Номер провадження: 22-ц/785/9411/14
Головуючий у першій інстанції :
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеськлї області від 16 вересня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договірного
зобов'язання виконаним та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за
участю третьої особи ОСОБА_3 про
визнання права спільної сумісної
власності та поділ майна, -

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного
суду Одеської області звернувся ОСОБА_3
із вказаним позовом у якому просив суд
визнати за ОСОБА_4 право власності на
новостворене майно - павільйон
торгівельного призначення,
розташований у АДРЕСА_1. Визнати
договір купівлі-продажу павільйону
торгівельного призначення площею 25
кв.м., розташованого у АДРЕСА_1,
укладений між позивачем ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 11.09.2013 року - дійсним. Визнати за
позивачем ОСОБА_3 право власності на
павільйон торгівельного призначення
площею 25 кв.м., який розташований у
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
мотивує тим, що 11 вересня 2013 року між
ним та відповідачем ОСОБА_4 була
досягнута домовленість про продаж
павільйону торгівельного призначення
у АДРЕСА_1 за 45 000 гривень. На виконання
вказаної домовленості 11 вересня 2013
року позивач ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
вказану суму грошей, про що останній
власноруч написав розписку про
отримання грошей. За домовленістю між
сторонами вони повинні були згодом
посвідчити договір купівлі - продажу
нотаріально, але згодом позивач
вивчивши перелік документів, переданих
йому ОСОБА_4 дізнався, що відповідач
продаючи вказаний павільйон не мав
правовстановлюючого документа на
вказаний павільйон.

Заочним рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.11.2013 року, позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договірного
зобов'язання виконаним були
задоволені.

Ухвалою Котовського
міськрайонного суду від 24.04.2014 року,
заочне рішення від 29.11.2013 року за
вказаним позовом було скасовано,
справа призначена до розгляду у
загальному порядку.

2.06.2014 року до суду звернулась
ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 12 частину
торгівельного павільону, який вона
вважає спільною сумісною власністю
подружжя.

В судове засідання позивач за
первинним позовом ОСОБА_3 не з'явився, в
раніше проведених засіданнях позовні
вимоги підтримав просив їх
задовольнити.

Позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 у
судовому засіданні просили
задовольнити зустрічний позов,
визнавши за нею право власності на 1/2
частину незавершеного будівництва
будівлі торгівельного павільйону у
АДРЕСА_1., в порядку поділу майна
подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_6, у судовому
засіданні заперечували проти
зустрічного позову ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, посилаючись
на пропуск ОСОБА_4 строку позовної
давності, а саме що з моменту
розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2
минуло більше 3 років, оскільки їх шлюб
був розірваний рішенням суду від 18.01.2011
року, тому вважав, що пропуск строку
позовної давності ОСОБА_2 є очевидним.

Рішенням суду у задоволенні
позовів відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4. принесла
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати частково,
постановити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги у визнанні за нею права
власності на 12 частину будівлі
павільону, посилаючись на те, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Оскільки рішення в частині
відмови ОСОБА_3 у позові сторонами не
оскаржено, тому судова колегія не
обговорює рішення у цій частині.

Заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення з ухваленням нового
з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, яке є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення,
суд першої інстанції цих вимог закону
не врахував, у зв'язку з чим висновки
суду не відповідають обставинам справи
та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у позові ОСОБА_4 суд
першої інстанції виходив тільки з того,
що нею пропущено строк позовної
давності.

Однак з таким висновком суду
судова колегія не погоджується.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_4 просив суд застосувати до
зустрічних позовних вимог строк
позовної давності, та з цих підстав
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.2 ст.72 Сімейного кодексу
України, до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки.

Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.
Судова колегія вважає, що позивачкою не
пропущено строк позовної давності на
розподіл майна, але її позов про
визнання за нею права власності на 12
частину павільону задоволенню не
підлягає,оскільки із матеріалів справи
вбачається, що павільйон не має
правовстановлюючого документа, а є
тільки дозвільні документи на
розміщення павільйону та витяг з
рішення Виконавчого комітету
Котовської міської ради про надання
дозволу на проектування, будівництво,
тимчасову установку, укладання
договорів резервування, тощо.

Опитані по справі свідки ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили суду, що
вказаний павільйон будувався
подружжям ОСОБА_4 за час проживання у
шлюбі та за рахунок спільних коштів.

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно не позбавляє
можливості оспорення заінтересованою
особою у майбутньому права власності
на це майно з інших підстав, а на
теперешній час у позивачці є право на
матеріали, обладнання тощо. Однак,
позов з цих підстав не заявлявся.

Справа колегією суддів
розглянута відповідно до вимог ст. 11
ЦПК України, тобто в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, які знаходяться в матеріалах
справи, належність та допустимість
яких перевірена колегією суддів та їм
надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову з
інших підстав.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 вересня 2014 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за
участю третьої особи ОСОБА_3, про
визнання права спільної сумісної
власності та поділ майна відмовити.

В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В.Ісаєва

Судді :
О.С. Комлева

О.Г.
Журавльов