Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц-797/173/2014 р.
першій інстанції Лушніков В.Ф.
Доповідач апеляційної
інстанції Клочко В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Севастополя у складі:

головуючого судді - Клочка В.П.,

суддів - Козуб О.В., Колбіної
Т.П. ,

при секретарі: - Мазнєві Ю.М.,

за участю - представника позивача -
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,
представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від 07
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
визнання права спільної власності на
майно, нажите під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачки, в якому
просив визнати спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 пай на гараж
НОМЕР_1 в гаражному кооперативі
«Мечта», що розташований по вул.Ген.
Коломійця у м.Севастополі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірне майно - гараж НОМЕР_1 у ГК «Мечта»
було побудовано сторонами під час
шлюбу на гроші сім`ї, членом
кооперативу була зареєстрована ОСОБА_5.
Під час шлюбу, після розірвання шлюбу
та у теперішній час позивач
користується гаражем, сплачує пайові
внески. У 2013 році між сторонами виник
спір щодо права на спірний гараж, у
зв`язку з чим позивач був вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Севастополя від 07 листопада 2013 року
позов було задоволено. Визнано
спільною сумісною власністю пай на
гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі
«Мечта» по вулиці Ген. Коломійця в
м.Севастополі за ОСОБА_5, ОСОБА_7

Не погодившись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про скасування
рішення Ленінського районного суду
м.Севастополя від 07 листопада 2013 року з
підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невірному встановленню обставин, що
мають важливе значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, заслухавши осіб, що з'явилися у
судове засідання, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову виходив
з того, що спірний гараж було
побудовано у період шлюбу сторін по
справі, а тому відповідно до чинного
сімейного законодавства він є спільної
власністю чоловіка та дружини.

З данними висновками не може
погодитися колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з
1969 року, який було розірвано 30 січня 2001
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу, виданим
відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
району м.Севастополя (а.с.6).

У 1984 році сторонами у ГК «Мечта» було
побудовано гараж. Членом кооперативу
було зареєстровано ОСОБА_5

Відповідно до ст.22 КпШС, що діяв на час
виникнення спірних відносин, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

З позовної заяви вбачається, що спір
виник з приводу права спільної
власності подружжя на пай на гараж у ГК
«Мечта».

Відповідно до Постанови пленуму
Верховного суду України №5 від 28.06.1991 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ, пов`язаних з
діяльністю гаражно-будівельних
кооперативів» , внесений в період
шлюбу одним з подружжя пай і гараж є їх
спільною сумісною власністю і кожен з
них згідно зі ст.22 КпШС має рівне право
на це майно. Відповідно до п.8 цієї
Постанови, гараж є неподільним майном,
у разі спору між подружжям питання про
залишення гаражу одному з подружжя
розв`язується з урахуванням правил
шлюбно-сімейного законодавства з
присудженням грошової компенсації за
частку в майні іншому.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має
право на судовий захист. Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їхнього порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Згідно приписів ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Тобто, соба, яка звертається до суду за
захистом свого права, сама вибирає той
спосіб захисту, який відповідає
характеру порушення її права чи
інтересу.

Спосіб захисту свого права повинен
бути ефективним, тобто відповідати
змісту порушеного права, характеру
допущенного порушення та наслідкам,
які потягнули за собою порушення права
особи. Остатній повинен бути
адекватним наявним обставинам.

На підставі наведених норм, колегія
суддів вважає, що позивачем обрано не
вірний спосіб захисту порушеного
права, бо законом передбачено, що гараж
є неподільним майном та у разі спору
між подружжям питання можливо
вирішити тільки з присудженням одному
з подружжя компенсації за частку паю.

Таких вимог позивачем заявлено не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на ті обставини, що судом при ухваленні
рішення про визнання права сумісної
власності на гараж НОМЕР_1 не не було
з`ясовано чи у повному обсязі було
внесено пай за спірний гараж та чи
набула відповідачка права власності на
нього.

Відповідно до п.16 Постанови пленуму
Верховного суду України №5 від 28.06.1991 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ, пов`язаних з
діяльністю гаражно-будівельних
кооперативів», відповідно до правил
ст.143 ЦПК на стадії підготовки справ
даної категорії до судового розгляду
судді мають провести всі необхідні
підготовчі дії, які б забезпечили
можливість своєчасного і правильного
вирішення заявлених вимог. Зокрема,
залежно від їх характеру на цій стадії
належить зажадати подання статуту
ГБК, інших внутрішньокооперативних
нормативних положень або витягів з них,
рішень органів управління кооперативу
щодо питань, що стосуються предмета
спору, правовстановлюючих документів
на спірне гаражне приміщення,
документів про те, хто і коли вступив
до ГБК, докази про розмір паю і час його
внесення, про наявність вкладень за
рахунок роздільної власності
подружжя, надбання гаража (паю)
внаслідок сумісної праці членів сім'ї,
про їх угоду щодо цього, а коли йдеться
про спір між громадянами про визнання
права на пай і на гаражне приміщення за
особою, яка не була членом
кооперативу, - необхідно вирішувати
питання про притягнення або вступ до
справи як третьої особи ГБК.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України,
суд під час проведення попереднього
судового засідання вирішує питання про
склад осіб, які братимуть участь у
справі, та відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК
України, за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред`явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача.

Проте у порушення вказаних вимог
закону таких процесуальних дій судом
першої інстанції вчинено не було, не
з`ясовано у повному обсязі обставини
справи, не витребувано необхідних
доказів та не залучено до участі у
справі у якості третьої особи - ГК
«Мечта», права якого при ухваленні
рішення можуть бути порушені.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
з порушенням та при неправильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права, та на підставі п.
4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.88, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309,
ст.ст.313, 314 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 07 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 про визнання права спільної
власності на майно, нажите під час
шлюбу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 400,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.П. Клочко

Судді:
О.В. Козуб

Т.П. Колбіна