САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/2646/13-ц
Провадження №2/726/62/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.01.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Байцар Л. В.,
при секретарі Житарь С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

В позові посилається на те, що 25 грудня
2006 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір кредиту № 364.

В позові вказує на те, що предметом
договору кредиту є надання у тимчасове
користування на умовах повернення,
строковості, платності, забезпеченості
та цільового характеру використання
грошові кошти в сумі 9 700 грн., зі сплатою
23 % річних та порядком погашення суми
основної заборгованості до 20 числа
кожного місяця згідно графіку, з
кінцевим терміном повернення
заборгованості 23 грудня 2008 року, на
умовах визначених договором кредиту.

Крім цього в позові вказує на те, що
відповідно до п. 1.3. договору кредиту, в
якості забезпечення виконання своїх
зобов'язань, між банком та відповідачем
ОСОБА_1, 25 грудня 2006 року було укладено
договір застави майна №364. Предметом
якого є рухоме майно: кондиціонер,
ноутбук, холодильник, факс, відео
програвач, мікрохвильова піч, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також в позові посилається на те, що
відповідно до п. 1.2 договору застави,
вартість предмету застави за
домовленістю сторін становить 20 580 грн.
Відповідно до умов договору кредиту,
банком було надано відповідачу суму
кредиту в розмірі 9 700 грн. Цим, банк
виконав свої зобов'язання перед
відповідачем. А відповідач,
зобов'язувався повернути в повному
обсязі кредит із нарахованими
процентами за фактичний час його
використання та можливими штрафними
санкціями у термін, визначений п. 1.1.
договору кредиту.

В позові вказує на те, що відповідач
ОСОБА_1, не дотримується порядку
погашення кредитних коштів, а саме
щомісячного погашення заборгованості
по кредиту, чим порушив умови договору
кредиту. В зв'язку з необхідністю
належного виконання зобов'язань за
договором кредиту, щодо своєчасного
погашення кредиту та відсотків, на
адресу відповідача, було направлено
досудову вимогу для сплати
простроченої заборгованості по
кредиту. Зазначена вимога, направлена
відповідачу, залишилась без розгляду
та задоволення. Таким чином станом на
12.09.2013 року, згідно розрахунку
заборгованості за договором кредиту
№364 від 25.12.2006 року, становить 26 014,77 грн.

Також в позові вказує на те, що в якості
додаткового забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту, між
банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 25 грудня 2006
року було укладено договір поруки №364.
Таким чином, відповідачі є солідарними
боржниками за договором кредиту.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на їхню користь заборгованість
за договором кредиту № 364 від 25.12.2006
року в сумі 26 014,77 грн. та судові витрати
в розмірі 260,14 грн.

Представник позивача Кисилиця Є.І. в
судове засідання не з'явився, подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримує в
повному об'ємі згідний на заочний
розгляд справи.

Зі згоди представника позивача суд
може ухвалити заочне рішення по справі
на підставі наявних у справі доказів що
відповідають положенням ст.224 ЦПК
України.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи через оголошення в
газеті «Урядовий кур'єр» від 25.01.2014 року
№ 15, не повідомили про причину їхньої
неявки та не подали до суду заяву про
відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази по
справі вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» в
особі начальника Буковинського
відділення Чернівецької обласної
філії АКБ «Укрсоцбанк» Кошмана О.В.,
який діє на підставі статуту, положення
та довіреності за р№3138 від 15.11.2006 року
звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості з
відповідача ОСОБА_1 у зв'язку ухиленням
останнього від сплати кредиту в
порядку і розмірах, встановлених
кредитним договором за № 364, укладеним
з ним 25.12.2006 року на суму 9 700 грн.

Судом встановлено, що кредитним
договором за № 364 від 25.12.2006 року
предметом договору кредиту є надання у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, платності,
забезпеченості та цільового характеру
використання грошові кошти в сумі 9 700
грн. зі сплатою 23 % річних та порядком
погашення суми основної
заборгованості до 20 числа кожного
місяця згідно графіку, з кінцевим
терміном повернення заборгованості 23
грудня 2008 року, на умовах визначених
договором кредиту.

Судом встановлено, що кредитні кошти
надавалися відповідачу на споживчі
цілі.

Судом встановлено, що в якості
забезпечення виконання своїх
зобов'язань, між банком та відповідачем
ОСОБА_1 31 серпня 2006 року було укладено
договір застави майна №364, предметом
якого є рухоме майно, що є власністю
відповідача, а саме: кондиціонер,
ноутбук, холодильник, факс, відео
програвач, мікрохвильова піч, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що згідно до п. 1.2
договору застави, вартість предмету
застави за домовленістю сторін
становить 20 580 грн.

Судом встановлено, що згідно
розрахунку заборгованості за
договором кредиту №364 від 25.12.2006 року
станом на 12.09.2013 року, становить 26 014,77
грн., з яких: - заборгованість за
договором кредиту - 8 487,26 грн.; -
заборгованість за відсотками - 12 960,40
грн.; - пеня за несвоєчасне повернення
кредиту - 1 265,07 грн.; - пеня за
несвоєчасне повернення відсотків - 1
781,61 грн.; - інфляційні витрати за
кредитом - 772,34 грн.; - інфляційні витрати
за відсотками - 748,09 грн.

Судом встановлено, що в якості
додаткового забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту, між
банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 25 грудня 2006
року було укладено договір поруки №364.

Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію, або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, зобов'язання має
виконуватися належним чином до умов
договору та вимог кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Судом встановлено, що відповідно до
умов договору, позивач надав
позичальнику кредитні кошти строком до
23.12.2008 року.

Як вбачається із ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Проте, пунктом 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
встановлено, що враховуючи положення
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

У зв'язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Згідно ст. 266 Цивільного кодексу
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, згідно до положень ч.
2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Крім того рішення суду не
може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд,
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, які беруть участь у справі.

Виходячи з обставин встановлених по
справі, на підставі наведеного, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідач не належним чином виконує
взяті на себе зобов'язання відповідно
до умов договору, в результаті чого за
ним утворилась заборгованість.

Строк позовної давності починається зі
спливом строку виконання, тобто у
позивача строк звернення до суду
починається з 24.12.2008 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що між сторонами укладався
договір про збільшення позовної
давності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позивач пропустив строк звернення до
суду з приводу захисту свого права без
поважних причин, тому в позові ПАТ
«Укрсоцбанк» слід відмовити за спливом
строків позовної давності.

Керуючись п.7 ч.13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» ст. 256, 257,
259, 260, 261, 266-267 ЦК України, ст.ст. 10,11, 209, 212,
214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області, через
Садгірський районний суд м. Чернівці
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом в 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня
отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. В.
Байцар