У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
товариство з обмеженою
відповідальністю «Надія», третя особа -
відділ Держкомзему в Тальнівському
районі Черкаської області про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_3
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 6 січня 2011 року між
ними та ТОВ «Надія» укладено договори
оренди належних їм земельних ділянок
площею 2,65 га та 2,66 га, які знаходяться
на території Лісівської сільської ради
Тальнівського району Черкаської
області. Вказані договори оренди землі
зареєстровані у відділі Держкомзему
Тальнівського району Черкаської
області 17 травня 2011 року. Зазначали про
те, що договори оренди землі не містять
усіх істотних умов, передбачених ст. 15
Закону України «Про оренду землі», а
саме: не вказано кадастровий номер
земельних ділянок, до договорів не було
долучено плану або схеми земельних
ділянок, які передавались в оренду, їх
кадастрових планів з відображенням
обмежень (обтяжень) у їх використанні
та земельних сервітутів та актів
визначення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості), відсутні умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельних ділянок, у зв'язку із чим
просили визнати ці договори оренди
недійсними.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 10
квітня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 2,65 га,
розташованої на території Лісівської
сільської ради Тальнівського району
Черкаської області, укладений між
ОСОБА_4 і ТОВ «Надія» 6 січня 2011 року та
зареєстрований у відділі Держкомзему
Тальнівського району Черкаської
області 17 травня 2011 року за № 00610.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 2,66 га,
розташованої на території Лісівської
сільської ради Тальнівського району
Черкаської області, укладений між
ОСОБА_3 і ТОВ «Надія» 6 січня 2011 року та
зареєстрований у відділі Держкомзему
Тальнівського району Черкаської
області 17 травня 2011 року за № 00566.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 17 червня 2013
року рішення Тальнівського районного
суду Черкаської області від
10 квітня 2013 року скасовано та ухвалено
нове про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилено.
Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 17 червня 2013 року залишено
без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_4 та ОСОБА_3
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме ст. ст. 15, 205, 215, 638 ЦК України та
ст. 15 Закону України «Про оренду
землі».

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії: ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2013 року у справі про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року у справі про
визнання недійсними договорів оренди
землі; ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 березня 2013
року у справі про визнання недійсними
договорів оренди землі; рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року у справі про
визнання недійсними договорів оренди
землі, скасування державної реєстрації
та зобов'язання повернути земельні
ділянки; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 серпня 2013 року у справі про
визнання договору оренди землі
недійсним.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах із підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті
355 ЦПК, може бути подана за сукупності
таких умов: судом (судами) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ неоднаково застосовано одні й ті
самі норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Одночасно із змісту заяви та долученої
до неї копій ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2013 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 березня 2013 року, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 серпня 2013 року, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовомОСОБА_3,
ОСОБА_4 до товариство з обмеженою
відповідальністю «Надія», третя особа -
відділ Держкомзему в Тальнівському
районі Черкаської області про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними, за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року,
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С.
Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська