Номер провадження № 22-ц/785/2705/14
Головуючий у першій інстанції Бондарь
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державної казначейської служби
України та апеляційну скаргу
Прокуратури Одеської області на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Прокуратури Одеської області,
Територіального управління державної
судової адміністрації в Одеській
області, Державної казначейської
служби України - «Про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
незаконного взяття і тримання під
вартою», -

ВСТАНОВИЛА:

20.02.2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідачів про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок незаконного взяття
і тримання під вартою, по якому просив
зобов'язати Державну казначейську
службу України виплатити йому моральну
шкоду у розмірі 500000 грн. за незаконні
дії досудового слідства прокуратури
Б-Дністровського району та
Б-Дністровського міського суду.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 19.06.2006 року
Б-Дністровський міськрайсуд Одеської
області виніс вирок, яким позивача було
визнано винним у скоєні злочину,
передбаченого ст. 15. ч. 1 ст. 115 КК України
та призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 4 роки та
змінено запобіжний захід з підписки
про невиїзд на затримання під варту із
зала суду. Вказаний вирок 05.12.2006 року
був скасований ухвалою Апеляційного
суду Одеської області, позивача було
звільнено з під варти негайно, а справу
повернуто на новий судовий розгляд до
Овідіопольського районного суду
Одеської області. У ході нового
розгляду старший помічник прокурора
Овідіопольського району виніс
постанову про заміну обвинувачення та
дії ОСОБА_3 було перекваліфіковано на ч.
1 ст. 125 КК України, санкція якої не
передбачає міру покарання у вигляді
позбавлення волі. Таким чином, на думку
позивача, він незаконно знаходився під
вартою з 19.06.2006 року по 05.12.2006 року з вини
Б-Дністровської прокуратури Одеської
області та Б-Дністровського
міськрайсуду. Завдану моральну шкоду
позивач обґрунтовує тим, що при
винесені незаконного вироку його було
взято під варту з залу суду, де
знаходилося багато людей, що негативно
вплинуло на його психічний стан, так як
він на момент розгляду справи був
депутатом Сергієвської сільської ради,
а у залі судового засідання
знаходилися його виборці, які за нього
голосували на виборах. Також взяття під
варту відбулося у присутності його
дружини та двох синів. Після оголошення
вироку позивач втратив свідомість, у
зв'язку з чим було викликано швидку
медичну допомогу, лікарі якої
встановили діагноз
астено-неврологічний синдром,
гіпертонічна хвороба першого-другого
ступеню. Після звільнення з під варти
він потрапив до лікарні з
захворюванням - ішемічна хвороба серця,
стенокардія, астено-неврологічний
синдром та гіпертонічна хвороба
першого-другого ступеню.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17.02.2009 року позов частково
задоволений, стягнуто з Державного
бюджету в особі Державного
казначейства України на користь ОСОБА_3
моральну шкоду, завдану посадовими
особами прокуратури Б-Дністровського
району Одеської області та
Б-Дністровського міського районного
суду Одеської області внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності по ст. 15,
ч. 1 ст. 115 КК України у розмірі 200000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21.10.2009 року зазначене
рішення районного суду скасовано,
справа направлена на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи, позивач
до суду не з'явився, надав заяву,
відповідно до якої просив справу
розглянути за його відсутності .

Представник Прокуратури Одеської
області позов не визнав, заперечував
проти його задоволення.

Представник ТУДСА України в Одеській
області позов не визнав, заперечував
проти його задоволення.

Представник ДКС України позов не
визнав, заперечував проти його
задоволення.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 18.12.2013 року позов
задоволений частково, стягнуто з
Державного бюджету України в особі
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду, завдану внаслідок незаконного
взяття і тримання під вартою у розмірі
135200 грн.

27.12.2013 року ДКС України подала
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального права та
необґрунтованість рішення.

08.01.2014 року прокуратура Одеської
області подала апеляційну скаргу на
вказане рішення суду, по якій просить
рішення районного суду скасувати,
ухвалити у справі нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення районним
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на те, що
районним судом була дана неналежна
правова оцінка обставинам справи та
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод,
ратифікованої

Україною, визначено, що кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи

упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який

вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить

обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Кожен,

кого обвинувачено у вчиненні
кримінального правопорушення,
вважається невинуватим доти,

доки його вину не буде доведено в
законному порядку.

Одночасно ст. 62 Конституції України
гарантовано, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.
У разі скасування вироку суду як
неправосудного держава відшкодовує
матеріальну і моральну шкоду, завдану
безпідставним засудженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету у разі, коли
незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 червня 2006 року вироком
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст.ст.15, 115 ч.1 КК
України та призначено покарання у
вигляді позбавлення волі на 4 роки.
Одночасно ОСОБА_3 змінено запобіжний
захід підписку про невиїзд на взяття
під варту із зала суду.

Однак, ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 5 грудня 2006 року
вказаний вирок було скасовано, ОСОБА_3
негайно звільнено з-під варти, а справу
повернуто на новий судовий розгляд.

Під час розгляду справи
Овідіопольським районним судом
Одеської області, прокурором було
змінено обвинувачення у суді: згідно
постанови прокурора дії ОСОБА_3 були
кваліфіковані по ст. 125 ч. 1 КК України,
санкція якої не передбачає таку міру
покарання, як позбавлення волі. Таким
чином, підстав взяття під варту ОСОБА_3
не було.

Таким чином, районний суд обґрунтовано
прийшов до висновку, що ОСОБА_3
незаконно утримувався під вартою
протягом 169 днів.

Також, колегія суддів погоджується з
визначеного районним судом розміром
моральної шкоди в сумі 135200 грн.,
оскільки суд виходив із засад
розумності, виваженості і
справедливості; надав оцінку забраним
у справі доказам, які свідчать про
характер та тривалість страждань
позивача, у зв'язку із триманням під
вартою, тяжкості вимушених змін у
життєвих і трудових стосунках,
порушення сімейних зв'язків і
стосунків з іншими людьми.

Колегія судів не може погодитись з
висновком суду першої інстанції щодо
порядку відшкодування завданої
позивачці моральної шкоди шляхом
стягнення коштів безпосередньо з
Державного казначейства України,
оскільки чинним законодавством
України передбачено інший порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Згідно з Положенням про Державне
казначейство України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року N 1232, Державне
казначейство України є юридичною
особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні
особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу
України (далі БК України) в Україні
застосовується казначейська форма
обслуговування Державного бюджету
України, яка передбачає здійснення
Державним казначейством України
операцій з коштами державного бюджету.
Проте Державне казначейство України не
є розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК
України, бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями,
які встановлюються Законом України
"Про Державний бюджет України".

Отже, стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, провадиться з
Державного казначейства України за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

За таких підстав, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
формулювання резолютивної частині
рішення. Резолютивна частині рішення
підлягає викладенню в новій редакції.

Отже, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, виносячи рішення
щодо, неправильно застосував норми
матеріального права , що є підставою
для зміни рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України та
Прокуратури Одеської області -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року - змінити,
виклавши резолютивну частину в
частину задоволення позову в наступній
редакції..

Стягнути з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 135200 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О.Суворов

П.М. Черевко

05.03.2014 року
м. Одеса