Провадження № 2/520/2039/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді
Луняченка В.О.

при секретарі
Лазнікові І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

20.12.13 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, в якому
просить стягнути з останнього на її
користь 10000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що вона на підставі
свідоцтва про право власності видане
08.10.12 року є власницею 18/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, власником
інших 82/100 частин зазначеного житлового
будинку є відповідач ОСОБА_2. Як
зазначає позивачка протягом тривалого
часу, а саме з травня,червня 2013 року
відповідачем здійснювалось
систематичне порушення громадського
порядку, що виразилось у розкиданні
сміття, яке ніхто не прибирав, від
сміття тхнуло, що призвело до серйозних
розладів її здоров'я. З приводу даного
факту, позивачка зверталась до
внутрішніх органів, але належного
розгляду даної справи не відбулось, на
її особисті звернення до відповідача,
останній не реагує, а навпаки
відповідає грубощами та погрозами. Без
дозволу позивачки, відповідач
демонтував її тротуарну плитку,
встановив камеру відеоспостереження.
Крім того, відповідач спалював на своєї
ділянці обрізані гілки дерев із
личинками, у зв'язку із чим від диму
було пошкоджена білизна яка сушилося
на ділянкі позивачки. Відповідач
також своїми висловлюваннями та
жестами принижує її честь та
гідність,через неправомірні дії
відповідача, позивачка як вона
зазначає, живе у стані постійного
стресу та депресії, що завдають їй
моральних страждань, вона не може
повноцінно користуватись своїм майном
та вести гіде існування. Розмір
моральних страждань позивачка оцінює в
10000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3,
діюча на підставі довіреності, позовні
вимоги не визнала, вважає їх
безпідставними, підтримуючи надані
суду заперечення проти позову, просила
в позові відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Сторони по справі є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1, позивачці на підставі
свідоцтва про право власності від 08.10.12
належить 18/100 частин зазначеного
житлового будинку, останні 82/100 частин
належать ОСОБА_2.

В судовому засіданні встановлено, що у
провадженні Київського районного суду
м.Одеси перебувала цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, припинення
спільної часткової власності та
визнання права власності. Рішенням
Київського районного суду м.Одеси від
18.12.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. Даним судовим рішенням
встановлено, що порядок користування
земельною ділянкою було встановлено
угодою між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
правонаступником якої є відповідач
ОСОБА_2. 26.062007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
склали та нотаріально посвідчили
заяву, відповідно до якої надали одна
одній згоду на приватизацію земельної
ділянки та підтвердили встановлений
між ними порядок користування
земельною ділянкою площею 533,75 кв.м.,
згідно з яким ОСОБА_4 надається в
користування 407,81 кв.м. а ОСОБА_1 -125,94
кв.м. відповідно до схеми розподілу
земельної ділянки, виконаної ПП
«Землеустрій» 08.08.2012 року КП «ОМБТІ та
РОН» провело розрахунок часток у
домоволодінні АДРЕСА_1, відповідно до
якого частка розміром 82/100 в
домоволодінні належить ОСОБА_2, а 18/100
частин домоволодіння ОСОБА_1 Однак у
судовому засіданні позивачка
неодноразово звертала увагу суду, що
вона налаштована змусити відповідача
або привести межи до стану необхідного
позивачки або отримати компенсацію.
Тобто на даний час позовні вимоги
фактично пов'язані з існуючими спорами
між сторонами, а саме з боку ОСОБА_1 про
встановлення нового порядку
користування земельною ділянкою.

Вимогами ст. 60 ч.3 ЦПК України,
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З чого вбачається, що відповідач на
законних підставах користується своєю
власністю та не чинить позивачці
перешкод у користуванні її власністю.

Підставою для звернення до суду
став існуючий порядок користування
земельною ділянкою, з яким незгодна
позивачка, а не неправомірні дії
відповідача. Так з боку ОСОБА_1 жодного
доказу стосовно неправомірних дій
відповідача -, крім акту складеному
самою позивачкою про те, що раніше на
ділянки відповідача знаходилось
сміття, та було спалено багато гілок, не
надано. Не доведено і і чому саме було
приниження честі та гідності
позивачки, та яким чином пов'язані
надані медичні документи з діями саме
відповідача.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно до вимог ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Та суд вважає, що позов задоволенню
не підлягає, оскільки згідно з
Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» та ст.23
ЦК України розмір відшкодування
моральної шкоди суд визначає в
границях заявлених позовних вимог
залежно від характеру й обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача й інших обставин
(характеру й тривалості страждань,
стану здоров'я потерпілого, ваги
заподіяної травми, наслідків тілесних
ушкоджень, істотність змушених змін у
його життєвих і виробничих відносин,
намірів з якими діяла особа, що
спричинила шкоду). Позивачка не надала
суду жодних доказів того, що саме діями
відповідача їй було спричинено
моральних страждань, не зазначила з
яких міркувань вона
виходила,визначаючи розмір шкоди та
якими доказами це підтверджується, а
тому суд вважає, що вимоги про
стягнення моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Луняченко В. О.