Справа № 592/7319/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Чернобай О. І.Номер
провадження 22-ц/788/292/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І. ,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 20 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
об'єктом права спільної сумісної
власності, визнання права власності,
вселення в будинок, -

в с т
а н о в и л а :

10.07.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що з грудня 2001 року
почала підтримувати стосунки з ОСОБА_8.
З серпня 2002 року по 14.08.2010 року вона
проживала з ним однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилась спільна донька ОСОБА_5.
14.08.2010 року вона зареєструвала шлюб з
ОСОБА_8 Під час їх спільного проживання
з ОСОБА_8 вони придбали земельну
ділянку для будівництва будинку,
побудували спірний будинок, придбали
рухоме майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер,
у зв'язку з чим просить:

- встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в
період з 01.01.2004 року до часу укладення
шлюбу 14.08.2010 року;

- визнати об'єктом права спільної
сумісної власності її та ОСОБА_8:
земельну ділянку, площею 0,1000 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2,
житловий будинок «А-2» з підвалом «п/д»,
гаражем «а» і терасою «а-1» за адресою:
АДРЕСА_2, рухоме майно: комод, туалетний
стіл, стіл письмовий, шафа для одягу,
стіл круглий, стільці м'які (4 шт.),
серванти (З шт.), диван, кухонний
гарнітур, холодильник, морозильну
камеру, посудомийну машину, пральну
машину, мікрохвильову піч, вбудовану
духову шафу, телевізор «Самсунг»;

- визнати за нею право власності на 2/3
частини земельної ділянки, площею 0,1000
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2; 2/3
частини житлового будинку «А-2» з
підвалом «п/д», гаражем «а» і терасою
«а-1» за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати за нею право власності на
рухоме майно: комод, туалетний стіл,
стіл письмовий, шафу для одягу, стіл
круглий, стільці м'які (4 шт.), серванти (3
шт.), диван, кухонний гарнітур,
холодильник, морозильну камеру,
посудомийну машину, пральну машину,
мікрохвильову піч, вбудовану духову
шафу, телевізор «Самсунг».

В подальшому ОСОБА_3 доповнила свій
позов вимогою про вселення її разом з
малолітньою дитиною до житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням суду від 20 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду. В доводах
апеляційної скарги посилається на те,
що рішення суду є однобічним, прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника -
адвоката ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_10, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 (а. с. 12).
Спадкоємцями першої черги за законом є
його діти: повнолітні доньки ОСОБА_4,
ОСОБА_6, син ОСОБА_7 та малолітня донька
ОСОБА_5

З 20.01.1974 року по 27.06.2006 року померлий
ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_11. Від цього шлюбу він мав
трьох повнолітніх дітей: доньок ОСОБА_4
та ОСОБА_6 та сина ОСОБА_5 (а.с.55-56).

14.08.2010 року ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з
ОСОБА_3 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с.9).

04.03.2003 року встановлено батьківство
ОСОБА_8 по відношенню до дитини, що
підтверджується свідоцтвом про
встановлення батьківства (а. с. 10).

02.03.2005 року видане свідоцтво про
народження ОСОБА_5, де батьком
записаний ОСОБА_8 (а.с.9).

23.07.2012 року позивачка ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом про розірвання шлюбу
з ОСОБА_8 (а.с.63).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17.10.2012 року шлюб між
позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був
розірваний (а.с.64-65).

15.09.2006 року на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу ОСОБА_8 придбав
земельну ділянку площею 0,1000 га. за
адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. (а.с.20).

20.07.2006 року йому був виданий
державний акт на право власності на цю
земельну ділянку (а.с.22).

Після придбання вказаної земельної
ділянки, в 2006 році ОСОБА_8 розпочав на
ній будівництво житлового будинку.

23.01.2007 року між ОСОБА_8 та ВАТ
«Сумиобленерго» був укладений договір
на розробку проекту підключення до
електромереж. 18.12.2009 року між ОСОБА_8 і
ВАТ «Сумиобленерго» укладено договір
про приєднання до електричних мереж
(а.с.23-38;40).

24.04.2007 року між ОСОБА_8 і Сумською філією
«Дніпроводгосп» був укладений договір
на буріння свердловини для
господарських та побутових потреб з
водопостачання (а.с.39).

02.11.2012 року в Інспекції ДАБК у Сумській
області зареєстровано заповнену
забудовником ОСОБА_8 декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації:
житлового будинку з підвалом, гаражем і
терасою за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 14-17).
Право власності на спірний будинок
ОСОБА_8 за життя у встановленому
порядку не зареєстрував.

Відмовлячи в задоволенні позову ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
під час розгляду справи позивачка не
довела належними доказами факт
проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю з
01.01.2004 року по день реєстрації їхнього
шлюбу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання її
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_8 в період з 01.01.2004 року до часу
укладення шлюбу 14.08.2010 року, визнання за
нею права власності на частину
земельної ділянки та будинку на
підставі ст. 74 СК України, вселення її з
донькою до будинку, так як суд дійшов
його правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Проаналізувавши надані сторонами
докази в підтвердження своїх вимог та
заперечень, суд першої інстанції надав
їм в рішенні відповідну правову оцінку
та прийшов до обґрунтованого висновку,
що позивачка не довела факт проживання
її однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_8 в період з 01.01.2004 року до часу
укладення шлюбу 14.08.2010 року, в зв'язку з
чим не підлягають задоволенню і її
вимоги про визнання за нею права
власності на частину земельної
ділянки, придбаної ОСОБА_8 в цей період,
та частину будинку, збудованого ним в
цей період, на підставі ст. 74 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_8 до 27.06.2006 року перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 В 2005
році, перебуваючи в зареєстрованому
шлюбі, ОСОБА_8 працював деякий час за
контрактом в Туреччині, де з ним
знаходилась і ОСОБА_3 разом з дитиною.

Однак суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що вказана
обставина не може бути взята до уваги,
так як в 2005 році ОСОБА_8 перебував
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, а тому
норма ст. 74 СК України на цей період не
поширюється. Крім того в цей період
спірне майно, на яке претендує
позивачка, не придбавалось.

Судом першої інстанції також
встановлено, що до розірвання шлюбу
ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в добровільному
порядку розподілити спільно нажите
майно. ОСОБА_11 залишилась квартира, а
ОСОБА_8 гроші від продажу житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_3. Після
розірвання шлюбу з ОСОБА_11, ОСОБА_8 мав
постійне місце проживання у своєї
доньки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.
Вказану обставину підтвердили свідки
ОСОБА_13 (сусідка) та ОСОБА_14 (друг
померлого ОСОБА_8). Крім того вона
підтверджується тим, що за вказаною
адресою ОСОБА_8 10.12.2004 року зареєстрував
місце свого проживання.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги надані позивачкою в
підтвердження своїх вимог письмові
докази, а саме фотознімки, на яких
зафіксовано їх разом з ОСОБА_8 та
дитиною, а також, укладений нею договір
з ріелторським агентством від 01.09.2006
року для надання послуг з придбання
земельної ділянки, так як самі по собі
ці докази не є беззаперечним
підтвердженням проживання їх однією
сім'єю до реєстрації шлюбу. Будь-яких
інших належних та достовірних доказів
які б підтверджували, що до реєстрації
шлюбу з ОСОБА_8 у них склалися усталені
відносини притаманні подружжю, а саме:
вони постійно спільно проживали, вели
спільне господарство, у них був
спільний бюджет, вони здійснювали
спільні витрати та придбавали майно в
інтересах сім'ї, позивачкою суду не
надано.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, щодо
оцінки судом показань свідків з боку
позивачки, так як суд надав їм належну
правову оцінку у відповідності до
вимог ч. 3 ст. 212 ЦПК України та підстав
для їх переоцінки колегія суддів не
вбачає.

Крім того в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_3 пояснила, що
земельну ділянку ОСОБА_8 придбав за
грошові кошти, які він заробив,
працюючи в Туреччині в 2005 році. За ці ж
кошти він в подальшому здійснював
будівництво будинку. Однак, як було
встановлено під час розгляду справи, ці
грошові кошти ОСОБА_8 заробив,
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_11

В декларації про готовність об'єкта до
експлуатації: житлового будинку з
підвалом, гаражем і терасою за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_8 як забудовник вказав
період будівництва будинку 2006 рік. І
хоча декларація була зареєстрована в
інспекції ДАБК у Сумській області
02.11.2012 року, фактично ж будівництво
будинку було завершено в 2009 році та з
цього часу ОСОБА_8 став проживати в
будинку. Вказану обставину сторони в
справі визнали під час розгляду справи.
Тобто будівництво будинку було
завершено ще до реєстрації шлюбу
позивачки з ОСОБА_8 Крім того
яких-небудь належних доказів на
підтвердження того, що вона також
вкладала в будівництво будинку власні
кошти позивачка суду не надала.

Суд першої інстанції також
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про вселення її
та доньки до спірного будинку.
Зазначені вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що вони з донькою є
співвласниками спірного будинку та
мають право користуватися та
розпоряджатися своєю власністю. Однак,
як було встановлено під час розгляду
справи, право власності на будинок у
позивачки не виникло. Щодо її
малолітньої доньки, то позивачка не
заявила позов в її інтересах, а навпаки
зазначила свою малолітню доньку
відповідачкою за позовом. Крім того
спірний будинок є новоствореним
майном, але в установленому порядку
право власності на нього ОСОБА_8 за
життя не зареєстрував, а тому до його
спадкоємців переходить не право
власності на будинок, а права
забудовника, за якими вони мають право
здати будинок в установленому порядку
в експлуатацію та зареєструвати на
нього своє право власності. Тобто право
власності на спірний будинок як на
об'єкт нерухомості у малолітньої
доньки позивачки як спадкоємця
померлого ОСОБА_8 ще не виникло. 20
грудня 2013 року доньці померлого ОСОБА_8
- ОСОБА_5 та сину ОСОБА_7 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, площею 0,1
га, наданої для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2. Доньці
ОСОБА_5 на ? частину, а сину ОСОБА_7 - на 2/4
частини, в тому числі з урахуванням ?
частки від якої відмовилась донька
спадкодавця - ОСОБА_15 на його користь.
На ім'я малолітньої доньки позивачки
вказане свідоцтво до цього часу не
видане (а. с. 224-229).

Таким чином колегія судів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
в зазначеній частині позову і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування рішення суду в
частині вирішення цих позовних вимог,
яке в цій частині є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

В той же час вирішуючи позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання об'єктом права
спільної сумісної власності її та
ОСОБА_16 рухомого майна, суд першої
інстанції в повному обсязі не дослідив
обставини справи, а саме: не з'ясував чи
дійсно мається це майно і де воно
знаходиться, коли воно було придбане та
ким, хоча ці обставини мають істотне
значення для правильного вирішення цих
позовних вимог.

Так, позивачкою були надані суду
товарні чеки на придбання меблів, а
саме: від 10.10.2010 року про придбання
комода, вартістю 1280 грн.; туалетного
столу, вартістю 3650 грн.; письмового
столу, вартістю 1740 грн.; шафи, вартістю
3300 грн.; від 10.07.2011 року про придбання
стола круглого, вартістю 1520 грн.;
стільців м'яких в кількості 4 шт.,
вартістю 670 грн.; сервантів в кількості 3
шт., вартістю 2610 грн. (а. с. 70). Вказаний
доказ суд першої інстанції належним
чином не дослідив та не перевірив, в
рішенні не надав йому відповідну
правову оцінку.

Відповідачка ОСОБА_4 - донька померлого
ОСОБА_8 в судовому засіданні
апеляційного суду визнала ту
обставину, що частину цього майна, а
саме: комод, туалетний стіл та стіл
письмовий був придбаний її батьком під
час зареєстрованого шлюбу з
позивачкою. Цю обставину не
заперечував і син ОСОБА_8 - ОСОБА_7 Щодо
іншого майна ОСОБА_7 були надані
апеляційному суду документи,
підтверджуючі, що воно було придбано її
батьком ще до реєстрації шлюбу з
позивачкою, зокрема: товарний чек від
28.12.2009 року на шафу для одягу; товарний
чек від 13.03.2010 року на стільці 4 шт.;
товарні чеки від 03.03.2010 року, від 19.04.2010
року, від 21.04.2009 року, від 29.03.2010 року на
виготовлення кухонного гарнітуру,
касовий чек від 30.06.2010 року на
холодильник, фіскальний чек від 15.07.2010
року на морозильну камеру, фіскальний
чек від 18.02.2010 року на посудомийну
машину, фіскальний чек від 22.02.2010 року
на пральну машину та мікрохвильову піч,
розрахункова квитанція від 26.12.2006 року
на духову шафу, копія таблиці з
серійним номером телевізора Самсунг,
згідно якої дата виробництва
телевізора є серпень 2008 року (а. с. 208-223).

Позивачка в судовому засіданні
апеляційного суду визнала, що вказані
документи дійсно стосуються придбання
саме того рухомого майна, яке вона
зазначила в позові. Крім того вона
пояснила, що надані нею суду товарні
чеки про придбання меблів, вона
отримала повторно у приватних
підприємців вже під час розгляду даної
справи в суді. В той же час
відповідачкою ОСОБА_4 були надані
товарні чеки, виписані цими ж
приватними підприємцями, з зовнішнього
вигляду яких вбачається, що вони
видавались саме під час придбання
майна. Так в товарному чеку, виданому ПП
ОСОБА_17 про придбання шафи для одягу 4d2s
вказана дата придбання товару 28.12.2009
року, а у виданому цим же приватним
підприємцем повторному товарному чеку
на цей товар вказана дата його
придбання 10.10.2010 року. В товарному чеку,
виданому ПП ОСОБА_18 про придбання
стільців 4 шт. вказана дата придбання
товару 13.03.2010 року, а у виданому цим же
приватним підприємцем повторному
товарному чеку на цей товар вказана
дата його придбання 10.07.2011року.
Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів не може взяти до уваги
надані позивачкою повторні товарні
чеки на придбання меблів як належний
доказ, підтверджуючий час придбання
цього майна. В судовому засіданні
апеляційного суду позивачка також
пояснила, що 3 серванти, зазначені в цих
товарних чеках, та диван були придбані
ОСОБА_8 до реєстрації шлюбу з нею.

Таким чином є підстави для визнання
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 майно, факт придбання
якого під час реєстрації шлюбу визнала
відповідачка ОСОБА_4 та не заперечує
син померлого ОСОБА_7, а саме: комод,
туалетний стіл та стіл письмовий. У
відповідності до вимог до ч. 1 ст. 70 СК
України позивачка як подружжя має
право на ? частину вказаного рухомого
майна.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню
в частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання об'єктом права
спільної сумісної власності рухомого
майна та визнання права власності на
рухоме майно з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення цих
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 1,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 20 грудня 2013 року скасувати в
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання об'єктом права
спільної сумісної власності рухомого
майна та визнання права власності на
рухоме майно та задовольнити ці
позовні вимоги частково.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8
наступне рухоме майно: комод, туалетний
стіл, стіл письмовий.

Визнати за ОСОБА_3 Янгібаєвною право
власності на ? частину зазначеного
рухомого майна: комод, туалетний стіл,
стіл письмовий.

В іншій частині рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 20 грудня 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -