інстанції Протасова О.М.Провадження №
22-ц/780/857/14 Доповідач у 2
інстанції КасьяненкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року за позовом
ОСОБА_1 до ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" про зміну
дати звільнення, стягнення вихідної
допомоги та середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку,
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року позивачка звернулась
до суду з вказаним позовом в якому
просила зобов»язати відповідача
видати наказ та змінити дату
звільнення - 15.04.2013 року , формулювання
звільнення - відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП
України за скороченням штату, стягнути
вихідну допомогу у розмірі
трьохмісячного середнього заробітку у
сумі 5507,55 грн. та середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з
16.02.2013 року по 16.09.2013 року у сумі 12850,95
грн. та моральну шкоду в розмірі 10000
грн., посилаючись на те, що з 27.06.2012 р.
вона працювала у відповідача
оператором АЗС №22, яка знаходиться у
м.Біла Церква, вул.Леваневського, 10-б.

13.02.13 року була попереджена про те, що у
зв'язку зі скороченням штатів 15.04.13 року
її буде звільнено, разом з тим їй
повідомили про можливість переведення
на посаду оператора АЗС №19, від чого
вона відмовилась зазначивши, що АЗС
розташована в іншій місцевості. У заяві
від 12.02.2013 вона просила звільнити її за
скороченням штату, видати трудову
книжку, провести остаточний розрахунок
та видати довідку про нарахування по
заробітній платі.

Проте наказом від 15.02.13 її було
звільнено за п.6 ст.36 КЗпП України у
зв'язку зі зміною істотних умов праці,
остаточний розрахунок з виплатою
вихідної допомоги з нею не проведено.

Тому заявлені вимоги підтримала та
просила задовольнити.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу
№55-к від 27.06.12 позивачка була прийнята
на посаду оператора АЗС №22 в приватне
підприємство "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" з 27.06.12
року. Відповідно до наказу №22 від 11.02.13
року , у зв'язку з достроковим
розірванням договору оренди АЗС №22 з
ПП "Лукойл Україна" був виданий наказ
про скорочення з 15.04.13 року посад двох
операторів зазначеної АЗС.

Відповідно до повідомлення №275 від
13.02.13року , відповідач повідомив ОСОБА_1
про наступне скорочення штатів та
звільнення її з 15.04.13 року,
запропонувавши посаду оператора іншої
АЗС., зазначене повідомлення було
отримано ОСОБА_1того ж дня - 13.02.13 року.

Як вбачається з заяви, адресованої
директору ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ",
позивачка відмовилась від переведення
на роботу в інший регіон і з 15.02.13 року
до роботи не стала.

Згідно з наказом №28/1-к від 15.02.13 року,
позивачка була звільнена з посади
оператора АЗС №22 15.02.13 у зв'язку з
відмовою від продовження роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці,
п.6 ст.36 КЗпП України, на підставі її
заяви.

Відповідно до положень ст.32 КЗпП
України, переведення працівника на
іншу роботу, у тому числі, пов'язаному
із змінами істотних умов праці
допускається тільки за згодою
працівника; у випадку відсутності
такої згоди трудовий договір
припиняється за п.6 ст.36 того ж Кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст.32 того ж
Кодексу, про припинення трудового
договору з цих підстав працівник має
бути повідомлений не менш ніж за два
місяця.

За змістом ч.3 ст.235 КЗпП України та
відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.92
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", у тих випадках, коли
працівник не був попереджений за 2
місяці про зміну істотних умов праці,
суд відповідно змінює дату звільнення.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, про дату та причину звільнення
позивачці стало відомо 18.03.13 року, тобто
після отримання листа відповідача №299
від 15.02.13 року , а з позовом вона
звернулась до суду 20.08.13 року. Тому
відмовляючи в цій частині позову суд
обґрунтовано виходив з положень ст. 233
КЗпП України та прийшов до правильного
висновку, що позивачка не довела
пропуску строку звернення до суду з
поважних причин.

Щодо вимоги про виплату вихідної
допомоги, то ст. 44 КЗпП України
передбачає виплату вихідної
допомоги у розмірі не менше
тримісячного середнього заробітку
лише у випадку припинення трудового
договору на підставі ст.ст.38 та 39
зазначеного Кодексу; при припиненні
трудового договору з підстав,
передбачених п.6 ст.36 та ч.1 ст.40 КЗпП,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.11.13 позивачці було виплачено вихідну
допомогу у розмірі місячного
середнього заробітку у сумі 1610,78 грн.

Відповідно до ст.ст.233,238 КЗпП
України, при розгляді трудових спорів у
питаннях про грошові вимоги має бути
застосований загальний тримісячний
строк звернення до суду; без обмеження
будь-яким строком працівник має право
звернутись тільки з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати.

Враховуючи, що вихідна допомога не є
заробітною платою, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні цієї вимоги,
оскільки позивака з наведених вище
підстав пропустила строк звернення до
суду.

Щодо заявлених вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за період з 16.02.13 р. по 16.09.13 р.
у сумі 12850,95 грн. та відшкодування
моральної шкоди, то судом наведені
переконливі доводи їх недоведеності.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених в рішенні не
спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: