Справа № 110/485/14
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про
видачу судового наказу

"18" лютого 2014 р. Суддя
Красноперекопського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим
Халдєєва О.В., розглянувши матеріали
заяви Комунального підприємства
теплових мереж м. Красноперекопськ про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ :

17.02.2014 року Комунальне підприємство
теплових мереж м. Красноперекопськ
звернулося до суду з вимогою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Свої вимоги мотивує тим, що між
ОСОБА_1 та комунальним підприємством
теплових мереж 12.12.2008 року укладено
договір № 1921 про надання послуг по
централізованому опаленню. ОСОБА_1 не
виконують умови договору, належним
чином не проводять оплату за надані
послуги теплопостачання у результаті
чого станом на 01.01.2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 10506,62 грн..

З розрахунку заборгованості, наданого
комунальним підприємством теплових
мереж вбачається, що заборгованість
складається із сум заборгованості
станом на 01.01.2011 року в розмірі 3763,75 грн.,
яка включена в заборгованість, що
становить позовні вимоги та станом на
01.01.2014 року становить 10506,62 грн.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, з вищевказаного слідує, що у разі
розгляду питання про стягнення
заборгованості в порядку наказного
провадження, більш ніж за три роки,
боржник позбавляється можливості
застосування наслідків спливу
строку позовної давності, що в свою
чергу порушує його законне право.

Таким чином, зобов'язання боржника не
можуть вважатися безумовними та
підлягають доказуванню разом з
пред'явленою до стягнення грошовою
сумою.

Згідно п. 9 ППВСУ № 14 від 23.12.2011 року
«Про практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження»
наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК), яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК).

З огляду на вказане, із заяви та
доданих документів вбачається спір про
право, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК
України є підставою для відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

Одночасно заявнику слід
роз'яснити, що відповідно до ст. 101 ч. 2
ЦПК України відмова в прийнятті заяви
унеможливлює повторне звернення з
такою самою заявою. Заявник в цьому
випадку має право звернутися з тими
самими вимогами у позовному порядку.
Відповідно до ст. 99 ч. 2 ЦПК України у
разі відмови в прийнятті заяви про
видачу судового наказу внесена сума
судового збору стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору, сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу,
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 95, 96, 99, 100 ч. 3 п. 2,
101, 293 - 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви
Комунального підприємства теплових
мереж м. Красноперекопськ про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Роз'яснити, що відповідно до ст. 101 ч.
2 ЦПК України відмова в прийнятті заяви
унеможливлює повторне звернення з
такою самою заявою. Заявник в цьому
випадку має право звернутися з тими
самими вимогами у позовному порядку.
Відповідно до ст. 99 ч. 2 ЦПК України у
разі відмови в прийнятті заяви про
видачу судового наказу внесена сума
судового збору стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору, сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу,
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Красноперекопський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О. В. Халдєєва