Провадження №2/748/5/14
Єдиний унікальний № 748/602/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року

м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі
головуючого судді Криворученка Д.П.,
секретарі Ніколаєнко К.Г., за участю
позивача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника
відповідачів ОСОБА_4, представника
третьої особи Ткача О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду в м. Чернігові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та
Дніпровської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області про заборону вчинення дій та
встановлення земельного сервітуту,
третя особа - Чернігівська районна
державна адміністрація Чернігівської
області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом, у якому просять заборонити
відповідачу ОСОБА_6 встановлювати
ворота, огорожу та перешкоджати їм
вільно і необмежено ходити й їздити по
АДРЕСА_1, навпроти земельних ділянок по
АДРЕСА_2. Крім того, ОСОБА_1 просить
встановити для нього постійний
земельний сервітут, з тим щоб він мав
можливість заходити та заїжджати на
свою земельну ділянку з АДРЕСА_1 та
відповідно виходити і виїжджати з неї
на вулицю, у відповідності до робочого
проекту забудови земельної ділянки по
АДРЕСА_2. Також, ОСОБА_1 просив суд
зобов'язати Дніпровську сільську раду
Чернігівського району встановити
ОСОБА_6 обмеження у користуванні
земельною ділянкою, шляхом заборони
встановлювати огорожу.

Позовні вимоги обґрунтовуються
наступним. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
власниками земельних ділянок по вулиці
АДРЕСА_2 відповідно. З 2012 року за
договором оренди землі, укладеним між
Дніпровською сільською радою
Чернігівського району Чернігівської
області та ОСОБА_6, останньому надано в
оренду на 49 років земельну ділянку
площею 0,06 га , що знаходиться між річкою
Стариця і земельною ділянкою по
АДРЕСА_2. Враховуючи, що єдиним
під'їздом до земельної ділянки АДРЕСА_2,
яка ділила навпіл земельну ділянку, а
орендатором дана ділянка була обнесена
огорожею, то порушені права позивачів,
як власників земельних ділянок,
зокрема право безперешкодного проходу
і проїзду на велосипеді, право проїзду
на транспортному засобі по наявному
шляху до земельних ділянок, право
забору води з природної водойми,
розташованої на сусідній земельній
ділянці.

У судовому засіданні сторона позивачів
заявлені позовні вимоги підтримала і
просила їх задовольнити, посилаючись
на обставини викладені у позові. Крім
того позивачі пояснили, що відповідач
обмежує їх право вільного проїзду і
проходу по вулиці АДРЕСА_1, він
перегородив вулицю парканом, що змушує
ОСОБА_1 діставатися до своєї земельної
ділянки через огород ОСОБА_3 Додатково
позивач ОСОБА_3 пояснив, що є фактичним
власником земельної ділянки по АДРЕСА_2
адже успадкував її після смерті батька
ОСОБА_7., але до кінця право власності
так і не оформив. Що стосується тієї
обставини, що за рішенням суду, яке
набрало законної сили, рішення
сільської ради та державний акт про
право власності ОСОБА_1 на земельну
ділянку визнано недійсними та
скасовано, представник вказаного
позивача пояснив, що цей факт жодним
чином не впливає на вирішення цієї
справи, фактично його довіритель
залишився власником земельної ділянки,
крім того він має у власності на цій
ділянці будинок.

Представник відповідачів у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у їх задоволенні, з
тих підстав, що вулиця АДРЕСА_1
орендовану ОСОБА_6 земельну ділянку не
перетинає і існує під'їзд до земельних
ділянок АДРЕСА_2 поза її межами, але він
частково обмежений незаконно
встановленим ОСОБА_1 вагончиком,
знесення якого надасть можливість
безперешкодного під'їзду до земельної
ділянки останнього. Крім того, ОСОБА_1
за рішенням суду не є власником
земельної ділянки, що позбавляє його
права вимагати встановлення
земельного сервітуту.

Представник третьої особи Ткач О.В. у
вирішенні спору послався на розсуд
суду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих доказів, судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_3 успадкував 3/8 частин
майна померлого батька ОСОБА_7., в тому
числі і земельної ділянки розміром 0,4076
га, надану для ведення особистого
селянського господарства та
розташовану у АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 11 грудня 2008
року та Державним актом на право
власності на земельну ділянку. /а.с.19, 20/

Відповідно до державного акту на право
на земельну ділянку серії «ЯБ» №915596
ОСОБА_1, на підставі рішення 4 сесії 5
скликання Дніпровської сільської ради
від 28 грудня 2006 року, було передано у
власність земельну ділянку площею 0,1393
га, розташовану у АДРЕСА_2, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).
/а.с.5, 8/

Однак, за рішенням Чернігівського
районного суду від 13 листопада 2013 року
визнано незаконним та скасовано
рішення 4 сесії 5 скликання
Дніпровської сільської ради від 28
грудня 2006 року «Про безкоштовну
передачу у власність земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель», в частині передачі ОСОБА_1 у
власність земельної ділянки площею 0,1393
га, яка розташована в АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, споруд. Також визнано
недійсним державний акт на право
власності, виданий 25 січня 2007 року
виконавчим комітетом Дніпровської
сільської ради на вказану вище
земельну ділянку. Ухвалою Апеляційного
суду Чернігівської області від 20.01.2014 р.
зазначене рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області
залишено без змін. /а.с.132, 139-141/

Відповідно до приписів ч.3 ст.61 ЦПК
України наведені вище обставини
звільненні від доказування, отже
ОСОБА_1 на час розгляду даної справи не
є власником земельної ділянки в
АДРЕСА_2

Згідно будівельного паспорту та
рішення виконкому Дніпровської
сільської ради №131 від 23.12.2009 року
ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво
індивідуального житлового будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_2.
/а.с.15-18/

Як видно з копії договору оренди землі
від 04.05.2012 року, укладеного між
Дніпровською сільською радою
Чернігівського району Чернігівської
області та ОСОБА_6, останньому передана
в довгострокову оренду строком на 49
років земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0,0600 га за рахунок
земель державної власності, не наданих
у власність або постійне користування,
в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на
території Дніпровської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області. /а.с.48-53/

Як вбачається з дослідженого акту
визначення меж земельної ділянки в
натурі від 04.05.2012 р. ОСОБА_6 прийняв
земельну ділянку розташовану по
АДРЕСА_1 з відсутніми сервітутами та
обмеженнями. Крім того, відповідно до
актів Управління контролю за
використанням та охороною земель
Державної інспекції сільського
господарства в Чернігівській області,
щодо перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 07.03.2013 р.,
14.06.2012 р. та 31.07.2013 р., порушень
земельного законодавства в діях
Дніпровської сільської ради при
наданні в оренду ОСОБА_6 земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства на території
сільської ради в АДРЕСА_1, не виявлено.
/а.с.42,43, 44/

Відповідно до висновку №С-208 від 28
жовтня 2013 року будівельно-технічної
експертизи без встановлення
земельного сервітуту доступ до
житлового будинку та земельної ділянки
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2
Чернігівського району та області
неможливий. Можливі варіанти
земельного сервітуту здійснення
доступу до житлового будинку та
земельної ділянки ОСОБА_1 з визначенням
площі земельної ділянки за рахунок
орендованої земельної ділянки ОСОБА_6
зроблений в дослідницькій частині
висновку та схематично здійснений на
додатках №1 та №2 висновку. /а.с.108-110/

Відповідно до ст.147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється в сукупності
з іншими доказами.

За змістом ст.3 ЦПК України особа
звертається до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ст. 404 ЦК України право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації, тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

За положеннями ст.98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

У ст.100 ЗК України вказано, що сервітут
може належати власникові сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно визначеній особі.

Як встановлено в судовому засіданні, на
даний час позивач ОСОБА_1 не є власником
або землекористувачем земельної
ділянки по АДРЕСА_2, адже ним було
неправомірно набуто право власності,
відповідне рішення органу місцевого
самоврядування про надання йому
земельної ділянки у користування
відсутнє, а отже він позбавлений права
на обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
і висновок експерта в даному випадку
про можливі варіанти земельного
сервітуту судом не береться до уваги.

Крім того, на думку суду не є
переконливою позиція експерта і
позивача ОСОБА_1, і вона не підтверджена
належними і допустимими доказами, в тій
частині, що останній взагалі
позбавлений можливості дістатися до
свого домоволодіння, зважаючи на те, що
між ділянками позивачів є проїзд
шириною 3 метри і це достовірно
підтверджується додатками до висновку
експерта. /а.с.111-113/

Також судом звертається увага на
ту обставину, що згідно плану забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_2, який
погоджено з головним архітектором
району Дмитрюк О.І., в'їзд на цю ділянку
розташований саме зі сторони проїзду, а
не з вулиці Лугова, як того бажає ОСОБА_1
/а.с.16/

Як вже зазначалось судом,
сервітут може бути встановлений щодо
земельної ділянки для задоволення
потреб, які не можуть бути задоволені
іншим способом.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не
доведено тієї обставини, що його
потреба не може бути задоволена іншим
шляхом, ніж тим щоб встановити
сервітут, який фактично розділить
земельну ділянку ОСОБА_6 навпіл, при
тому що ця ділянка йому надана для
ведення особистого селянського
господарства.

Окрім того, позивачем ОСОБА_3 взагалі не
надано суду доказів того, що
встановлення ОСОБА_6 огорожі на
орендованій ним земельній ділянці
чинить саме йому перешкоди у вільному і
необмеженому проїзді по вул. Луговій.
Позиція ОСОБА_3, в тій частині, що ОСОБА_1
дістається до своєї ділянки через його
огород і тим самим порушує його права,
не заслуговує на увагу і
спростовується матеріалами справи,
зокрема технічними документами та
схематичними зображенням ділянок
сторін.

У світлі викладеного, суд приходить до
висновку, що заявлені позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.98-102, 152, 158 ЗК України,
ст.ст.16, 319, 321, 391, 401, 404 ЦК України, та на
підставі ст.ст.10-11, 60, 88, 209, 212-216, 294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та Дніпровської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області про заборону
вчинення дій та встановлення
земельного сервітуту.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя
Криворученко Д.П.