АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/600/14
1 інстанції Майдан С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 11 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого:
Орловської Н.В.

Суддів :
Майданіка В.В.

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 06 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

08 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1, яка перебуває у
спільній частковій власності сторін,
посилаючись на те, що після розірвання
шлюбу з ОСОБА_3 у 2008 році порядок
користування квартирою встановлений
не був. Через неприязні стосунки з
відповідачкою з 2012 року був змушений
проживати в іншому місці.

Просив виділити в його користування
житлову кімнату, зазначену в
технічному паспорті № 2 площею 12,6 кв.м.
з балконом площею 3,6 кв.м., а відповідачу
виділити в користування житлову
кімнату зазначену в технічному
паспорті № 1 площею 16,5 кв.м.; кухню - 5,46
кв.м., ванну кімнату площею 1,95 кв.м.,
вбиральню площею 1,01 кв.м., коридор
площею 6,03 кв.м. залишити в спільному
користуванні.

Рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 06 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія судді вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 358 і ст. 391 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна, яка відповідає його частці у
спільній частковій власності.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається і
сторони не заперечували той факт, що
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить
їм на праві спільної часткової
власності, де частка кожного по 1/2.
(а.с.6-7,9,37). За технічними
характеристиками вказана квартира
розміщена на четвертому поверсі
п'ятиповерхового багатоквартирного
будинку. Загальна площа квартири
складає 47,1 кв.м., із яких житлова - 29,1
кв.м. (житлова кімната №1 площею 16,5 кв.м.,
кімната № 2 - 12,6 кв.м.) та підсобні
приміщення: кухня - 5,46 кв.м., ванна
кімната - 1,95 кв.м., вбиральня - 1,01 кв.м.,
коридор 6,03 кв.м., балкон - 3,6 кв.м.
вбудована шафа - 2,44 кв.м. (а.с.4-5).

Враховуючи розмір часток сторін на
кожного із них припадає по 14,55 кв.м.
житлової площі та по 9,2 кв.м. загальної.

Пленум Верховного Суду України у
абзаці 2 п.6 постанови «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності на
житловий будинок» від 14.10.1991р. №7
роз'яснив, що у разі виділу частки
будинку неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленим
приміщенням (квартири, кімнати) такого
будинку. У цьому разі окремі підсобні
приміщення (коридор, кухня тощо) можуть
бути залишені у загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування житловими приміщеннями
може бути встановлений і між
учасниками спільної сумісної
власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо встановлення порядку
користування житловим приміщенням у
квартирі, яка перебуває у спільній
частковій власності сторін, суд першої
інстанції виходив з того, що
встановлення вказаного позивачем
порядку порушить інтереси
неповнолітнього сина на право
користування житловим приміщенням у
квартирі, як члена сім'ї нарівні з
власниками житла, оскільки призведе до
заселення дитини у кімнату матері,
особами різної статі старших 9-ти років.

Проте, суд першої інстанції не звернув
уваги на ту обставину, що позивач
фактично позбавлений можливості
користуватись житловим приміщенням у
спірній квартирі та просив виділити
йому у користування меншу житлову
кімнату площею 12,6 кв.м. із вбудованим
балконом площею 3,6 кв.м., що менше
належної йому частки у спільній
частковій власності. При цьому
позовних вимог про поділ квартири, за
правилами ст. 364 ЦК України, позивач не
заявляв.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 156 ЖК
України члени сім'ї власника житлового
будинку (квартири), які проживають
разом із ним у квартирі, що йому
належить, користуються житловими
приміщеннями нарівні із власником
квартири, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цими приміщеннями.

До членів сім'ї власника квартири
належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК
України, до числа яких належать
дружина, діти і батьки.

За відомостями ТОВ «Шумен» у спірній
квартирі, починаючи з 27 грудня 1996р.,
зареєстровані і проживають сторони по
справі та їх неповнолітній син, ОСОБА_4
з часу народження ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.(а.с.8,
30-31).

Враховуючи, що неповнолітній син,
ОСОБА_4, з часу свого народження
постійно проживає як член сім'ї
власників квартири, його право
користування житловим приміщенням у
вказаній квартирі, станом на час
розірвання шлюбу і припинення сімейних
відносин сторін та на час розгляду
справи, жодним із співвласників не
заперечене і спір з цього питання
відсутній, а тому висновок суду
першої інстанції про те, що
запропонований позивачем порядок
користування квартирою буде
порушувати права його неповнолітнього
сина суперечить наведеним вище нормам
матеріального права, які суд помилково
не застосував.

Оскільки суд першої інстанції свого
висновку дійшов внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права, що підлягали
застосуванню у спірних
правовідносинах та всупереч
фактичним обставинам справи, ухвалене
у справі рішення не можна визнати
законним і обґрунтованим, а тому таке
рішення, згідно п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, належить скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 358,
391 ЦК України, ст. 156 ЖК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 06 грудня
2013 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виділити в користування ОСОБА_2
житлову кімнату, зазначену в
технічному паспорті № 2 площею 12,6 кв.м.
з балконом площею 3,6 кв.м., а ОСОБА_3
виділити в користування житлову
кімнату зазначену в технічному
паспорті № 1 площею 16,5 кв.м.; кухню
площею 5,46 кв.м., ванну кімнату площею 1,95
кв.м., вбиральню площею 1,01 кв.м., коридор
площею 6,03 кв.м. залишити в спільному
користуванні.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає чинності негайно з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: