інстанції: Черняк В.В. Провадження №
22-ц/773/270/14 Категорія: 52 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
Халупко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Богдан -
Авто Луцьк», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Луцьку, про
визнання звільнення з роботи
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, покладення
матеріальної відповідальності на
особу, винну в незаконному звільненні
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 24 грудня 2013
року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4
до Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) «Богдан -
Авто Луцьк» про визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, покладення
матеріальної відповідальності на
особу, винну в незаконному звільненні.

Не погоджуючись із таким рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення і
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представник позивача підтримав
апеляційну скаргу із зазначених у ній
підстав, тоді як представник
відповідача просив відхилити подану
апеляційну скаргу з огляду на її
безпідставність та залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
згідно медичного висновку ОСОБА_4 за
станом здоров'я не придатний для роботи
за професією слюсар з ремонту
автомобілів. І оскільки від
запропонованої посади двірника ОСОБА_4
відмовився, то суд вважав, що його
законно звільнено з роботи на підставі
п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зазначені висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на повно та
всебічно встановлених обставинах
справи, відповідних їм нормах
матеріального права, а тому з ними
погоджується і колегія суддів.

Так, згідно з п.2 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника за
його згодою на іншу роботу.

Судом першої інстанції встановлено, і
це об'єктивно підтверджується наявними
у справі доказами, що ОСОБА_4 01 серпня 2011
року був прийнятий на роботу до Луцької
філії ТОВ «Богдан - Авто Луцьк» на
посаду слюсаря автомобілів (а.с.5).

Згідно списку працівників, які
підлягають періодичним медичним
оглядам ТОВ «Авто - Богдан Луцьк» у 2013
році, затвердженого директором
підприємства 15 лютого 2013 року ОСОБА_4
підлягав проходженню періодичного
медичного огляду (а.с.27).

Із заключного акту за результатами
періодичного медичного контролю
працівників ТОВ «Богдан Авто Луцьк»
від 26.03.2013 року та медичної довідки про
проходження періодичного медичного
огляду працівників від 28 лютого 2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 не придатний до
роботи за професією слюсар з ремонту
автомобілів (а.с.34-35).

Встановлено також, що у зв'язку з
неможливістю виконання обов'язків
слюсаря з ремонту автомобілів 06 червня
2013 року ОСОБА_4 було запропоновано
посаду двірника на неповний робочий
день (4 години) з оплатою праці
пропорційно відпрацьованому часу, від
якої позивач відмовився. Дана
обставина не заперечувалася стороною
позивача.

При цьому, будь-яких інших вакантних
посад, які з урахуванням медичних
протипоказань могли бути
запропоновані позивачу, на
підприємстві не було.

11 червня 2013 року на підставі наказу
виконувача обов'язків директора ТОВ
«Богдан - Авто Луцьк» №24 к ОСОБА_4
звільнено з посади слюсаря з ремонту
автомобілів ТОВ «Богдан - Авто Луцьк»
на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у
зв'язку з його невідповідністю
займаній посаді внаслідок стану
здоров'я, який перешкоджає продовженню
даної роботи (а.с.6).

Надавши належну правову оцінку
наведеним вище фактам та поданим
сторонами доказам суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивача звільнено з роботи на
підставі п.2 ст.40 КЗпП України з
дотриманням вимог чинного
законодавства про працю, а тому
заявлений ним позов є безпідставним і
не підлягає до задоволення.

Посилання позивача на медичний
висновок ЛКК Ківерцівської ЦРЛ від
13.02.13 про те, що він може працювати
слюсарем, не заслуговує на увагу,
оскільки вказаний документ не містить
висновку щодо можливості виконання
ОСОБА_4 з огляду на наявне у нього
захворювання трудових функцій саме
слюсаря з ремонту автомобілів, тоді як
вищезгадана медична довідка про
проходження періодичного медичного
огляду працівників від 28 лютого 2013 року
складена у відповідності до вимог
наказу Міністерства охорони здоров'я
України №246 від 21.05.07 «Про затвердження
Порядку проведення медичних оглядів
працівників певних категорій» та з
урахуванням специфіки трудових
обов'язків позивача.

Безпідставним є також твердження
позивача про підписання наказу про
його звільнення неповноважним
суб'єктом, оскільки як вбачається з
наказу №23-к від 10.06.13, на час
відсутності через хворобу директора
ТОВ «Богдан-Авто Луцьк» Кухти О.П. з 10
червня 2013 року виконання обов'язків
директора покладено на заступника
директора даного товариства Демидюка
М.Я., за підписом якого і було видано
наказ про звільнення позивача.

Крім того, всупереч вимогам ст.ст.10, 60
ЦПК України позивачем не надано суду
жодних доказів того, що він є членом
будь-якої профспілкової організації,
або що така профспілкова організація
взагалі існує на ТОВ «Богдан-Авто
Луцьк», а відтак доводи позивача про
незаконність його звільнення з огляду
на відсутність на це згоди
профспілкового органу є надуманими та
суперечать вимогам ч.1 ст.43-1 КЗпП
України, згідно з якою розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках звільнення
працівника, який не є членом первинної
профспілкової організації, що діє на
підприємстві, в установі, організації,
чи звільнення з підприємства, установи,
організації, де немає первинної
профспілкової організації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги зводяться до
довільного та помилкового тлумачення
позивачем дійсних обставин справи та
норм чинного законодавства і жодним
чином не спростовують наведених вище
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін як
таке, що ухвалене з додержанням вимог
закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді