АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/1702/ 14
Справа: № 643/5589/13-ц
стягнення заборгованості
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Швецової Л.А.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 26 грудня
2013 року у цивільній справі за позовом
комунального підприємства
«Харківводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення , -

В
С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач - Комунальне
підприємство «Харківводоканал» (далі:
КП «Харківводоканал») звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, у якому
вказував на те, що відповідачі по
справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зареєстровані й проживають у квартирі
АДРЕСА_1 та є споживачами
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, які надаються
позивачем.

Однак, впродовж тривалого часу надані
їм послуги відповідачі оплачують у не
повному обсязі, у зв'язку з чим у
останніх перед позивачами утворилась
заборгованість, яка складає за період з
01 січня 1999 року по 31 грудня 2002 року у
розмірі 1115 грн. 73 коп.

Крім того, має місце заборгованість
відповідачів і з оплати послуг з
централізованого водовідведення, яка з
01 лютого 2006 року по 28 лютого 2013 року у
розмірі 2026 грн. 33 коп., індекс інфляції -
130 грн. 92 коп.; 3% річних від простроченої
суми - 129 грн. 43 коп..

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що у добровільному порядку
погашати існуючу заборгованість
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
бажають, позивач просив суд стягнути з
останніх на його користь
заборгованість з оплати
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, загальний розмір якої
за вищевказані періоди складає 5 423 грн.
65 коп., а також судові витрати, понесені
ним по справі.

У судовому засіданні представник
позивача - КП «Харківводоканал»
підтримав заявлені позовні вимоги в
повному обсязі й наполягав на їх
задоволенні.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 26 грудня 2013 року позовні
вимоги КП «Харківводоканал»
задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал»
заборгованість за надані послуги
водопостачання за період з 01 січня 1999
року по 31 грудня 2002 року у розмірі 1115
гривні 73 коп. (одна тисяча сто
п'ятнадцять гривень 73 коп.); за надані
послуги з централізованого
водопостачання за період з 01 вересня 2008
року по 28 лютого 2013 року у розмірі 2021
гривні 24 коп. (дві тисячі двадцять одну
гривню 24 коп.); за надані послуги з
централізованого водовідведення за
період з 01 лютого 2006 року по 28 лютого 2013
року у розмірі 2006 гривень 33 коп. (дві
тисячі двадцять шість гривень 33 коп.),
індекс інфляції - 130 гривень 92 коп. (сто
тридцять гривень 92 коп.), 3% річних від
простроченої суми - 129 грн. 43 коп. (сто
двадцять дев'ять гривень 43 коп.),
загальною сумою 5423, 65 гривень (п'ять
тисяч чотириста двадцять три гривні, 65
коп.) Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь держави судовий збір в
розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн.
40 коп. в рівних частках по 38 (тридцять
вісім) гривень 23 копійок з кожного.

Не погодившись частково з
ухваленим судом першої інстанції по
справі рішенням, відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
просять скасувати це судове рішення та
відмовити в задоволенні заявлених
позивачем КП «Харківводоканал» вимог
про стягнення заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, у зв'язку зі спливом
передбаченої законодавством позовної
давності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте, в даному випадку рішення суду
першої інстанції, ухвалене по справі,
не в повному обсязі відповідає цим
вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем - КП
«Харківводоканал» вимоги в повному
обсязі та стягуючи з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь
заборгованість з оплати наданих
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення за період з 1999 року по
2005 рік суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не пропущено строк
позовної давності для захисту своїх
порушених прав у судовому порядку,
оскільки часткова сплата
відповідачами наданих їм послуг в
зазначений період, свідчить про
визнання ними свого боргу, або іншого
обов'язку, а тому перервала перебіг
позовної давності.

Однак, із такими висновками районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки ці висновки суперечать
матеріалам цивільної справи та не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено по справі, існуючі між
сторонами спірні правовідносини
виникли в період дії Цивільного
кодексу Української РСР від 18 липня 1963
року (далі: ЦК УРСР) та Цивільного
кодексу України, що набрав чинності з 01
січня 2004 року (далі: ЦК України).

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлювався в три роки.

За правилами ст. ст. 75, 76 ЦК УРСР позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін. Перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Згідно зі ст.ст. 79, 80 ЦК УРСР перебіг
строку позовної давності
переривається пред'явленням позову в
установленому порядку. По спорах, в
яких однією або обома сторонами є
громадяни, перебіг строку позовної
давності переривається також
вчиненням зобов'язаною особою дій, що
свідчать про визнання боргу.

Після перериву перебіг строку позовної
давності починається спочатку; час, що
минув до перериву, до нового строку не
зараховується.

Закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд
визнає поважною причину пропуску
строку позовної давності, порушене
право підлягає захистові.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Наслідки спливу позовної давності
передбачені законодавцем у ст. 267 ЦК
України.

Відповідно до вказаної правової норми
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути

прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Як зазначалося вище, з позовом про
стягнення з відповідачів ОСОБА_4
заборгованості з оплати наданих
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення за період з 01 січня 1999
року по 30 квітня 2003 року, а також за
період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2002
року позивач - КП «Харківводоканал»
звернувся до суду лише у квітні 2013 року,
тобто зі значним пропуском
передбаченого законом строку позовної
давності.

При цьому будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, доказів на підтвердження
поважності причин пропуску ним
позовної давності для судового захисту
своїх порушених прав чи обставин, які б
свідчили про переривання перебігу
строку цієї позовної давності позивач
до суду не представив.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи
заявлений цивільно-правовий спір по
суті та приймаючи рішення у справі, на
зазначені обставини належної уваги не
звернув, як не звернув уваги й на норми
матеріального права, якими регулюються
питання позовної давності, а тому
безпідставно задовольнив заявлені
позивачем - КП «Харківводоканал»
вимоги в частині стягнення з
відповідачів на користь останнього
заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що утворилась в період
з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2002 року.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, рішення Московського районного
суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року не
може бути визнане цілком правильним і
законним, у зв'язку з чим судова колегія
вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2,
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове
рішення та задовольнивши заявлені
позивачем КП «Харківводоканал» лише
частково, відмовити у задоволенні
позовних вимог останнього про
стягнення з відповідачів на його
користь заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг з
централізованого водопостачання за
період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2002
року у розмірі 1115 грн. 73 коп. за спливом
строку позовної давності.

Таким чином, на підставі викладеного
|та керуючись ст.ст. 71, 75, 76, 79, 80 ЦК УРСР
від 18 липня 1963 року, ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267
ЦК України, ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 26 грудня 2013 року - змінити.

Скасувати це рішення в частині
задоволення позову Комунального
підприємства «Харківводоканал» про
стягнення на його користь з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за
надані послуги водопостачання за
період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2002
року у розмірі 1115 гривні 73 коп. (одна
тисяча сто п'ятнадцять гривень 73 коп.)та
відмовити в задоволенні позовних вимог
в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий -

Судді -