АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/447/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Савенко В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
10 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів
Гончар Н. І. , Пономаренко В. В. при
секретарі Посипайко А.І. прокурора
представника позивача ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу Золотоніського міжрайонного
прокурора на рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
визнання права на спадщину,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_8 про визнання права на спадщину
мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер
її чоловік ОСОБА_9 з яким вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі. За
його життя йому належав на праві
приватної власності незавершений
будівництвом житловий будинок
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Також
йому належала на праві приватної
власності земельна ділянка для
будівництва і обслуговування будинку
площею 0,10 га., що знаходиться за
Оскільки за свого життя ОСОБА_9
заповіту не склав, то після його смерті
відкрилась спадщина за законом.
03.09.2013 р. позивач звернулась в
Золотоніську міську державну
нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини. Але при оформленні
права на спадщину з'ясувалось, що
державний нотаріус не має можливості
оформити ОСОБА_7 право на успадкований
житловий будинок садибного типу з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами та відповідну земельну
ділянку з огляду на відсутність всіх
необхідних для цього документів.
ОСОБА_7 стверджує, що відповідач ОСОБА_8
перешкоджає нотаріусу оформити право
на майно так як не визнає, що він
являється спадкоємцем другої черги.
Просила суд визнати за нею право
власності на незавершений
будівництвом житловий будинок
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,10 га. в
порядку спадкування після смерті
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року позов
ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7
право власності на незавершений
будівництвом житловий будинок
садибного типу з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,10 га.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням Золотоніський міжрайонний
прокурор подав апеляційну скаргу,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить скасувати рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року та ухвалити нове, яким відмовити
ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на не
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про визнання права на спадщину,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивач, як єдиний
спадкоємець першої черги після смерті
ОСОБА_9 прийняла спадщину, що
відкрилась після його смерті. Але в
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів
оформити спадщину в нотаріальній
конторі вона не змогла, тому потребує
захисту своїх прав в судовому порядку.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду першої інстанції не є
можливим.

Встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з
21.12.1990 р. уклали шлюб та проживали разом.
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер і після
його смерті відкрилась спадщина за
законом так як заповіт не був
складений.

На час смерті ОСОБА_9 йому на праві
приватної власності належали
незавершений будівництвом житловий
будинок садибного типу та земельна
ділянка для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,10 га.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В
межах шестимісячного строку позивачка
звернулась в Золотоніську міську
державну нотаріальну контору з заявою
про прийняття спадщини та відкрито в
нотаріальній конторі спадкову справу.

Вимогами частини першої статті 1297 ЦК
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна
(частина друга статті 1299 ЦК України).
Право власності померлого ОСОБА_9 на
незавершене будівництво, що
знаходиться в м. АДРЕСА_1, і яке він
набув за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу, пройшло
державну реєстрацію та зареєстроване а
органах БТІ (а.с. 4). Право власності на
земельну ділянку померлого ОСОБА_9
площею, 0,10 га і яка розташована в
АДРЕСА_1, яке він набув за нотаріально
посвідченим договором купівлі продажу
від 28.07.2007 року, також пройшло державну
реєстрацію правочинів, а відсутність
кадастрового номеру земельної ділянки
не може бути перешкодою для прийняття
спадщини.

Порядок присвоєння кадастрових
номерів земельним ділянкам
затверджений після 2009 року, на час
прийняття оскарженої постанови
Кабінету Міністрів України
проставляння відмітки на підставі
інформації про кадастровий номер не
вимагалося; відсутність кадастрового
номеру земельної ділянки до офіційного
ведення кадастрових номерів не є
перешкодою для здійснення права
власності на землю.

Враховуючи зазначене, а також
положення статті 377 ЦК України, якими
передбачено, що розмір та кадастровий
номер земельної ділянки, право на яку
переходить у зв'язку з переходом права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, є істотними умовами
договору, який передбачає набуття
права власності на ці об'єкти (крім
багатоквартирних будинків), суд
приходить до висновку, що відсутність
кадастрового номера земельної ділянки,
яка була предметом правочину до
введення кадастрових номерів, не може
бути підставою відмови у видачі
нотаріусами свідоцтв про право на
спадщину на вищевказані об'єкти
нерухомого майна та у посвідченні
права власності в порядку спадкування.

Зазначена правова позиція була
викладена також у листі Міністерства
юстиції України від 25 березня 2010 року N
31-32/69, відповідно до якого відсутність
кадастрового номера земельної ділянки
не може бути підставою відмови у видачі
нотаріусами свідоцтв про право на
спадщину на вищевказані об'єкти
нерухомого майна та у посвідченні
заповітів.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини в порядку та строки,
встановлені цивільним законодавством,
та те, що вона являється єдиним
спадкоємцем першої черги, нею не
втрачена в такому разі можливість
отримати в нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Але при ухваленні зазначеного рішення
суд першої інстанції не врахував
роз'яснення, викладені з цього питання
в п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування".

Порядок та умови отримання спадщини
регулюється главами 84 - 90 ЦК України,
Законом України «Про нотаріат» та
іншими підзаконними актами. У
відповідності до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року роз'яснено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину, в порядку,
встановленому цивільним
законодавством ( ст. 1268 - 1269 ЦК України).

За наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розгляду не
підлягають. З такою вимогою особа може
звернутись до суду за правилами
позовного провадження лише в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, тобто винесення
нотаріусом у встановленому
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 03.03.2004 року та затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року за №20/5, обґрунтованої
постанови, яка може бути оскаржена до
суду.

За таких обставин судова колегія не
вбачає підстав для вирішення питання
про прийняття спадщини в судовому
порядку, так як позивачка являється
єдиним спадкоємцем першої черги і в неї
відсутній спір з відповідачем, який є
спадкоємцем другої черги. В позивачки
маються належні документи, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку та незавершене
будівництво за спадкодавцем. Лист
завідувача Золотоніської міської
державної нотаріальної контори від
02.10.2013 року не є відмовою нотаріуса в
оформленні права на спадщину, тобто
винесення нотаріусом у встановленому
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 03.03.2004 року та затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року за №20/5, обґрунтованої
постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. Таким неправильним
застосуванням норм матеріального
права є судове вирішення питання про
визнання права власності на спадкове
майно без наявності спору про спадкове
майно та порушення порядку отримання
свідоцтва про право власності на
спадкове майно через вчинення певних
нотаріальних дій.

Також позивачкою не надано жодних
доказів набуття спадкодавцем права
власності на господарсько-побутові
будівлі, та що дані будівлі відносяться
до спадкового майна.

За таких обставин апеляційна скарга
прокурора підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування та відмові в
задоволенні позову, так як позивачкою
не втрачено права оформити спадщину
шляхом вчинення нотаріальних дій та
відсутності спору про спадкове майно з
іншими спадкоємцями.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Золотоніського
міжрайонного прокурора на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року задоволити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 01
листопада 2013 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_8 про визнання
права на спадщину - незавершений
будівництвом житловий будинок
садибного типу з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,10 га.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржено
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
його проголошення.

Головуючий :

Судді :