Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 412/9271/13-ц
Провадження № 22ц/782/254/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого -судді Околота Г.М.,

суддів - Гаврилюка В.К.,Коротенка Є.В.,

при секретарі - Вєсєлові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини були задоволені. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4
в розмірі ? частки із всіх видів
заробітку(доходів) щомісячно,але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
22.10.2013 року та до досягнення дитиною
повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3
.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 229,40 грн. ( а.с 26-27,
29)

Вважаючи вказане рішення суду
незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_2
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 В обґрунтування
скарги посилається на те що, рішення не
відповідає фактичним обставинам
справи, є незаконним та винесено судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
також позивачка незаконно та
необґрунтовано вимагала сплату
аліментів на дитину, незважаючи на те,
що вона не мешкає з дитиною, не виховує
його, не придбає для нього товари
першої необхідності, не бачиться з
дитиною, але бажає отримувати грошові
кошти у вигляді аліментів.

Позивачка ОСОБА_3 надала суду письмові
заперечення, в яких просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, тому зважаючи на вимоги ч.2 ст.305
ЦПК України така неявка апелянта не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
правильно встановив правовідносини,
які склалися між усіма учасниками
справи, дав їм належну правову оцінку

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
сторони по справі перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 08.07.1995 року , що
підтверджено свідоцтвом про шлюб серії
НОМЕР_1 (а.с.5).

До серпня 2013 року сторони проживали
разом однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6)

Згідно акту обстеження житлово -
побутових умов від 13.12.2013 року, за
адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3, її
донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 19)

Після встановлення зазначених
обставин та оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, давши належну правову
оцінку доводам та запереченням сторін,
суд першої інстанції встановив, що
спірні правовідносини між сторонами
регулюються ст..ст.180-183, 191 СК України,
тому прийшов до висновку про
задоволення вимог позивачки ОСОБА_3

Свій висновок про задоволення вимог
суд обґрунтував тим, що дитина ОСОБА_4
зареєстрований та проживає разом з
позивачкою, що підтверджено актом
обстеження, а проживання дитини з
відповідачем носить мінливий характер,
відповідач інших дітей не має, на даний
час аліменти нікому не сплачує,
відповідач не регулярно надає
матеріальну допомогу на утримання
дитини, тому вважав , що ОСОБА_2 може
сплачувати аліменти на утримання
дитини у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку (доходів) відповідача,
щомісяця.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він є
законним, обґрунтованим та
підтверджується наявними у справі
доказами.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч.1,2 ст..181 СК України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст..182 СК України при визначені
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, доньки, вина; інші
обставини, що мають суттєве значення.

Вирішуючи цей спір, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання сина ОСОБА_4,
оскільки між сторонами не було
досягнуто домовленості з цього
приводу.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає, що
висновок суду першої інстанції
узгоджується з приписами статті 5
Протоколу №7 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод зі
змінами, внесеними Протоколом N 11,
ратифікованого Законом України
№475/97-ВР від 17.07.1997р., за якою кожен з
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користуються певними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу у шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання.

Також висновок суду першої інстанції
відповідає положенням ст.27 Конвенції
про права дитини від 20 листопада 1989
року, ратифікованою Україною 27.02.1991
року, якою проголошено, що батько(-ки)
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались
між ними, надав їм належну оцінку, і
дійшов до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що судом на момент винесення
рішення не взято до уваги ті обставини
справи, що дитина проживає разом з
відповідачем і він надає йому допомогу,
на увагу не заслуговують , оскільки
судом першої інстанції дана повна та
обґрунтована оцінка цим доводам і
докази, які надані відповідачем, не
спростовують висновків суду , стосовно
місця проживання дитини, оскільки
ОСОБА_4 зареєстрований та проживає
разом зі своєю матірю за одною адерсою,
що підтверджено довідкою, копією
паспорта, актом обстеження. ,

Крім того, колегія суддів зауважує, що
відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, якщо
після набрання рішенням суду про
стягнення аліментів законної сили,
зміняться обставини, що впливали на
визначення розміру аліментів, їх
тривалість чи припинення, кожна із
сторін має право шляхом пред'явлення
нового позову вимагати зміни розміру,
строків платежів або звільнення від
них.

Інші доводи апелянта , викладені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вирішуючи даний спір,
дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і
оцінив всі надані сторонами докази на
ґрунті всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього їх
дослідження, а також оцінив належність
і допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності, та
відобразив в рішенні результати оцінки
доказів, тому доводи апелянта щодо
порушення норм матеріального та
процесуального права не можуть бути
прийняті до уваги .

Висновки суду про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 є вірними , оскільки
ґрунтуються на обставинах, які
встановлені в судовому засіданні,
наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального законодавства,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, тому відповідно до частини 1 ст.308
ЦПК України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст., ст. 303, 307,308, 313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: