Справа № 188/156/14-ц
Провадження № 2/188/168/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Петропавлівський
районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Полубан М. П.

при секретарі
Філіповій В. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на
нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1
з позовом про визнання права власності
на нерухоме майно до відповідача
ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що 21 жовтня 2013 року між нею та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу будівлі магазину
АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу виданого
20.11.2000 року Павлоградською товарною
біржею.

Відповідно до укладеної угоди позивач
сплатила відповідачеві за будівлю
магазину грошові кошти в сумі 38 429
гривень, а вона в свою чергу надала їй
розписку про отримання нею грошових
коштів за будівлю магазину, і передала
її у користування.

З моменту укладення договору
купівлі-продажу позивач користується
магазином, проводить ремонтні роботи,
здійснює підприємницьку діяльність.

З відповідачем по справі вони
домовилися, що договір укладений між
ними посвідчать нотаріально згодом.
Відповідач запевнила позивача, що є
власником вказаного магазину і всі
документи на нього належним чином
оформлені. Проте коли невдовзі вони
звернулися до нотаріуса для
нотаріального посвідчення укладеного
між ними договору, нотаріус відмовила
їм оскільки договір купівлі-продажу на
підставі якого відповідач є власником
магазину укладений на товарній біржі і
не посвідчений нотаріально.

Після цього коли позивач
неодноразово зверталася до
відповідача з проханням все ж таки
зареєструвати належним чином своє
право власності на магазин і в
подальшому посвідчити укладений між
ними договір купівлі-продажу
нерухомого майна у нотаріальному
порядку, вона повідомила їй, що зі
своєї сторони вона вчинила всі дії на
виконання договору, адже вже передала
будівлю магазину у володіння та
користування, надала розписку та всі
документи на нього і більше ніяких дій
зі свого боку вчиняти не має наміру,
оскільки їй терміново необхідно
виїжджати в інше місце на постійне
проживання, а оформленням вказаного
об'єкту нерухомого майна на своє ім'я
позивач має займатися вже сама, отже, на
її неодноразові звернення відповідач
не реагує і ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомого майна.

Зазначає, що зі сторони відповідача
відсутні будь-які дії щодо
нотаріального посвідчення укладеного
ними договору, а тому вона, сплативши
гроші за будівлю магазину хоч і
користується ним, але через
бездіяльність відповідача, отримати
правовстановлюючий документ на своє
ім'я не може, що в свою чергу позбавляє
її можливості розпоряджатися вказаним
нерухомим майном на правах власника,
саме тому вона змушена звернутись до
суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, від неї до суду надійшла
заява про розгляд справи в її
відсутність. В заяві вказує також, що
позов підтримує, просить його
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, від неї до суду надійшла
заява про розгляд справи в її
відсутність. В заяві вказує, що позов
визнає, проти його задоволення не
заперечує.

Вивчивши матеріали справи суд
вважає, що даний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що будівля магазину
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу виданого
20.11.2000 року Павлоградською товарною
біржею, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу виданого
20.11.2000 року Павлоградською товарною
біржею за № 11/9-НДП, копією
реєстраційного посвідчення
Павлоградського бюро технічної
інвентаризації від 28.11.2000 року, копією
довідки КП Павлоградське МБТІ від
13.12.2013 року.

21 жовтня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу будівлі магазину
АДРЕСА_1, що належить відповідачеві
ОСОБА_2.

Відповідно до укладеної угоди позивач
сплатила відповідачеві за будівлю
магазину грошові кошти в сумі 38 429
гривень, а відповідач в свою чергу
надала позивачеві розписку про
отримання нею грошових коштів за
будівлю магазину, і передала її у
користування, що підтверджується
розпискою відповідача від 21.10.2013 року.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити певну грошову
суму.

Судом встановлено, що норми даної
статті, а саме умови договору
купівлі-продажу, сторонами виконано,
тобто відповідач передала у
користування позивачеві будівлю
магазину, а позивач в свою чергу
розрахувалася за нього в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Письмовим підтвердженням укладення
договору суд вважає розписку від 21.10.2013
року надану відповідачем позивачу та
скріплену підписом відповідача.

Стаття 220 ч.2 ЦК України
передбачає, якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами (розпискою
відповідача) і відбулося повне
виконання умов договору оскільки
позивач розрахувалася з відповідачем,
а та в свою чергу передала позивачеві
будівлю магазину, однак через те, що
договір купівлі-продажу на підставі
якого відповідач є власником магазину
укладений на товарній біржі і не
посвідчений нотаріально, посвідчити
договір в нотаріальному порядку немає
можливості, а відповідач через свою
бездіяльність, ухиляється від
нотаріального посвідчення договору, що
вона визнала і в своїй заяві до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
передбачено законом або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Так як сторонами умови договору
купівлі-продажу виконано повністю,
позивач фактично володіє будівлею
магазину, відповідач претензій до неї
не має, суд вважає, що даний позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 207, 220, 328, 334, 655,
657 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на
нерухоме майно задовольнити в повному
обсязі.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу будівлі магазину
АДРЕСА_1 укладений 21.10.2013 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та визнати за ОСОБА_1
право власності на будівлю магазину
АДРЕСА_1 загальною площею 73.10 м?.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя М. П. Полубан