Законом України «Про оплату
праці», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
Порядком оплати перших п'яти днів
тимчасової непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві, за
рахунок коштів підприємства, установи,
організації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 6 травня
2001 р. N 439 2, Постановою Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Україна
-ЛВ-ТУР" на користь ОСОБА_2 1804 (одна
тисяча вісімсот чотири) грн. 23 грн. (з
відрахуванням від цієї суми
передбачених законодавством податків
і зборів) та 251,65 грн. судових витрат.

У решті вимог відмовити за
безпідставністю.

Рішення у повному обсязі виготовлене у
5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: