Справа № 473/5695/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В., при
секретарях Заблоцькій М.М., Туришевій
К.В., Однораз Т.А.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вознесенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя в якому
вказувала, що з 1998 по 2008 роки вона
проживала з відповідачем однією сім'єю,
а з 19 лютого 2008 року по 13 вересня 2011 року
перебувала в ним зареєстрованому
шлюбі.

За час спільного проживання, в тому
числі в період шлюбу сторонами було
придбано житловий будинок АДРЕСА_1,
автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", реєстр. номер
НОМЕР_1, а також автомобільний причіп
"ПФ 01 "ФЕРМЕР"", реєстр. номер
НОМЕР_2.

Оскільки згода про добровільний поділ
спірного майна між сторонами не
досягнута, а тому позивачка, враховуючи
рівність часток подружжя, просила
поділити спільне майно, визнавши за нею
право власності на ? його частку.

В судовому засіданні, яке проводилося
без особистої участі позивачки, її
представник ОСОБА_1 шляхом надання
уточненого позову зменшив розмір
вимог, зокрема уточнив склад спірного
майна, виключивши з нього житловий
будинок, як майно, що не було придбане в
період шлюбу, решту вимог залишив
незмінними.

Також просив про стягнення з
відповідача на користь позивачки 2 000
грн. витрат на правову допомогу та 229,40
грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні уточнені позовні
вимоги в частині поділу майна визнав
повністю, проте не погодився з розміром
судових витрат, вважаючи його значно
завищеним.

Оскільки матеріали справи містять всі
необхідні відомості про права та
взаємовідносини сторін, а тому суд
вважав можливим провести розгляд
справи без особистої участі позивачки
та відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи в
межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
19 лютого 2008 року по 13
вересня 2011 року.

В період шлюбу подружжям було придбано
автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y",
реєстр. номер НОМЕР_1, а також
автомобільний причіп "ПФ 01 "ФЕРМЕР"",
реєстр. номер НОМЕР_2., які
зареєстровані на праві власності за
відповідачем.

З приводу поділу вказаного майна між
сторонами виник спір, решту майна вони
розподілили самостійно.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК
України).

Пленум Верховного Суду України в п. 23
своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі -
постанова Пленуму) зазначає, що
спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу, можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу, яке ділиться між ними
в натурі. Поділ здійснюється за
взаємною згодою подружжя, а в разі
недосягнення згоди - судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30
постанови Пленуму вказують на те, що в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Встановлене свідчить, що спірне майно є
спільною сумісною власністю сторін, а
тому, враховуючи рівність часток
подружжя, позивачка має право на ?
частку цього майна.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму в
разі неможливості поділу майна
подружжя в натурі неподільні речі
присуджуються одному з подружжя за
умови компенсації іншому співвласнику
вартості його частки. Вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній
частковій власності.

Таким чином, оскільки автомобіль та
причіп не можуть бути реально
поділені між сторонами відповідно до
розміру їх часток, між ними відсутня
домовленість щодо порядку поділу цього
майна способом та в порядку,
передбаченими ч.ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України,
а тому суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 про
визнання ідеальних часток колишнього
подружжя в цьому майні без його
реального поділу та залишення майна у
їх спільній частковій власності є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України між сторонами
підлягають розподілу судові витрати.

Під час їх розподілу суд враховує
розмір задоволених уточнених вимог
позивачки, їх співвідношення з
первісними вимогами, а також розмір
отриманої ОСОБА_3 правової допомоги.

З врахуванням цих обставин з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню 800 грн.
витрат на правову допомогу та 92 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на ? частку автомобіля "DAEWOO
LANOS TF69Y", реєстр.
номер НОМЕР_1, а також автомобільного
причепа "ПФ 01 "ФЕРМЕР"",
реєстр. номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 892
(вісімсот дев'яносто дві) гривні
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Вуїв О.В.