Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 434/4285/13-ц
Провадження № 22ц/782/5616/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря - Булгакової
М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Артемівського
районного суду міста Луганська від 22
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором кредиту, -

в с т а н о
в и л а:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в обґрунтування якого вказав, що
відповідно до укладеного договору №
LGXRRX07630256 від 07.06.2007 року відповідач
отримав кредит у розмірі 8240,37 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов укладеного
договору, вказаний договір діє
протягом 24 місяців з 07.06.2007р. по 07.06.2009р..
В порушення вимог закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним кредитним договором належним
чином не виконав, у зв'язку з чим станом
на 26.04.2013 року за ним утворилася
заборгованість у розмірі 57391,71грн., яка
складається з: 8240,40 грн. -
заборгованість за кредитом, 21179,79 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1878,72грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 22883,67 - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором; а також з штрафів: 500грн.
штраф(фіксована частина), 2709,13 грн. -
штраф ( процентна складова). Оскільки
відповідач добровільно не погашає
заборгованість, позивач просив
стягнути з нього на користь позивача
заборгованість у розмірі 57391,71грн. та
судові витрати.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 22 листопада 2013 року
у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, просив її задовольнити, надавши
пояснення, аналогічні змісту
апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання не
з,явився, про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином( телефонограмою).

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначені вимоги закону в повній мірі
судом виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що
відповідно до укладеного договору №
LGXRRX07630256 від 07.06.2007 року відповідач
отримав кредит у розмірі 8240,37 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов укладеного
договору, вказаний договір діє
протягом 24 місяців з 07.06.2007р. по 07.06.2009р.
Термін сплати та розмір щомісячних
грошових сум, які включають частину
кредиту і нараховані проценти,
зазначено в заяві позивальника.
Посилаючись на ст. 256, 257, 261 ЦК України,
суд дійшов висновку про те, що строк
позовної давності за вказаним
договором розпочав перебіг з 08.06. 2009р. і
збіг 08.06.2012 року. З позовом до суду
позивач звернувся 04.06.2013р., тобто з
пропуском строку позовної давності,
визначеному законом у 3 роки. До
посилання позивача про те, що Умовами
кредитного договору передбачено
збільшений строк позовної давності, а
саме 5 років, суд віднісся критично, так
як ті Умови, які були надані позивачем
не містять такого пункту. Не прийняв до
уваги суд також пояснення позивача про
те, що до позовної заяви помилково
надані не ті Умови, посилаючись на те,
що позивач сам визначився якими
Умовами слід керуватися при вирішенні
даного спору, залучивши їх до
матеріалів справи, а також на те, що
позивач не довів того, що на час
підписання заяви відповідач був
ознайомлений саме з тими Умовами, які
передбачають строк позовної давності 5
років, та що ці Умови взагалі існували
на час укладення кредитного договору.
Тому суд дійшов висновку про те, що
спірні правовідносини між сторонами
регулюються умовами, викладеними в
заяві позичальника і загальними
правилами ЦК України. А виходячи з
загального строку позовної давності в 3
роки, позивач пропустив строк позовної
давності, що є підставою для відмови в
позові.

Однак, проаналізувавши встановлені
судом обставини по справі, апеляційний
суд вважає, що до такого висновку суд
дійшов помилково, виходячи з
наступного.

Так, суд дійшовши висновку про те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, не зазначив цього в
резолютивній частині рішення. Як
убачається з тексту резолютивної
частини рішення, в ній зазначено
тільки про відмову в позові, що
свідчить про відмову в позові по суті
заявлених позовних вимог, а не за
пропуском строку позовної давності,
проте будь - яких висновків стосовно
обґрунтованості позовних вимог суд в
тексті рішення не зробив.

Крім того, судом не було враховано те,
що відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. У відповідності до частини
1 статті 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з укладеного між
сторонами кредитного договору,
відповідач отримав кредит у розмірі
8240,37 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком на 24 місяці з 07.06.2007р.
по 07.06.2009р. Відповідно до умов
укладеного договору позичальник
повинен був повертати грошові кошти
щомісячно у розмірі 487,43 грн. в період з
20 по 25 число кожного місяця, тобто
договором фактично встановлений і
графік погашення заборгованості за
кредитним договором. Таким чином,
сторони встановили, як строк дії
договору, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів. Таким чином, графіком
платежів, який є складовою частиною
договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Загальна позовна давність відповідно
до ст. 257 ЦК України дійсно
встановлюється у три роки. Але згідно
ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін, а
відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Згідно ст.. 252 ЦК України
строк визначається роками, місяцями,
днями та годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які були
надані представником позивачем до
апеляційного суду, строк позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним Договором,
встановлено сторонами тривалістю 5
років, а не 3, як зазначив суд в своєму
рішенні. Приймаючи рішення по справі,
апеляційний суд враховує також те, що
відповідачем була підписана заява про
те, що дана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
складає між ним і Банком договір, про що
свідчить підпис відповідача у заяві.
Тобто на час звернення позивача до суду
з позовом, строк позовної давності по
всім зобов'язанням ще не сплинув. За
таких обставин висновок суду про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог через пропуск строку
позовної давності в повному обсязі є
необґрунтованим.

Не обґрунтованим є висновок суду також
про відмову у задоволенні позовних
вимог через те, що суду не були надані
належні Умови, так як суд згідно ч. 4 ст.
10 ЦПК України повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, а саме роз'яснювати
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджувати про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяти здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Тобто суду необхідно було
роз'яснити представнику позивача
наслідки не надання ним належних Умов,
або залишити позовну заяву без руху на
стадії вирішення питання про
можливість відкриття провадження по
справі, чого судом не тільки зроблено
не було, а навпаки було відмовлено
представнику позивача у можливості
надання належних Умов. Наданими ж
апеляційному суду Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) повністю
підтверджуються ствердження позивача
про збільшення строків позовної
давності до 5 років. Те, що на час
укладення сторонами кредитного
договору існували саме ті Умови, які
були надані позивачем до апеляційного
суду свідчать також накази № 391 від
21.03.2006р. «Про актуалізацію договорної
бази по напрямку «Розстрочка» та № С-72
від 13.04.2006р. «Про упровадження
технології «Еспрес-розстрочка». Крім
того, апеляційний суд враховує також
те, що приймаючи рішення по справі суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що додані до позовної заяви Умови
публікувалися позивачем на підставі
ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009р., а договір
між сторонами було укладено 07.06.2007р.,
тобто у суду взагалі не було правових
підстав керуватися даними Умовами під
час розгляду спору, який виник між
сторонами по даній справі.

Як убачається з матеріалів справи, за
відповідачем станом на 26.04.2013 року
утворилася заборгованість у розмірі
57391,71грн., яка складається з: 8240,40 грн. -
заборгованість за кредитом, 21179,79 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1878,72грн.-
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 22883,67грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором; а також з штрафів: 500грн.
штраф(фіксована частина), 2709,13 грн. -
штраф ( процентна складова). Розмір
заборгованості відповідачем під час
розгляду справи судом першої інстанції
не оспорювався.

Останній платіж по погашенню
заборгованості відповідачем було
здійснено 12 листопада 2007 року, який
було спрямовано на часткове погашення
заборгованості за процентами та
комісією. З вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 04.06.2013 року і просив стягнути
заборгованість станом на 26.04.2013 року.
Таким чином, враховуючи те, що позовна
давність у даному випадку за умовами
договору обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу,
стягненню з відповідача підлягає
заборгованість в межах 5-річного строку
позовної давності, а саме з 04.06.2008 року
по 26.04.2013 року. Згідно розрахунку
заборгованості сума тіла кредиту, яку
відповідач повинен був сплатити за
графіком за період з 04.06.2008 року по
26.04.2013 року, становить 4757,63грн.
(8240,40-3482,77=4757,63), сума заборгованості за
відсотками за цей же період становить
19165,87грн.(21179,79-2013,92=19165,87), сума
заборгованості по комісії за
користування кредитом становить
1087,68грн.(1878,72-791,04=1087,68). Крім того,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають штрафи у розмірі 500
грн.(фіксована частина) та 2709,13 грн.(
процентна складова), а також сума пені у
розмірі 22748,42 грн.( 23249,02грн. - 500,60грн.=
22748,42грн.) Таким чином, загальна сума
заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача з
урахуванням строків позовної давності
складає 50968,73грн. (4757,63грн.+
19165,87грн.+1087,68грн.+ 22748,42 грн.+500грн.+ 2709,13
грн. = 50968,73грн. ).

Підстави для застосування судом
положень ст. 551 ЦК України відсутні, так
як відповідач по - перше не просив цього
зробити під час розгляду справи, по
-друге ним не надавалися суду докази
про наявність істотних підстав для
застосування даної норми права. При
цьому апеляційний суд враховує те, що
відповідач за весь час після укладення
кредитного договору зробив тільки один
платіж на погашення заборгованості за
кредитним договором 12 листопада 2007
року. Під час розгляду справи судом він
також не здійснив ніяких дій,
направлених на погашення повне чи
часткове заборгованості за кредитом як
- то сплата заборгованості за тілом
кредиту, чи за відсотками, а сума
нарахованих санкцій за неналежне
виконання умов договору у вигляді пені
не перевищує суму заборгованості за
цим договором.

Таким чином, проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
апеляційний суд вважає, що рішення суду
слід скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог у розмірі 50968,73грн., з
зазначених вище підстав.

В зв'язку з цим з урахуванням положень
ст. 88 ЦПК України підлягають також
частковому задоволенню і вимоги про
стягнення з відповідачки на користь
позивача судового збору, який було
сплачено позивачем при подачі позовної
заяви пропорційно задоволеній частині
позовних вимог, тобто у розмірі 509грн.

При прийнятті остаточного рішення по
справі апеляційним судом враховується
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України в постанові від 06
листопада 2013р. у справі № 6-116 цс 13, за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, оскільки згідно
ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Керуючись ст.ст.526, 530, 627, 1056-1 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного
суду міста Луганська від 22 листопада 2013
року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №LGXRRX07630256 від 07
червня 2007 року у розмірі 51103 грн. 98 коп.
та витрати по сплаті судового збору у
розмірі 511 грн.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після його
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: