Єдиний унікальний номер 242/6006/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1815/2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач Солодовник О.Ф.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Лоленко А.В.,
суддів Солодовник О.Ф., Груїцької Л.О.

при секретарі Папоян К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Селидіввугілля», третя
особа відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Селидові Донецької області про
відшкодування моральної шкоди,

В С Т
А Н О В И В :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до державного
підприємства «Селидіввугілля», третя
особа відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Селидові Донецької області, про
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої вимоги наступним.
Позивач, працюючи у відповідача,
отримав професійне захворювання.
Висновком МСЄК від 19 листопада 2013 року
йому вперше встановлено 30% втрати
професійної працездатності. У зв'язку з
цим йому завдано моральної шкоди.
Просив стягнути з відповідача на його
користь у рахунок відшкодування
моральної шкоди 28575 грн.

Рішенням Селидівського
міського суду Донецької області від 13
січня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволений
частково : на його користь з державного
підприємства «Селидіввугілля»
стягнуто моральну шкоду у розмірі 7500
гривень та судовий збір на користь
держави в сумі 74,30 грн; з ОСОБА_2 на
користь держави стягнуто судовий збір
в сумі 211,45 грн.

В апеляційній скарзі державне
підприємство «Селидіввугілля» просить
рішення суду скасувати, у задоволенні
позовних вимог відмовити з тих підстав,
що судом першої інстанції порушені
вимоги матеріального та
процесуального права.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, до
судового засідання не з'явилися. Від
відповідача та третьої особи надійшли
заяви про розгляд справи у відсутність
їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено наступне. Позивач,
працюючи у відповідача, отримав
професійне захворювання -пневмоконіоз:
антракосилікатоз, інтерстиціальна
форма 11, s, пізнорозвинений на тлі
хронічного обструктивного
захворювання легень,загострення.
легенева недостатність другого ступня
(а.с.6). Висновком МСЕК від 19 листопада
2013 року йому вперше була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності безстроково у розмірі 30
% повторно у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с.18). Позивачу у зв'язку
з отриманим професійним захворюванням
завдано моральної шкоди.

Ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону
праці" передбачає, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

У відповідності до п.п. "е" п. 1 ч. 1 ст.21 та
ч. 3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування виплачує грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Зазначені норми не містять яких-небудь
інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Крім того, Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не містить норм про
обов"язковість для відшкодування
моральної шкоди висновку медичних
органів про заподіяння моральної шкоди
у данному випадку.

Ч.3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", на положенні якої
грунтується апеляційна скарга,
передбачено, що моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування за заявою потерпілого з
викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів.

Доводи апеляційної скарги про
помилкові висновки суду у зв"язку з
відсутністю висновку медичних органів
про заподіяння позивачу моральної
шкоди неспроможні. Визначаючи розмір
суми, що підлягає стягненню на
відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи,
характер та ступінь моральних
страждань позивача, перебування
останнього на лікуванні у зв'язку з
отриманим трудовим каліцтвом,
порушення нормального укладу життя й з
дотриманням вимог закону визначив таке
відшкодування в розмірі 7500 грн.

При встановленні зазначених фактів і
постановленні рішення судом в цій
частині правильно застосовано норми
матеріального права та не було
порушено норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

Разом з цим не можна погодитися з
рішенням суду в частині розподілу
судових витрат.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також смертю
фізичної особи.

На підставі ч.3 ст.88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому у суду першої інстанції
не було законних підстав для стягнення
судового збору з позивача.

Стягуючи з відповідача на
користь держави судовий збір, як за
позовом майнового характеру, в сумі 211,45
грн, суд першої інстанції не врахував
наступне.

Згідно з п.2 ч.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» ставки
судового збору встановлюються у таких
розмірах: з позовної заяви немайнового
характеру 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно зі ст..8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установовлено у 2014 році мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі: з 1
січня - 1218 гривень.

Таким чином, при ухваленні
рішення суду в частині розподілу
судових витрат судом порушено вимоги
матеріального та процесуального права
і тому рішення суду в цій частині на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
стягнення з відповідача на користь
держави судового збору в сумі 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303-316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Селидіввугілля»
задовольнити частково.

Рішення Селидівського
міського суду Донецької області від 13
січня 2014 року в частині розподілу
судових витрат скасувати.

Стягнути з державного
підприємства «Селидіввугілля» на
користь держави судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн 60 копійок.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий:

Судді: