Справа № 203/2766/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

20 лютого 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2
про ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі №203/2766/13-ц за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - Дніпропетровська міська рада,
про визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Дніпропетровська міська рада, про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2013 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулись заявники ОСОБА_1, ОСОБА_1 із
вищевказаною заявою про ухвалення
додаткового рішення, в обґрунтування
якої послались на те, що 21 травня 2013
року за наслідками розгляду Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська
цивільної справи №203/2766/13-ц ухвалено
рішення, яким задоволені зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_1 і визнано
за сторонами у справі право спільної
сумісної власності на квартиру. Однак,
оскільки зустрічними позивачами
заявлялась також позовна вимога про
визнання за сторонами спільної
сумісної власності і на чотири гаражі,
дана вимога підтримана ними у судовому
засіданні, клопотання з приводу
залишення зустрічного позову в цій
частини без розгляду, відмова від цієї
позовної вимоги не заявлялись, але все
ж таки питання про задоволення чи
відмову у задоволенні цієї вимоги не
знайшло своє відображення в тексті
рішення суду від 21 травня 2013 року,
заявники просили суд ухвалити з цього
приводу відповідне додаткове рішення,
задовольнивши дану позовну вимогу.

В судове засідання сторони, третя особа
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, а від представника
заявників надійшла заява по розгляд
справи за його відсутності (а.с.68, 82). За
таких обставин суд на підставі ст.220 ч.3
ЦПК України вважає за можливе провести
судове засідання за відсутності
учасників розгляду справи.

Ознайомившись із матеріалами заяви про
ухвалення додаткового рішення, а також
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку
на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 21
травня 2013 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська ухвалено
рішення за наслідками розглянуто
цивільної справи №203/2766/13-ц за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - Дніпропетровська міська рада,
про визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Дніпропетровська міська рада, про
визнання права власності. Даним
рішенням у задоволенні первісних
позовних вимог відмовлено, а зустрічні
- задоволено шляхом визнання за всіма
сторонами у справі права спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
(а.с.55-58).

Як слідує зі змісту зустрічної
позовної вимоги, в її прохальній
частині зустрічні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_1 окрім визнання за сторонами
права сумісної власності на зазначену
вище квартиру просили також визнати за
всіма сторонами по справі право
спільної сумісної власності на чотири
гаражі: літ.Н площею 20,8 м2, літ.М площею
33,2 м2, літ.Л площею 21,5 м2 та літ.К площею
21,1 м2, що розташовані по АДРЕСА_1. Однак,
наслідки розгляду судом даної позовної
вимоги не відображені ані в
резолютивній, ані в мотивувальній
частинах рішення суду від 21 травня 2013
року, а отже мають бути вирішені в
порядку ухвалення додаткового рішення
(а.с.27-29, 55-58).

Так, як вбачається зі змісту рішення
суду від 21 травня 2013 року, а також
слідує з наявних матеріалів справи
сторонами по справі №203/2766/13-ц 25 березня
2013 року спільно закінчено не тільки
реконструкцію належної їм на праві
спільної сумісної власності квартири
АДРЕСА_1, а й закінчено будівництво
чотирьох гаражів: літ.Н площею 20,8 м2,
літ.М площею 33,2 м2, літ.Л площею 21,5 м2 та
літ.К площею 21,1 м2, які розташовані за
тією ж адресою. При цьому,
реконструйоване та новозбудоване
нерухоме майно прийнято в експлуатацію
шляхом реєстрації 12 квітня 2013 року
ІДАБК у Дніпропетровській області
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (а.с.31-34, 55-58).

Крім того, рішенням суду від 21 травня 2013
року встановлено, що сторони у справі у
відповідності до ст.42 ЗК України є
співкористувачами земельної ділянки,
на якій розташована реконструйована
ними квартира, а оскільки і вказані
вище чотири гаражі збудовані на цій же
земельній ділянці, то їх будівництво
також здійснено з урахуванням такого
права користування сторін (а.с.58).

Також судом встановлено, що станом на
лютий місяць 2014 року право власності на
спірні чотири гаражі літ. К, Л, М, Н,
розташовані за адресою АДРЕСА_1, не
зареєстровано за жодною особою (а.с.71-81).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами ЦК
України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Положеннями ст.328 ЦК України визначено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Нормою ст.376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

За змістом ст.ст.355, 368 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи.

Згідно ст.369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення
в тому числі, якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони
подавали докази і давали пояснення, не
ухвалено рішення.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні на підставі вказаних доказів
фактичні обставини в контексті
викладених норм чинного законодавства,
суд приходить до висновку, що спірне
нерухоме майно - чотири гаражі літ.К, Л,
М, Н по АДРЕСА_1 є самочинним
будівництвом в розумінні ст.376 ч.1 ЦК
України. Враховуючи, що за змістом ст.42
ЗК України сторони у справі є
співкористувачами земельної ділянки,
на якій розташоване вказане спірне
самочинно збудоване нерухоме майно, а
його будівництво відповідає
нормативним вимогам, порушень прав
інших осіб у зв'язку із будівництвом не
вбачається, і сторони на такі обставини
не посилалися, суд вважає залишені
судом поза увагою при ухваленні
рішення від 21 травня 2013 року зустрічні
позовні вимоги в частини визнання
права власності за сторонами на
згадані вище чотири гаражі
обґрунтованими, заснованими на законі
і такими, що підлягають задоволенню
шляхом ухвалення з цього приводу
додаткового рішення.

Судові витрати
відшкодуванню/перерозподілу не
підлягають на підставі ст.3 ч.2 Закону
України «Про судовий збір», а також
тому, що дане питання вирішено в
повному обсязі при ухваленні рішення
суду від 21 травня 2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.15, 16, 328, 355, 368, 369, 376, ЦК України, ст.42
ЗК України, ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209,
212-215, 218, 220 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4
(ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_2
(ІПН НОМЕР_4) право спільної сумісної
власності на гараж літ.К площею 21,1 м2,
гараж літ.Л площею 21,5 м2, гараж літ.М
площею 33,2 м2, гараж літ.Н площею 20,8 м2,
які розташовані по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур