АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2053/2014
Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
Доповідач - Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К Р
06 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарях - Пилипчук В.Є., Мурга
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської
районної в м.Києві державної
адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про скасування розпорядження та
визнання недійсним свідоцтва,-
Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 14 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування
розпорядження та визнання недійсним
свідоцтва, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2 просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 14 листопада 2013 року та ухвалити
нове рішення про скасування
розпорядження Радянської районної
державної адміністрації м.Києва від 26
квітня 2000 року № 24655 та про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло від 26 квітня 2000
року.

Посилається на те, що суд неповно
з"ясував обставини справи і постановив
необгрунтоване та незаконне рішення.
Зазначає, що висновок суду першої
інстанції про те, що вона надавала
згоду на приватизацію відповідачами
їх частини квартири є безпідставним,
так як такої згоди ні вона, ні члени її
родини відповідачам не надавали.
Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції безпідставно не врахував її
доводів про неправильність визначення
частки відповідачів при приватизації
їх частини квартири, що призведе до
зменшення її частки при приватизації
її частини квартири.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 ОСОБА_6 повністю підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_7 проти доводів апеляційної
скарги заперечував посилаючись на те,
що рішення суду постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Представник Шевченківської
районної в м.Києві державної
адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судове засідання не з»явились, про
день та час слухання справи судом
повідомлялись у встановленому законом
порядку, а тому, колегія суддів вважає
можливим слухати справу в їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., пояснення осіб, які
з»явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів приходить до висновку,
що скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.1978 року ОСОБА_4
на підставі рішення виконкому
Радянської районної ради народних
депутатів від 10.07.1978 року №239 був
виданий ордер на сімю з трьох осіб, а
саме: ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_10 та
сина ОСОБА_3, на право зайняття двох
кімнат загальною житловою площею 35,7
кв.м. в загальній квартирі АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду Радянського району м.Києва від
26.04.2000 року №24655, 62/100 частин квартири
АДРЕСА_1 було передано у власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних
частинах. Як зазначено в свідоцтві про
право власності на житло, загальна
площа квартири становить 54,58 кв.м.
Характеристики квартири (будинку) та її
(його) обладнання наведені у технічному
паспорті, який є складовою частиною
цього свідоцтва.

З технічного паспорту на квартиру, що є
додатком до свідоцтва про право
власності на житло, вбачається, що
квартира складається з двох кімнат
жилою площею 36,2 кв.м., у тому числі: 1-а
кімната - 23,4 кв.м., 2-а кімната - 12,8 кв.м.,
приміщення загального користування -
кухня площею 13,7 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м.,
коридор 3,9 + 6,0 кв.м., кладова-4,8 кв.м.;
загальна площа квартири - 54,58 кв.м.

З довідки №10/8 від 10.07.2013 року, що видана
КП ЖЕК «Золотоустівська»
Шевченківського району м.Києва
вбачається, що сім»я ОСОБА_2 займає дві
кімнати жилою площею 52,6 кв.м в квартирі
АДРЕСА_1. За терміном давності ордер на
вище зазначену квартиру в КП ЖЕК
«Золотоустівська» не зберігся.

На підставі Розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду управління житлово-комунального
господарства Шевченківської районної
в м.Києві державної адміністрації від
06.02.2012 року №765 відповідачам видано
дублікат свідоцтва про право власності
на житло, виданого згідно з
розпорядженням від 26.04.2000 року №24655. В
пункті 2 вказаного розпорядження
зазначено, що оригінал свідоцтва про
право власності на житло, яке видано
згідно розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду Радянського району м.Києва від
26.04.2000 №24655, вважати недійсним.

29.03.2012 року було проведено реєстрацію
права власності відповідачів на 62/100
частини квартири АДРЕСА_1 на підставі
дублікату свідоцтва про право
власності.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Шевченківської районної в
м.Києві державної адміністрації,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування
розпорядження та визнання недійсним
свідоцтва, суд першої інстанції
посилався на те, що приватизація 62/100
частин квартири АДРЕСА_1 в квітні 2000
року була проведена у відповідності до
вимог Закону України « Про
приватизацію державного житлового
фонду», права позивача при цьому
порушені не були, а тому відсутні
правові підстави для визнання
недійсними розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду Радянського району м.Києва № 24655
від 26 квітня 2000 року та виданого на
підставі даного розпорядження
свідоцтва про право власності на 62/100
частини даної квартири.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може, так як він
зроблений без повного з»ясування
дійсних обставин справи та не
відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.8 Закону
України" Про приватизацію державного
житлового фонду" передача займаних
квартир /будинків/ здійснюється у
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім"ї, які постійно мешкають в
даній квартирі, в т.ч. тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.

Згідно вимог ч.3 ст. 8 Закону України"
Про приватизацію державного житлового
фонду", передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина. '

Частина 5 статі 8 Закону України" Про
приватизацію державного житлового
фонду" передбачає, що передача квартир
(будинків) у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
відповідно до статті 5 цього Закону
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення
.

Пунктом 7 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, що затверджено наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 р. N56 (що діяло на момент
приватизації квартири відповідачами)
було визначено, що загальна площа
квартири (будинку) визначається як сума
площ жилих і підсобних приміщень
квартири (будинку), веранд, вбудованих
шаф, а також площ лоджій, балконів і
терас, які враховуються з
використанням таких коефіцієнтів: для
лоджій - 0,5, для балконів і терас -0,3.

Розмір загальної площі, що належить
кожному наймачеві у квартирі, де
мешкають два і більше наймачів,
визначається як сума площ займаних
жилих кімнат з урахуванням площі
балконів, лоджій та терас і площі
підсобних приміщень квартири, яка
розподіляється між всіма наймачами
пропорційно площі займаних ними жилих
кімнат (додаток 1).

З досліджених судом копій
поповерхових планів та технічного
паспорта, виготовленого Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об»єкти нерухомого майна 05.03.2012 року
вбачається, що квартира АДРЕСА_1
розташована на антресолі літ «А» 5-ти
поверхового будинку та складається з
4-х жилих кімнат, жилою площею 88,8 кв.м., в
тому числі: 1-ша кімната-24,0 кв.м., 2-га
кімната -12,8 кв.м., 3-тя кімната- 23,4 кв.м.,
4-та кімната- 28,6 кв.м., кухні площею- 13,7
кв.м., вбиральні-1,3 кв.м., коридор- 3,9 кв.м.,
загальна площа квартири- 112,5 кв.м. З
досліджених судом доказів та пояснень
сторін також встановлено, що
позивачка самовільно приєднала до
своєї кімнати, площею 17,5 кв.м. коридор
площею 6,0 кв.м.

Для обчислення частки відповідачів
в квартирі АДРЕСА_1 та загальної площі
їх частини квартири при приватизації
застосуванню підлягав пункт 7
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян, що
затверджено наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 р. N56 (що діяло на момент
приватизації квартири відповідачами),
який передбачає, що розмір загальної
площі, що належить кожному наймачеві у
квартирі, де мешкають два і більше
наймачів, визначається як сума площ
займаних жилих кімнат з урахуванням
площі балконів, лоджій та терас і площі
підсобних приміщень квартири, яка
розподіляється між всіма наймачами
пропорційно площі займаних ними жилих
кімнат. Сума площ жилих кімнат, що
займають відповідачі становить : 23,4 +
12,8=36,2 кв.м., балконів і лоджій в квартирі
немає. Загальна площа підсобних
приміщень квартири становить 13,7 + 1,3 + 4,8
+ 3,9 + 6,0 = 29,7 кв.м. Частка відповідачів у
жилій площі квартири становить 44/100 , а
тому розмір загальної площі частини
квартири, що підлягала приватизації
відповідачами, становить 29,7 х 44% = 13,06+
36,2= 49,26 кв.м.

Враховуючи зазначене, колегія
суддів вважає, що розрахунок частки
відповідачів у жилій площі квартир
АДРЕСА_1 та розмір загальної площі
частини квартири, що підлягала
приватизацією відповідачами в
розпорядженні Радянської державної
адміністрації міста Києва від 25 квітня
2000 року за № 24655 та у свідоцтві про
право власності на житло, виданого на
підставі вказаного розпорядження
визначені невірно, що призвело до
порушень вимог Закону України « Про
приватизацію державного житлового
фонду», Положення про порядок передачі
квартир ( будинків) у власність
громадян та прав позивача, яка є
наймачем інших двох жилих кімнат в
даній квартирі та місць загального
користування та 26.12.2011 року також
звернулась до Органу приватизації
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації з заявою про
приватизацію належної їй та членам її
сім»ї частини квартири АДРЕСА_1, а тому
висновок суду першої інстанції про те,
що приватизація вказаної частини
квартири була здійснена з дотриманням
вимог закону і підстав для визнання
незаконним та скасування
розпорядження Радянської районної
державної адміністрації м.Києва № 24655
від 26 квітня 2000 року про передачу у
власність відповідачам 62/100 частин
квартири АДРЕСА_1 та визнання
недійсним виданого на підставі
вказаного розпорядження свідоцтва про
право власності на 62/100 частини
вказаної квартири немає не ґрунтується
на вимогах закону, встановлених
обставинах справи та досліджених
доказах.

Посилання відповідачів на те, що
ОСОБА_2 при зверненні до суду з даним
позовом пропущений строк позовної
давності, так як розпорядження та
свідоцтво були видані в 2000 році, а з
позовом ОСОБА_2 звернулась 01.-8.2013 року,
колегія суддів вважає безпідставними з
огляду на таке.

Відповідно до вимог ст258 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_2 про своє порушене
право дізналась після свого першого
звернення до Органу приватизації
Шевченківського районної в м.Києві
державної адміністрації 26.12.2011 року з
приводу приватизації своєї частини
квартири, а тому строк позовної
давності нею не пропущений.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 14 листопада 2013 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позову,
визнання незаконним та скасування
розпорядження Радянської районної
державної адміністрації м.Києва № 24655
від 26 квітня 2000 року в частині передачі
у спільну власність в рівних долях 62/100
частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
житло від 26 квітня 2000 року, виданого
Органом приватизації державного
житлового фонду Радянського району
м.Києва, яке посвідчує, що 62/100 частини
квартири АДРЕСА_1 належать на праві
спільної власності в рівних долях
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Керуючись Законом України « Про
приватизацію державного житлового
фонду», Положенням про порядок
передачі квартир ( будинків) у
власність громадян, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 14 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасування
розпорядження Радянської районної
державної адміністрації м.Києва № 24655
від 26 квітня 2000 року в частині передачі
у спільну власність в рівних долях 62/100
частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на житло від 26 квітня
2000 року, видане Органом приватизації
державного житлового фонду
Радянського району м.Києва, яке
посвідчує, що 62/100 частини квартири
АДРЕСА_1 належать на праві спільної
власності в рівних долях ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів в касаційному порядку.

Головуючий:
Судді: