Справа № 346/6907/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року
м. Коломия

Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі :
головуючого - судді
П'ятковського В.І.,

секретаря Реви
М.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Коломиї
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про стягнення боргу,

В С Т
А Н О В И В :

Позивачка звернувшись до суду із
даним позовом посилається на те, що у
серпні 2011 року уклала договір оренди
із відповідачем ОСОБА_2, предметом
якого являвся належний їй на праві
власності магазин продовольчих
товарів, що у АДРЕСА_1. Обумовили
орендну плату у розмірі 2 тис. грн.
щомісячно. Після цього відповідач
ОСОБА_2 отримав ключі від приміщення і
став використовувати вказане майно для
здійснення роздрібної торгівлі.

Протягом всього періоду
використання магазину ОСОБА_2 орендну
плату не проводив.

По закінченні строку дії договору
прийшовши у приміщення, оскільки
постійно проживає у іншій місцевості,
довідалася, що в порушення умов
договору ОСОБА_2 передав вказане
нерухоме майно у суборенду
відповідачці ОСОБА_3, яка
використовувала магазин у
підприємницьких цілях і вони спільно
отримували від цього винагороду.
Підприємець ОСОБА_3 їм відома і про неї
у них погана морально-етична думка і
вони не дозволили б їй займатися
торгівлею у своєму магазині.
Здійснення ОСОБА_3 торгівлі
відбувалося неякісно і на їх думку
призвело до втрати ними, як
підприємцями, позитивного іміджу.

У зв'язку з виниклими обставинами
просила стягнути з відповідачів 137 960
грн. боргу за порушення умов договору
оренди, а також 5 000 грн. моральної
шкоди. Під час судового розгляду
представник позивачки зменшив позовні
вимоги щодо стягнення боргу
посилаючись на допущення арифметичної
помилки при проведенні попереднього
розрахунку та просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку 28
700.32 грн. боргу, із них - 24000 грн. сума
несплаченої орендної плати, 3740.32 грн.
пеня за дні протермінування оплати та
960 грн. за користування коштами і 5 000
грн. моральної шкоди, яка полягає у
безвідповідальному ставленні
відповідачів до торгівельної
діяльності у орендованому магазині та
створенні у ньому антисанітарних умов
і знищенні певного майна.

У судовому засіданні представник
позивачки, її чоловік, підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
пояснив, що передання ОСОБА_2 у
суборенду відповідачці ОСОБА_3
належного їм магазину спричинило їм
моральну шкоду, оскільки остання має
погану репутацію і занедбала їм
магазин, що призвело до зменшення
попиту серед споживачів. При цьому
мешканці того мікрорайону знали, що цей
продуктовий магазин належить їх сім»ї.
Вони проживають у Київській області, а
тому про факт передачі магазину у
суборенду ОСОБА_3 дізналися у липні 2012
року, коли відвідали магазин, після
чого остання безпретензійно звільнила
займане нею приміщення, однак плату за
оренду їм ніхто не оплатив. На даний
момент мають нових орендарів магазину.

Вважає надуманим посилання
представника відповідача про
неналежне укладення договору оренди
із-за непідписання сторонами договору,
акту приймання-передачі майна, що
визначено п. 3.1 Договору, оскільки такий
акт складався і фактична передача
приміщення була здійснена шляхом
передачі ключів від нього представнику
ОСОБА_2. Також на це вказує подальша
оплата його представником витрат за
електро, газо, водо, теплопостачання.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечив та пояснив
суду, що позивачка не виконала п. 6.3.
договору оренди від 01 серпня 2011 року,
укладеного між позивачкою та
відповідачем ОСОБА_2, яким передбачено
обов»язок орендодавця надати
приміщення орендарю за актом
приймання-передачі. Наголосив, що
оскільки підпису ОСОБА_2, як орендаря,
на такому документі немає, то
цивільно-правові відносини між
сторонами не виникли, а тому немає
підстав для стягнення з ОСОБА_2 боргу по
орендній платі.

Про відповідачку ОСОБА_3 йому
нічого не відомо.

Остання у судові засідання
неодноразово не з»являлася, хоча була
повідомлена про час та місце розгляду
справи у встановленому законом
порядку.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи у сукупності, заслухавши
пояснення представників позивачки та
відповідача ОСОБА_2, показання свідка,
суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивачці належить
нежиле приміщення (магазин), що у
АДРЕСА_1, на праві приватної власності,
що підтверджується даними свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 18 липня 2007 року.

01 серпня 2011 року позивачка та
відповідач ОСОБА_2 уклали договір
оренди вищезазначеного нежитлового
приміщення для здійснення роздрібної
торгівлі строком на один рік, з
орендною платою 2 000 грн. за місяць.

У п.4.3. договору передбачено
недопущення передачі приміщення
орендарем у суборенду іншій особі, без
дозволу орендодавця.

Аналізуючи даний договір видно, що
приміщення вважається переданим
орендодавцем та прийняте орендарем в
день підписання сторонами акта
приймання-передачі цього приміщення.
Право користування об»єктом оренди
переходить до орендаря одночасно з
підписанням сторонами акта
приймання-передачі. Стан приміщення
додатково вказується сторонами в акті
приймання-передачі. Це передбачено п. п.
3.1.-3.3. спірного договору.

Із п. 6.1. договору випливає обов»язок
орендодавця надати за актом
приймання-передачі орендареві
приміщення.

Так із акту приймання-передачі
вищезазначеного приміщення від 01
серпня 2011 року вбачається, що підпис
орендаря у ньому відсутній, проте
видно, що ОСОБА_2 як орендар власноручно
вписав у даний документ своє прізвище,
ім»я та по батькові.

Із заяв про збільшення ліміту на
подачу електроенергії, які були подані
до Коломийського МРЕМ протягом вересня
2011 року-лютого 2012 року, вбачається, що
вказане приміщення фактично
використовувалося. Про це свідчать і
відповідні рахунки за електроенергію,
що сплачувалися працівниками
підприємства, яке очолювалося ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а ст. 15 ЦК
України гарантує кожному право на
судовий захист.

Ст. 22 ЦК України передбачає, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ст. 23 ч.5 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Положеннями ст. 509 ЦК України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом, як
встановлено ч. 1 ст. 525 ЦК України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Ст. 762 ЦК України передбачено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Згідно з ст. 795 ЦК України передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а правові
наслідки порушення зобов»язання
передбачені ст. 611 ЦК України, де
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Ст. 623 ЦК України передбачено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Це передбачено
положеннями ст. 625 ЦК України.

Статтями 540, 543 ЦК України визначено
виконання зобов'язання, в якому беруть
участь кілька кредиторів або кілька
боржників та солідарний обов»язок
боржників. Якщо у зобов'язанні беруть
участь кілька кредиторів або кілька
боржників, кожний із кредиторів має
право вимагати виконання, а кожний із
боржників повинен виконати обов'язок у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги
частково та стягуючи борг за договором
оренди з відповідача ОСОБА_2, суд
виходить із того, що у цивільно-правові
відносини із позивачкою вступив лише
останній, підтвердженням чого є
наявність його підпису у договорі
оренди. Суд не може взяти до уваги
посилання представника відповідача на
відсутність підпису відповідача на
акті приймання передачі майна, як на
підставу неукладення договору оренди,
оскільки на вказану акті у графі
«Приймання-передача здійснена в
присутності : « - відповідачем вчинено
власноручно запис із зазначенням свого
прізвища, імені та по батькові та
адреси проживання, проти чого не
заперечив представник.

Суд погоджується із представником
позивачки, що відповідачка ОСОБА_3
фактично використовувала предмет
договору оренди, що підтвердив у
судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який
час від часу приходив до орендованого
приміщення за вказівкою ОСОБА_2 для
того, щоб зафіксувати показники
лічильника, однак не може взяти даний
факт до уваги при задоволенні вимог про
стягнення несплачених суми по договору
оренди, через відсутність письмових
договірних зобов»язань між позивачкою
та відповідачкою ОСОБА_3.

Також суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог у частині
стягнення з відповідача ОСОБА_2
моральної шкоди, оскільки у Постанові
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

У матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували
понесення позивачкою втрат
немайнового характеру, заподіяння їй
моральних чи фізичних страждань, а
також, зі слів представника позивачки,
на даний момент нежитлове приміщення
вони здали в оренду, за що отримують
відповідні кошти.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку про необхідність
стягнення боргу за договором оренди із
відповідача ОСОБА_2, який був стороною
відповідного зобов»язання.

На підставі наведеного та ст. ст.
22, 203 ч.5, 509, 525, 540, 543, 610, 611, 623, 625, 759, 762, 795
ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, борг по орендній платі у
розмірі 28 700 (двадцять вісім тисяч
сімсот) грн. 32 коп.

У задоволенні решти позовних
вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області через Коломийський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення. У випадку не
подання апеляційної скарги, рішення
суду набирає чинності 11 березня 2014
року.

Суддя: П'ятковський В. І.