Справа № 368/1644/13-ц
Рішення

іменем України

"11" лютого 2014 р.

Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого
судді Кириченка В.І.

при
секретарі Мозговій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кагарлику справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину удаваним, розірвання
договору, визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

В позові який подано до суду 22.08.2013
року позивач ОСОБА_1 просив суд визнати
удаваним договір дарування житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 який
укладено 03.08.2010 року між ним і ОСОБА_2,
що посвідчений приватним нотаріусом
Кагарлицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та визнати його
договором довічного утримання, а також
розірвати вказаний договір довічного
утримання і визнати за ним право
власності на вказаний житловий
будинок.

Обгрунтовано позов тим, що
підписуючи вказаний договір дарування,
він і відповідач домовились, що
відповідач буде утримувати його до
кінця життя , а тому насправді був
вчинений договір довічного утримання.
З початку 2013 року відповідач не
виконує обов»язків по забезпеченню
позивача доглядом, харчуванням,
утриманням житлового будинку і
присадибної ділянки в належному стані,
що є підставою для розірвання договору
довічного утримання і визнання права
власності на житловий будинок за
позивачем.

В судовому засіданні позивач
пояснив, що з липня 2013 року відповідач
не проживає в одному будинку з ним і не
виконує обов»язків по договору
довічного утримання та проживає з
смівмешканцем який зловживає
спиртними напоями. Позивач та його
представник в поясненнях вимоги
підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала
і пояснила, що постійно готує їжу
відповідачу, прибирає в будинку, пере
його одяг та проживала в одному будинку
з позивачем, а з липня 2013 року перейшла
проживати в сусідній будинок де
проживає з співмешканцем і таку ж саму
роботу виконує для позивача, а позивач
незадоволений , що вона створила собі
сім»ю з молодим чоловіком. Позивач сам
сказав, що дарує будинок і тому у
нотаріуса оформили договір дарування.

Судом встановлено слідуюче.

Згідно ст..744 ч.1 ЦК України за
договором довічного утримання одна
сторона передає другій стороні у
власність житловий будинок, інше
майно яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов»язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та ( або) доглядом довічно.

Згідно ст..749 ч.1 ЦК України у
договорі довічного утримання ( догляду)
можуть бути визначені всі види
матеріального забезпечення , а також
усі види догляду ( опікування) якими
набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно ст..749 ч.2 ЦК України якщо
обов»язки набувача не були конкретно
визначені або у разі виникнення
потреби забезпечити відчужувача
іншими видами матеріального
забезпечення та догляду спір має
вирішуватися відповідно до засад
справедливості та розумності.

Згідно ст..717 ч.1 ЦК України за договором
дарування одна сторона ( дарувальник)
передає або зобов»язується передати в
майбутньому другій стороні (
обдаровуваному) безоплатно майно у
власність.

Згідно ст..717 ч.2 ЦК України договір, що
встановлює обов»язок обдаровуваного
вчинити на користь дарувальника будь-
яку дію майнового або немайнового
характеру, не є договором дарування.

Згідно ст..235 ч.1 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Згідно ст..235 ч.2 ЦК України якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Показами відповідача і позивача в
якості свідків підтверджується, що
договір дарування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 який укладено 03.08.2010
року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що
посвідчений приватним нотаріусом
Кагарлицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований за №1928
був удаваним і таким, який вчинено
сторонами для приховання договору
довічного утримання , який вони
насправді вчинили. Це слідує з
пояснень, що умовою передачі позивачем
будинку у власність відповідачу було
надання довічного утримання і догляду
відповідачу без визначення всіх видів
матеріального забезпечення , а також
усіх видів догляду і які визначались і
надавались по мірі необхідності та не
було спору з цього питання до часу
переселення відповідача на проживання
в сусідній будинок в липні 2013 року.

А тому слід визнати удаваним договір
дарування житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1 який укладено 03.08.2010 року між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що посвідчений
приватним нотаріусом Кагарлицького
районного нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований за №1928 і таким, який
вчинено сторонами для приховання
договору довічного утримання , який
вони насправді вчинили.

В решті вимог слід відмовити, так
як відповідно до ст..60 ЦПК України
позивач не довів обставин на які
посилався обґрунтовуючи вимоги
розірвати вказаний договір довічного
утримання і визнати за ним право
власності на вказаний житловий
будинок.

Показами свідка ОСОБА_4, на які
посилався позивач, спростовуються
пояснення позивача в якості свідка, так
як він пояснив, що осінню 2013 року він на
прохання позивача різав дрова і їсти їм
готувала позивач та виконувала
необхідну роботу в будинку, а також
вважає , що позивач необґрунтовано
хоче перешкодити відповідачу
проживати з співмешканцем. Також
показами свідка ОСОБА_5
підтверджується , що відповідач
надавала і надає позивачу необхідне
утримання та догляд , а також вважає , що
позивач необґрунтовано хоче
перешкодити відповідачу проживати з
співмешканцем.

Керуючись ст..ст.235 ч.1,2; 744 ч.1 , 749
ч.1,2; 717 ч.1,2 ЦК України, ст..ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати удаваним договір
дарування житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1 який укладено між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, що посвідчений приватним
нотаріусом Кагарлицького районного
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований за №1928 і таким, який
вчинено сторонами для приховання
договору довічного утримання , який
вони насправді вчинили.

В решті вимог відмовити

Апеляційну скаргу на рішення суду
сторони можуть подати протягом 10 днів з
дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної
сили відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В. І. Кириченко