Провадження № 4-с/520/18/14
УХВАЛА

12.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.

При секретарі Лазнікові І.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні, у м. Одесі, справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України

В С Т А Н О В И В:

24.12.13 року ОСОБА_1 звернувся до суду
зі скаргою на постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження, в якій просить визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця і начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України щодо прийняття і
відповідно затвердження Постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 12 березня 2013 року щодо виконання
виконавчого листа № 2-4602 виданого 18
серпня 2004 року Київським районним
судом м.Одеси про поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника
Державної інспекції охорони Чорного
моря; зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України скасувати
Постанову про закінчення виконавчого
провадження від 12 березня 2013 року щодо
виконання виконавчого листа № 2-4602
виданого 18 серпня 2004 року Київським
районним судом м.Одеси про поновлення
ОСОБА_1 на посаді заступника начальника
Державної інспекції охорони Чорного
моря; зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України поновити
виконавче провадження щодо виконання
виконавчого листа № 2-4602 виданого 18
серпня 2004 року Київським районним
судом м.Одеси про поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника
Державної інспекції охорони Чорного
моря; зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України
проінформувати суд і заявника про
виконання ухвали в строк встановлений
законодавством. Дану скаргу мотивовано
тим, що на підставі рішення Київського
районного суду м.Одеси від 12.08.2004 року
наказ №156-о про звільнення ОСОБА_1 з
посади начальника Державної інспекції
охорони Чорного моря на підставі ст. 41
п.1 КЗпП України визнано неправомірним
та його відмінено, а також поновлено
ОСОБА_1 на роботі та стягнуто з
Мінохорони навколишнього середовища
України зарплатню за час вимушеного
прогулу, та допущено негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі ОСОБА_1. Однак
негайного виконання рішення суду не
відбулось, наказ про звільнення
скасований не був, та ОСОБА_1 не було
поновлено на попередній посаді,
зарплатню за час вимушеного прогулу не
сплачено, у зв'язку з чим 31.08.2004 року
департаментом державної виконавчої
служби було відкрито виконавче
провадження з виконання рішення суду
від 12.08.04 року . Однак постановою від
12.10.04 року виконавче провадження було
зупинено у зв'язку з тим, що ДІОМЧ
ліквідована без правонаступництва і
тому Мінприроди не має можливості
поновити ОСОБА_1 на роботі. В свою чергу
на запит державного виконавця від
13.10.2004 року, ухвалою суду від 29.10.2004 року
визначено, що процес ліквідування
юридичної особи не перешкоджає в повно
ленні на роботі незаконно звільненого
робітника і посадові особи Мінприроди
повинні видати наказ про поновлення
останнього на роботі, тобто підстав для
невиконання рішення суду не було. Крім
цього Міністерством юстиції України
здійснено правовий аналіз Положень
про ДІОЧМ і ДІПЗР та дійшло висновку, що
ДІПЗР є правонаступником ДІОЧМ, тобто і
з цього боку не було перешкод для ДВС
щодо примусового поновлення його на
роботі.

Апеляційний суд Одеської області
рішенням від 20.09.2005 року в частині
поновлення ОСОБА_1 на роботі залишив
рішення райсуду від 12.08.04 без змін.
Рішення апеляційного суду Одеської
області набрало законної сили.
Постановою старшого держвиконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 12.03.13 року закінчено виконавче
провадження на підставі п.3. ст.75 Закону
України « Про виконавче провадження».
Постанова від 12.03.13 року винесена у
зв'язку з неможливістю виконання
рішення без участі боржника, але
критерії «неможливості» як зазначає
ОСОБА_1 в постанові відсутні, що
призвело до вчинення неправомірних
дій. Нездійснення державним виконавцем
необхідних виконавчих заходів, а
навпаки винесення неправомірної
постанови про закінчення виконавчого
провадження, призвело до порушення
законних прав та інтересів стягувача,
оскільки винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
позбавляє стягувача отримати в
майбутньому кошти, що повинен сплатити
боржник, або в даному випадку його
правонаступник. Дану постанову заявник
вважає неправомірною та безпідставно,
що стало причиною для звернення до
суду з відповідною скаргою.

В судовому засідання ОСОБА_1 вимоги за
скаргою підтримав, просив скаргу
задовольнити.

Представник головного управління
юстиції в Одеській області управління
державної виконавчої служби в судовому
засіданні вимоги скарги не визнала,
підтримуючи надані суд заперечення на
скаргу, просила в її задоволенні
відмовити.

Вислухавши пояснення заявника,
представника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській, суд
вважає, що скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
12.08.2004 року №2-4602/2004 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до Міністерства охорони
навколишнього середовища України пр.
поновлення на роботі, стягненні
заробітку за час вимушеного прогулу,
задоволені в повному обсязі. Також
судом допущено негайне виконання
рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі. Однак негайного виконання
рішення не сталось. Рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
20.09.2005 року апеляційну скаргу
Міністрества охорони навколишнього
середовища України задавлено
частково, рішення Київського районного
суду м.Одеси від 12.08.2004 року змінено,
зменшивши розмір стягнення заробітку
за час вимушеного прогулу до 2960 грн.. В
решті частині рішення залишено без
змін. Зазначене рішення набрало
законної сили. 31.08.2004 року
департаментом державної виконавчої
служби було відкрито виконавче
провадження з виконання рішення суду
від 12.08.04 року. Однак постановою від
12.10.04 року виконавче провадження було
зупинено у зв'язку з тим, що ДІОМЧ
ліквідована без правонаступництва і
тому Міністрерство охорони
навколишнього середовища України не
має можливості поновити ОСОБА_1 на
роботі. Ухвалою суду від 29.10.2004 року
визначено, що процес ліквідування
юридичної особи не перешкоджає в
поновленні на роботі незаконно
звільненого робітника і посадові
особи Міністерство охорони
навколишнього середовища України
повинні видати наказ про поновлення
останнього на роботі, тобто підстав для
невиконання рішення суду не було. Крім
цього Міністерством юстиції України
здійснено правовий аналіз Положень
про ДІОЧМ і ДІПЗР та дійшло висновку, що
Державна екологічна інспекція з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря є
правонаступником Державної інспекції
охорони Чорного моря, тобто і з цього
боку не було перешкод для ДВС щодо
примусового поновлення останнього на
роботі. Постановою старшого
держвиконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 12.03.13 року закінчено
виконавче провадження на підставі п.3.
ст.75 Закону України « Про виконавче
провадження»

Згідно частини другої статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі -виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
держвиконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на ДВС,
у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закону):
«Вимоги держвиконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України та
невиконання законних вимог
держвиконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом».

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що
держвиконавець зобов'язаний
використовувати надані йому
повноваження у точній відповідності із
законом і не допускати у своїх
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ст.7 Закону України «Про
державну виконавчу службу» працівник
органу ДВС зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян, гарантованих
Конституцією України та законами
України.

04.03.13 держвиконавець ОСОБА_3 направив в
правоохоронні органи «Подання про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до
закону»

Згідно з вимогами ст. 76 Закону
України «Про виконавче провадження»
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.
Частина 2 зазначеної статті наголошує
на те, що у разі невиконання
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом, фізичною особою, фізичною
особою - підприємцем рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника на них накладається
штраф та застосовуються інші заходи,
передбачені законом. З чого слідує , що
не має підстав для закінчення
виконавчого провадження.

Ч.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» наголошує на те, що про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Однак як вбачається з
матеріалів справи при винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження, державним виконавцем
неправомірно застосовано норми ст. 75
п.11.ч1 Закону України «Про виконавче
провадження» оскільки є
правонаступник установи - боржника,
який не ліквідовано.

Заявником доведено у судовому
засіданні, що нездійснення державним
виконавцем необхідних виконавчих
заходів, а навпаки винесення
неправомірної постанови про
закінчення виконавчого провадження,
призвело до порушення законних прав та
інтересів стягувача, оскільки
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження позбавляє
стягувача отримати в майбутньому
кошти, що повинен сплатити боржник, або
в даному випадку його правонаступник, у
зв'язку з чим суд вважає, що скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 та визнати
неправомірними дії посадових осіб
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо прийняття та відповідного
затвердження постанови про закінчення
виконавчого провадження від 12 березня
2013 року щодо виконання виконавчого
листа №2-4602 виданого 18 серпня 2004 року
Київським районним судом м. Одеси щодо
поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника Державної інспекції
охорони Чорного моря.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 12 березня 2013 року щодо
виконання виконавчого листа №2-4602
виданого 18 серпня 2004 року Київським
районним судом м. Одеси про поновлення
ОСОБА_1 на посаді заступника начальника
Державної інспекції охорони Чорного
моря.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України поновити
виконавче провадження щодо виконання
виконавчого листа №2-4602 виданого 18
серпня 2004 року Київським районним
судом м. Одеси про поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника
Державної інспекції охорони Чорного
моря, та повідомити суд і заявника у
місячний строк про виконання ухвали
суду.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 5-ти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Луняченко В. О.