Справа № 347/540/13
Провадження № 22-ц/779/500/2014
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
інформації недостовірною, стягнення
моральної шкоди та позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Косівського районного суду від 28
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

у березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що
18, 26 грудня 2012 року та 17 січня 2013 року
відповідач направив депутатські
звернення Президенту України,
Генеральному прокурору України, голові
Івано-Франківської ОДА, начальнику
Івано-Франківської обласної СЕС,
директору ВАТ «Прикарпаттяобленерго»,
прокурору Івано-Франківської області,
прокурору природо охоронної
прокуратури, голові Косівської РДА,
прокурору Косівського району,
директору НПП «Гуцульщина», голові
Черганівської сільської ради, в яких
зазначав, що ОСОБА_2 самовільно захопив
у с. Черганівка лісову територію,
знищив частину лісу та без відповідних
дозволів самовільно побудував
декілька двоповерхових котеджів,
ресторан і весільний зал. Вважав, що ця
інформація не відповідає дійсності, є
недостовірною і такою, що порушує його
честь та гідність, чим йому завдана
моральна шкода. Просив визнати
інформацію, викладену в депутатських
зверненнях ОСОБА_3 від 18, 26 грудня 2012
року, 17 січня 2013 року недостовірною та
стягнути з відповідача на його користь
20 000 грн. моральної шкоди.

У березні 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до ОСОБА_2,
мотивуючи його тим, що факти, викладені
стосовно нього у депутатському
зверненні ОСОБА_2 від 28.01.2013 року до
начальника Косівського РЕМ, голів
Косівських РДА та районної ради про
крадіжку ним електроенергії є
надуманими, не відповідають дійсності,
принижують його честь та гідність,
спричинили йому моральну шкоду. Просив
визнати недостовірними, такими, що не
відповідають дійсності, ганьблять його
честь, гідність, ділову репутацію,
відомості, поширені ОСОБА_2 у
депутатському зверненні від 28.01.2013
року, зобов'язати останнього
спростувати поширені відомості шляхом
вибачення у письмовій формі та
опублікування у Косівській районній
газеті «Гуцульський край» і стягнути з
ОСОБА_2 500 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Косівського районного
суду від 28 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
недостовірною інформацію, поширену
ОСОБА_3 в депутатських зверненнях
стосовно причетності ОСОБА_2 до
самовільного захоплення у селі
Черганівка лісової території, що
відноситься до національного
природного парку «Гуцульщина»,
побудови декілька двоповерхових
котеджів, самовільної вирубки десятки
дерев, побудови ресторану та
весільного залу на відстані 50 м від
Черганівської загальноосвітньої
школи. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 2 000 грн. моральної шкоди та 315
грн. оплаченого судового збору. В
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом неправомірно
об'єднано в одне провадження позови,
які мають різні підстави та вимоги. При
розгляді справи не було досліджено ту
обставину, що стосовно відомостей,
вказаних у його депутатських
зверненнях, порушено кримінальні
провадження, не викликалися свідки, не
було залучено до розгляду справи як
третю особу Косівську РДА та НПП
«Гуцульщина». Після оголошення
перерви, в судовому засіданні 28.11.2013
року без участі сторін було ухвалене
рішення, чим позбавлено його права
брати участь у судових дебатах. У
депутатському зверненні він, як
депутат районної ради, висловив думку
жителів району та села Черганівка, а не
свою власну. Зазначає, що він не може
спростовувати відомості, які йому було
надано у офіційних відповідях владних
структур та організацій та
підтверджені результатами перевірки
Івано-Франківської ОДА. Тільки після
отримання відповідної інформації він
подав депутатське звернення до
вказаних владних структур і
правоохоронних органів. Судом не
враховано, що він звертався до НПП
«Гуцульщина» не як працівник, а
районний депутат. Також не враховано
постанову Косівського районного суду
від 15.06.2007 року про визнання ОСОБА_2
винним у порушенні правил охорони та
використання територій та об'єктів
природно-заповідного фонду та
притягнення до адміністративної
відповідальності. Згідно наукового
висновку, ПП «ГОШ», власником якого є
ОСОБА_2, проводить незаконне
будівництво з порушенням
природоохоронного законодавства. Суд
не врахував, що у депутатському
зверненні від 28.01.2013 року ОСОБА_2
поширив неправдиву інформацію про те,
що він, ОСОБА_3, у власному будинку за
допомогою магнітів зупиняє лічильник і
краде електроенергію, принизивши у
такий спосіб його честь, гідність та
ділову репутацію. Дана інформація була
спростована актом технічної перевірки
приладів обліку електроенергії № 43 від
31.01.2013 року, листом начальника філії
Косівського РЕМу № 128 від 01.02.2013 року та
листом Косівської РДА № 296 01/01-09/09 від
01.02.2013 року. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у позові ОСОБА_2
відмовити, позов ОСОБА_3 задовольнити в
повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
доводи апеляційної скарги заперечив,
ОСОБА_3, належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи, не
з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання, зокрема: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення
цим вимогам закону відповідає не в
повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3, як депутат Косівської районної
ради подав депутатське звернення
Президенту України, Генеральному
прокурору України, голові
Івано-Франківської ОДА, начальнику
Івано-Франківської обласної СЕС,
директору ВАТ «Прикарпаттяобленерго»,
прокурору Івано-Франківської області,
прокурору природо охоронної
прокуратури, голові Косівської РДА,
прокурору Косівського району,
директору НПП «Гуцульщина», голові
Черганівської сільської ради, в якому
зазначав, що ОСОБА_2 самовільно захопив
в с. Черганівка лісову територію,
знищив частину лісу та без відповідних
на те дозволів самовільно побудував
декілька двоповерхових котеджів,
ресторан та весільний зал, незважаючи
на те, що поруч знаходиться школа та
дитячий садок.

У свою чергу ОСОБА_2 в депутатському
зверненні процитував факти, викладені
його виборцем ОСОБА_5 про крадіжку
ОСОБА_3 електроенергії, і жодних
особистих доповнень не зазначав. Саме
звернення носить інформаційний
характер та прохання провести
перевірку відповідно до вимог чинного
законодавства для вжиття відповідних
заходів.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що факти,
викладені у зверненні ОСОБА_2 від 28.01.2013
року щодо порушень правил користування
електричною енергією ОСОБА_3 та членами
його сім'ї не є такими, що принижують
честь та гідність особи, оскільки це
оціночне судження автора заяви, на
підставі якої подано звернення для
перевірки. Немає підстав для
задоволення моральної шкоди, так як
остання відшкодовується тільки за
наявності вини.

Такий висновок суду відповідає нормам
матеріального права, зокрема ст. 5
Закону України "Про інформацію", яка
визначає право кожного на інформацію,
що передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод і законних інтересів, ст. 1167 ЦК
України про відшкодування моральної
шкоди особою за наявності її вини, та
нормам процесуального права, зокрема
ст. 60 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив із того, що
факти, викладені у депутатському
зверненні ОСОБА_3 щодо діяльності
ОСОБА_2 є недоведеними, не відповідають
дійсності і такими, що принижують
честь, гідність та ділову репутацію,
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами. Оскільки зазначені
ОСОБА_3 обставини не відповідають
дійсності, тому їх слід визнати
недостовірними. ОСОБА_2, як публічна
особа, змушений був доводити і
спростовувати надумані факти,
зазначені у зверненні, надавати
документи численним перевіркам, що
негативно вплинуло на його звичний
спосіб життя, роботу і здоров'я, що
завдало йому моральної шкоди, розмір
якої суд визначив у сумі 2 000 грн., яка
підлягає стягнення з ОСОБА_3

Однак, з таким висновком суду
першої інстанції погодитись не можна.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа, зокрема, має право на
повагу до гідності та честі.

Згідно положень ст. 277 ЦК України
та роз'яснень, які містяться в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Як вбачається з матеріалів
справи, у депутатських зверненнях від
18, 26 грудня 2012 року та 17 січня 2013 року до
органів державної влади, місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб ОСОБА_3 просив провести
перевірку наведених ним фактів,
висловлював критичну оцінку певних
фактів і недоліків, виражаючи свою
суб'єктивну думку і погляди.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції не врахував роз'яснення, що
містяться у пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" про те, що
згідно положень статті 40 Конституції
України та з урахуванням висновків,
викладених у Рішенні Конституційного
Суду України від 10 квітня 2003 року №
8-рп/2003, усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Разом із тим звернення має бути
адресоване органу державної влади,
органу місцевого самоврядування та
посадовій і службовій особам цих
органів, що компетентні розглянути
таке звернення. Наявність у зверненні
завідомо неправдивих відомостей, а
також у разі встановлення, що для
звернення особи до вказаних органів не
було жодних підстав і це звернення було
викликано не наміром виконати свій
громадський обов'язок або захистити
свої права, свободи чи законні
інтереси, тягне відповідальність,
передбачену законодавством України.

Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Встановивши факт поширення в
депутатському зверненні ОСОБА_3
інформації щодо позивача, а саме: що
ОСОБА_2 самовільно захоплено в с.
Черганівка лісову територію, знищено
частину лісу та без відповідних на те
дозволів самовільно побудовано
декілька двоповерхових котеджів,
ресторан та весільний зал, незважаючи
на те, що поруч знаходиться школа та
дитячий садок, суд помилково вважав, що
поширена інформація є негативною.

Матеріали справи не містять
відомостей, що для звернення ОСОБА_3 до
вказаних органів не було жодних
підстав і це звернення було викликано
не наміром виконати свій громадський
обов'язок або захистити свої права,
свободи чи законні інтереси.

Суб'єктивну думку не висловлено
ОСОБА_3 у брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію
ОСОБА_2, коли на відповідача може бути
покладено обов'язок відшкодувати
моральну шкоду.

У даному випадку мала місце
реалізація відповідачем
конституційного права (ст. ст. 39, 40
Конституції України), а не поширення
недостовірної інформації, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Сірик проти України").

Оскільки не має підстав вважати,
що інформація носила негативний
характер, тому на ОСОБА_3 не може бути
покладено обов'язок відшкодувати
моральну шкоду.

За таких обставин, ухвалене судове
рішення в частині задоволення позову
ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення в цій частині та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3
про захист честі, гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Косівського районного суду від
28 листопада 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання інформації недостовірною,
стягнення моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання інформації
недостовірною, стягнення моральної
шкоди відмовити.

В решті рішення Косівського районного
суду від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.