РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/98/14-ц

Провадження № 2/414/151/2014

17 лютого 2014 року

Суд Кремінського району Луганської
області

у складі головуючого Костроба Ю.Ю.

при секретарі Міщенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду Кремінського
району

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Кремінського виробничого
управління водопровідно -
каналізаційного господарства про
стягнення належної заробітної плати.

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй заяві до суду
вказує, що вона працює оператором
ЄОМ-диспетчером Кремінського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства з 01.10.2012 року наказ № 177-к.

Документом регулюючим трудові,
виробничі та соціально - економічні
відносини є колективний договір
укладений на 2011-2014роки, прийнятий на
загальних зборах трудового колективу,
протокол № 1 від 14.02.2011року. Згідно п.1.1
договору Працівник зобов'язується
виконувати наступну роботу інженера
ВТВ з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а Роботодавець
зобов'язується виплачувати
Працівникові встановлену цим
Договором заробітну плату,
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання цієї роботи і які
передбачені чинним в Україні трудовим
законодавством, колективним договором,
укладеним на підприємстві Роботодавця,
та цим Договором.

Згідно вимог ст.15 КЗпПУ договір пройшов
реєстрацію в УПСЗН м. Кремінна за
реєстраційним № 25 від 09 березня 2011
року.

Пунктом 4.5 розділу IV «Нормування та
оплата праці. Встановлення форми,
системи, розмірів заробітної плати та
інші види трудових виплат»
колективного договору передбачено:
«Встановлювати розміри тарифних
ставок робітників управління в
залежності від кваліфікації та
складності робіт, згідно додатку до
колективного договору та діючої
галузевої угоди».

Основним локальним документом
підприємства, яким регулюються
виробничі, трудові і соціально -
економічні відносини і узгоджуються
інтереси трудящих, власників або
уповноважених ними органів, є
колективний договір (стаття 1 Закону
України «Про колективні договори і
угоди»).

Положення колективного договору
поширюються на всіх працівників
підприємства і є обов'язковими як для
власника або уповноваженого ним
органу, так і для працівників
підприємства.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про оплату праці», форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні сітки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими, регіональними угодами.

Виробничі, трудові,
соціально-економічні інтереси
працівників підприємства
регламентуються Галузевою угодою між
Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України, Всеукраїнським об'єднанням
обласних організацій роботодавців
підприємств житлово-комунальної
галузі «Федерація роботодавців ЖКГ
України» та Центральним комітетом
профспілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України на 2010
- 2012 роки (далі - Галузева угода); це
також визначено пунктами 4.4 та 4.5
розділу IV «Нормування та оплата праці.
Встановлення форми, системи, розмірів
заробітної плати та інші види трудових
виплат» колективного договору.

Пунктом 1.1.3 Галузевої угоди визначено,
що мінімальна тарифна ставка (оклад) за
просту некваліфіковану працю
встановлюється у розмірі не нижче
визначеної законодавством мінімальної
заробітної плати, а мінімальна тарифна
ставка робітника 1-го розряду - у
розмірі не менше 120 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом.

Додатком 1 до Галузевої угоди визначена
єдина сітка міжрозрядних тарифних
коефіцієнтів.

Коефіцієнти співвідношень мінімальної
тарифної ставки 1 розряду (місячної
тарифної ставки) за підгалузями, видами
робіт та окремими професіями до
встановленою Галузевою угодою
мінімальної тарифної ставки робітника
1 розряду відображені в додатку 2 до
цієї Угоди.

Додатком 3 врегульовані питання щодо
коефіцієнтів співвідношення розмірів
місячних посадових окладів керівників,
професіоналів, фахівців та технічних
службовців.

Зазначені коефіцієнти (визначені п. 1.1.3
та додатками № 1, 2, 3 до Галузевої угоди)
є мінімальними гарантіями в оплаті
праці.

На підставі наказу попереднього
керівника ОСОБА_2 № 43 б від 28.04.2012року з
квітня 2012року було підвищено розміри
посадових окладів, всім працівникам,
але не пропорційно на різні
коефіцієнти підвищення.

Розміри посадових окладів
(тарифних ставок) в штатному розписі з
01.08.2012 р. чинний керівник ОСОБА_3 залишив
без змін у порівнянні з попереднім
штатним розписом (з липня 2012 р.), який
був затверджений попереднім
керівником ОСОБА_2 Цей штатний розпис
діяв до вересня включно.

З жовтня 2012 р. було здійснено
незначне підвищення розмірів
посадових окладів та тарифних ставок
всім, крім керівника. Підвищення було
здійснено непропорційно, на різні
коефіцієнти підвищення. При цьому
також не враховувались мінімальні
гарантії, визначені п. 1.1.3 та додатками
№ 1, 2, 3 до Галузевої угоди. - витяг з Акту
перевірки від 19.10.2012 року.

В період з 21.01.2013року по 01.04.2013року
Кремінською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією в Луганській
області проводилася перевірка
фінансово-господарської діяльності
відповідача. За результатами перевірки
був складений Акт № 830/21/005 від
01.04.2013року згідно якого, вбачається
порушення вимог пункту 1.1.3. Галузевої
угоди на 2010-2012роки та статті 15 Закону
України «Про оплату праці»., в штатному
розписі посадові оклади встановлені в
розмірі меншому, ніж передбачено
вимогами Галузевої угоди, що призвело
до неотримання працівниками
заробітної плати станом на 01.04.2013року
на суму 799110,25грн. на підстав перевірки
відповідача було зобов'язано усунути
порушення виявлені в результаті
ревізії..

Тому позивач просить суд
стягнути з відповідача на її користь
недоотриману належну заробітну плату
за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 року у
розмірі 2128,88 грн. та судові витрати.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, але надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, але надав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи
, вважає що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню з наступного:

Згідно до п. 25 Постанова Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
р. № 13 за вирішенням спору про оплату
праці працівники, як ті, що працюють за
трудовим договором, так і члени
кооперативів та їх об'єднань,
колективних сільськогосподарських
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, можуть звернутись до
обраної на підприємстві (в установі,
організації) КТС або до суду в строки,
передбачені статтями 225, 228, 233 КЗпП
України. Пропуск зазначених строків не
може бути підставою для відмови у
прийнятті позовної заяви, оскільки при
визнанні його причин поважними ці
строки можуть бути поновлені
відповідно КТС чи судом.

Суди мають враховувати, що у справах
про оплату праці діє тримісячний строк
звернення із заявою до КТС або
безпосередньо до суду, який
обчислюється з дня, коли працівник
дізнався або повинен

був дізнатися про порушення свого
права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно
до цього з'ясовувати зазначену дату.

Як вбачається з матеріалів справи, що
згідно до наказу № 43 б посадові оклади
було підвищено, але не пропорційно на
різні коефіцієнти підвищення. Розміри
посадових окладів та тарифних ставок
були встановлені без урахування
коефіцієнтів визначених в Галузевій
угоді

Позивач дізналася про порушене своє
право на отримання недоотриманої
заробітної плати в січні 2013 року під
час перевірки Кремінської об'єднаної
державної фінансової інспекції в
Луганській області яка проводилась в
період з 21.01.2013 по 01.04.2013 року. За
результатами перевірки був складений
Акт № 803-21/005 від 01.04.2013 року згідно до
якого вбачається, що в порушення вимог
пункту 1.1.3 Галузевої угоди на 2012-2012
роки, статті 15 Закону України «Про
оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, в
штатних розписах Кремінського ВУВКГ
від 01.11.2011 року, від 01.12.2011, від 01.01.2012, від
01.04.2012, від 01.05.2012, від 01.07.2012, від 01.08.2012,
від 01.10.2012 та від 01.12.2012 р.р. посадові
оклади (тарифні ставки) працівників
встановлені в розмірі меншому, ніж
передбаченого вимогами Галузевої
угоди на 2012-2012 роки, що призвело до
недоотримання працівникам заробітної
плати станом на 01.04.2013 року на суму 799110,25
гривень

На підставі акту перевірки, 12.04.2013 року
Кремінською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією в Луганській
області була пред'явлена вимога №
830-14/642 від 11.04.2013 року, яка за
реєстрована в журналі вхідної
кореспонденції за № 114/27 від 12.04.2013 року,
якою зобов'язано відповідача усунути
порушення виявлених в результаті
ревізії. Згідно до п.10 вимоги
вбачається, що ревізією з питань
визначення правильності визначення
розмірів посадових окладів (тарифних
ставок) працівників встановлено
недоотримання працівниками заробітної
плати за період з 01.11.2011 по 01.01.2013 та
станом на 01.04.2013 року на суму 799110,25
гривень через встановлення посадових
окладів (тарифних ставок) працівників в
розмірі, меншому ніж передбачено
вимогами Галузевої угоди, чим порушено
вимоги пункту 1.1.3 Галузевої угоди на
2012-2012 роки, статті 15 Закону України «Про
оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР у
зв'язку з чим: провести нарахування та
сплатити недоотриманні суми 799110,25 грн.
працівникам підприємства.(копія вимоги
надається)

Право на працю та на її оплату є одним
із головних прав громадян,
гарантованих Конституцією України -
зокрема, у ч. 7 ст. 43 Основного Закону
зазначено, що право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом. При визначенні ж
моменту, який слід вважати "своєчасним"
одержанням заробітної плати, варто
звернутися до Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП), у ч. 1 ст. 115
якого вказано, що заробітна плата має
виплачуватися працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує шістнадцяти
календарних днів. Отже, відповідач
порушив право позивача на
конституційне право на своєчасне
отримання винагороди за працю.Згідно
ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Крім того, відповідно до ч.2ст. 3
Конституції України, права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, забезпечення прав є
головним обов'язком держави.

Згідно статті 3 Закону України
«Про оплату праці» мінімальна
заробітна плата - це законодавчо
встановлений розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт). Мінімальна
заробітна плата є державною соціальною
гарантією, обов'язковою на всій
території України для підприємств усіх
форм власності і господарювання та
фізичних осіб, які використовують
працю найманих працівників. Статтею 14
Закону України "Про оплату праці"
передбачене, що договірне регулювання
оплати праці працівників підприємств
здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на державному (генеральна
угода), галузевому (галузева угода),
регіональному (регіональна угода) та
виробничому (колективний договір)
рівнях відповідно до Закону України
"Про колективні договори і угоди". Норми
колективного договору, що допускають
оплату праці нижче від норм, визначених
генеральною, галузевою або
регіональною угодами, але не нижче від
державних норм і гарантій в оплаті
праці, можуть застосовуватися лише
тимчасово на період подолання
фінансових труднощів підприємства
терміном не більш як шість місяців.
Відповідно ст. 15 Закону України "Про
оплату праці" форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною та галузевими
(регіональними) угодами. У разі, коли
колективний договір на підприємстві не
укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Відповідно до ст.9 КЗпП України умови
договорів про працю, які погіршують
становище працівників порівняно з
законодавством України про працю, є
недійсними.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
колективні договори» - Умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали. Умови
колективних договорів або угод, що
погіршують порівняно з чинним
законодавством становище працівників,
є недійсними, і забороняється включати
їх до договорів і угод.Забороняється
включати до трудових договорів умови,
що погіршують становище працівників
порівняно з чинним законодавством,
колективними договорами та угодами.
Відповідно до статті 22 Закону України
«Про оплату праці» - Суб'єкти
організації оплати праці не мають
права в односторонньому порядку
приймати рішення з питань оплати праці,
що погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами і колективними
договорами.

Кремінським районним судом
Луганської області прийнято рішення
від 07.11.2013року про стягнення з
Кремінського виробничого управління
водопровідно - каналізаційного
господарства на користь ОСОБА_1
належної недоотриманої заробітної
плати в розмірі 2989,29 грн.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно розрахунку (а.с.9) відповідач
повинен сплатити недоотриману належну
заробітну плати за період з 01.10.2013 по
01.01.2014 року у розмірі 2128,88 грн.

Таким чином суд вважає, що відповідач
порушив норми чинного законодавства
України з оплати праці.

На підставі ст.ст. 10,11,60,88, 212-215,224-227 ЦПК
України , ст. ст. 9, 32, 94, 97, 233 КЗпП України,
ст. ст. 5, 18 Закону України «Про
колективні договори», ст. ст. 11, 15. 22, 36
Закону України «Про оплату праці»,
положеннями галузевої угоди на 2010 -2012
роки, суд,-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кремінського
виробничого управління водопровідно -
каналізаційного господарства про
стягнення належної заробітної плати -
задовольнити повністю.

Стягнути з Кремінського виробничого
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства (м. Кремінна, вул.
Дзержинського,2а, р/р 166, банк ПАТ
«Укркомунбанк» МФО 304988, Код 20160935) на
користь ОСОБА_1 недоотриману належну
заробітну плату за період з 01.10.2013 року
по 01.01.2014 року у розмірі 2128,88 грн.

Стягнути з «Кремінського виробничого
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» (м. Кремінна, вул.
Дзержинського,2а, р/р 166, банк ПАТ
«Укркомунбанк» МФО 304988, Код 20160935) на
користь держави судовий збір в сумі 243
гр.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення, протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Ю.Ю.Костроба