КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/6903/2012
Провадження № 6/520/667/14
УХВАЛА

05.12.2014 року

Київський районний суд м.
Одеси в складі:

головуючого – судді
Петренка В.С.

при секретарі –
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі заяву
старшого державного виконавця Другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про
встановлення способу і порядку
виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до
суду із заявою, в якій просить вирішити
питання щодо встановлення способу і
порядку виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси у справі №
1512/6903/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 139504 грн. матеріальної
шкоди та 1395 грн. судових витрат шляхом
звернення стягнення на нерухоме майно
боржника, а саме: на 1/6 квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, державний
виконавець посилається на те, що на
примусовому виконанні в Другому
Київському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 1512/6903/2012,
який видав Київський районний суд м.
Одеси 11 березня 2013 року, про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 140889 грн.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем було складно акт
опису й арешту майна боржника, а саме, 1/6
частини квартири АДРЕСА_2, що належить
ОСОБА_3.

23.05.2013 р. на адресу відділу ДВС надійшла
довідка КП «ЖКС Чорноморський», згідно
якої за адресою, АДРЕСА_3 зареєстровані,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Державний виконавець також вказує, що
відповідно до п. 4.5.9. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, на адресу служби у справах
дітей Одеської міської ради спрямовано
відповідний запит про надання дозволу
на звернення стягнення на нерухоме
майно боржника, а саме: на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3,
однак листом від 29.11.2013 p. № 7578 Службою у
справах дітей Одеської міської ради
повідомлено про недоцільність
звернення стягнення на майно, оскільки
це порушує житлові та майнові права
дітей - ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4

У судовому засіданні державний
виконавець зазначив, що вказані
обставини унеможливлюють подальше
примусове виконання вимог виконавчого
документа, оскільки іншого майна у
боржниці немає та єдине майно, на яке
можливо звернути стягнення – це 1/6
частини квартири АДРЕСА_2, що належить
ОСОБА_3.

Викладене вище зумовило звернення
державного виконавця із відповідною
заявою до суду.

В судовому засіданні старший державний
виконавець Другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_2
підтримав вимоги заяви, представник
стягувача ОСОБА_4 наполягав на її
задоволенні.

Представник боржниці ОСОБА_3 у судове
засідання з’явився, заперечував проти
задоволення заяви. У наданому суду
письмовому запереченні вказував, що
згідно свідоцтва про народження від
24.09.2014 року боржниця ОСОБА_3 є матір'ю
малолітньої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, яка
зареєстрована за адресою: м. Одеса,
проспект. ОСОБА_9 АДРЕСА_4 з 16.10.2014року.

З посиланням на положення
ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»
представник ОСОБА_3 стверджував, що
звернути стягнення на 1/6 квартири
неможливо, оскільки це призведе до
порушення житлових прав малолітньої
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Представники ТОВ «ВІП
АВТОПРОКАТ» та органу опіки та
піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради у
судове засідання не з’явилися,
повідомлені належним чином (т.2, а.с. 39,
40).

Вислухавши пояснення заявника -
старшого державного виконавця Другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2,
представника стягувача ОСОБА_4,
представника боржника ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення заяви, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні,
Київським районним судом м. Одеси 12
лютого 2013 року у справі № 1512/6903/2012 за
позовом ТОВ «ВІП АВТОПРОКАТ» до ОСОБА_3
про стягнення збитків, за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи - ТОВ
«ВІП АВТОПРОКАТ» про відшкодування
матеріальної шкоди було ухвалено
рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 139504 грн. матеріальної
шкоди та 1395 грн. судових витрат.

Рішення сторонами не оскаржувалося,
набрало законної сили та 11 березня 2013
року Київський районний суд м. Одеси
видав виконавчий лист (т.2, а.с. 3), який
перебуває на примусовому виконанні у
Другому Київському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції.

25.03.2013 року, державним
виконавцем          прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження копії яких спрямовано
сторонам (а.с.4).

Станом на момент розгляду судом заяви
державного виконавця рішення суду
боржницею не виконано.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем було встановлено,
що боржниці ОСОБА_3 на праві власності
належить 1/6 квартири АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

17.07.2013 року актом опису й арешту майна
накладено арешт на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 (т.2, а.с. 5-6).

Відповідно до п. 4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень від 02.04.2012 року № 512/5, у разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

Згідно довідки КП «ЖКС «Чорноморський»
від 01.12.2014 року, за адресою: м. Одеса,
пр.-кт ОСОБА_9АДРЕСА_5, зареєстровані:
відповідальний квартиронаймач –
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (мачуха боржниці),
малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (сестра
боржниці), ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2
(боржниця), з 16.10.2014 року зареєстрована
малолітня ОСОБА_8 (донька боржниці) та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (брат боржниці).

З відповіді служби у справах дітей
Одеської міської ради вбачається, що
служба вважає недоцільним реалізацію
арештованого майна (1/6 частини
квартири), в якому зареєстровані
малолітні діти (т.2, а.с. 7).

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Відповідно до положень ст. 124
Конституції України, ст. 14 ЦПК України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Невиконання боржницею судового
рішення, що набрало законної сили,
порушує вищенаведені положення ст. 124
Конституції України, ст. 14 ЦПК України,
суперечить практиці Європейського
суду з прав людини у справах проти
України щодо тривалого невиконання
рішень національних судів та
відсутності ефективних національних
засобів юридичного захисту в розумінні
статті 6 та 13 Конвенції та статті 1
Протоколу № 1 до Конвенції.

Судовим розглядом встановлено, що
виконати рішення Київського районного
суду м. Одеси від 12 лютого 2013 року у
справі № 1512/6903/2012 іншим шляхом окрім як
шляхом звернення стягнення на 1/6
частини квартири АДРЕСА_2, що належить
ОСОБА_3, – неможливо, адже будь-яке інше
майно у неї відсутнє. Виконавче
провадження було відкрите ще 25.03.2013
року та до цього часу боржницею судове
рішення не виконане навіть частково.

В даному випадку суду необхідно
дослідити чи не будуть порушені при
примусовій реалізації нерухомого
майна права малолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (сестра боржниці) та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 (донька боржниці).

У судовому засіданні представник
ОСОБА_3 пояснив суду та це
підтверджується матеріалами справи
(т.2, а.с. 13), що по 1/3 квартири АДРЕСА_2
належить ОСОБА_11 (батько боржниці) та
ОСОБА_5 (мачуха боржниці) та ще по 1/6
вказаної квартири на підставі договору
дарування належить боржниці ОСОБА_3 та
її брату – ОСОБА_6.

У відповідності до вимог ст.64 ЖК
України, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Виходячи з цього, суд вважає, що
примусова реалізація 1/6 частини
квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3,
не зашкодить правам малолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (сестра боржниці) та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 (донька боржниці),
оскільки вони залишаються членами
сім’ї власників решти 5/6 квартири в
розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК та не втрачають
права користування цією квартирою у
зв’язку із примусовою реалізацією її
1/6 частини.

Посилання представника боржниці на
положення ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» суд до уваги не
приймає, адже у цих статтях лише
встановлюється заборона для батьків
або осіб, які їх замінюють, без дозволу
органів опіки і піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Також вказується на
неприпустимість зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

В даному випадку мова йде не
про укладання ОСОБА_3 договору щодо
нерухомого майна, а про примусове
виконання її обов’язку, встановленого
судовим рішенням, що набрало законної
сили, а тому вказані нормативні
положення до спірних правовідносин не
застосовуються.

Крім того, суд зазначає, що
при розгляді заяви державного
виконавця про встановлення способу і
порядку виконання рішення судом не
вирішується питання про виселення
боржниці разом з малолітньою дитиною,
які, як зазначено вище, не втрачають
право користування квартирою у
зв’язку із примусовою реалізацією її
1/6 частини.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне встановити спосіб виконання
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 12.02.2013року по справі №1512/6903/2012
шляхом звернення стягнення на нерухоме
майно боржника, а саме: на 1/6 частину
квартири під № 61 у будинку під № 21 по
проспекту Академіка Глушка в місті
Одесі, що належить ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 210, 373 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву старшого державного виконавця
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про
встановлення способу і порядку
виконання рішення – задовольнити.

Встановити спосіб і порядок виконання
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 12.02.2013року по справі №1512/6903/2012
шляхом звернення стягнення на нерухоме
майно боржника, а саме: на 1/6 частину
квартири під № 61 у будинку під № 21 по
проспекту Академіка Глушка в місті
Одесі, що належить ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Пе
тренко В. С.