Справа № 709/2138/2012
Провадження по справі 2/305/25/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2014 року Рахівський районний суд
Закарпатської області

у складі: головуючого - судді
Тулик І.І.

при секретарі - Шемота
М.І.

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представника
відповідачів - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Лазещинської сільської ради,
реєстраційної служби Рахівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Закарпатській області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на 1/2 будинку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації" Рахівської
районної ради про визнання права
власності на 1/2 частину будинку,
посилаючись на те, що рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 29 лютого 2012 року
встановлено юридичний факт
перебування її у фактичних шлюбних
відносинах без реєстрації шлюбу із
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в
період з 14 липня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1
За час перебування у фактичних шлюбних
відносинах, спільного проживання
однією сім'єю та ведення спільного
господарства, вона із ОСОБА_6 разом
побудували житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1 Після
завершення будівництва, готовність
будинку 100%, однак він в експлуатацію не
введений, реєстрація права власності у
КП "БТІ" Рахівської районної ради не
проведена, відповідно, свідоцтво про
право власності відсутнє. У даному
будинку, після завершення будівництва,
вона із ОСОБА_6 разом проживали, вели
спільне господарство. Після смерті
чоловіка ОСОБА_6 похорони велися із
вказаного домогосподарства, звідки
вона його поховала. У зв'язку з чим
просила визнати житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та
визнати за нею, ОСОБА_3 право власності
на 1/2 частину цього житлового будинку.

Ухвалою суду від 9 серпня 2012 року до
участі в справі залучено
співвідповідачів Інспекцію
державно-будівельного контролю в
Закарпатській області. Лазещинську
сільську раду Рахівського району
Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 4 листопада 2013 року
первісного відповідача - комунальне
підприємства "БТІ" Рахівської районної
ради замінено на належного
відповідача - реєстраційну службу
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області.

Представник позивача, ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав з підстав, наведених в
позову. Просить позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідачів -ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, ОСОБА_7 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнає, пояснила, що
ОСОБА_3 до спірного житлового будинку
ніякого відношення немає, оскільки не
брала участі в його будівництві. Вважає
позовні вимоги не доведеними, тому
просить відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідача - Лазещинської
сільської ради в судове засідання не
з'явився. Сільський голова Пранничук
І.І. надав заяву про розгляд справи у
відсутності представника ради.

Представник відповідача - Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області в
судове засідання не з'явився. Згідно
заперечення, поданого представником
інспекції ДАБК у Закарпатській області
Бокшан С.В., позовні вимоги останніми не
визнаються в частині визнання права
власності на самочинне будівництво,
оскільки дане питання не було
предметом розгляду інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області. Крім
того, Інспекція не наділена
повноваженнями щодо оформлення права
власності. Просять відмовити в
задоволенні цієї частини позову.

Представник відповідача-
реєстраційної служби Рахівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився. Причина його неявки суду
невідома.

Суд, заслухавши учасників судового
процесу, взявши до уваги заперечення
надані сторонами по справі, дослідивши
матеріали справи та перевіривши їх
доказами прийшов до наступного
висновку.

Відповідно до положень частини 1
статті 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законом
України (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 74 СК України передбачається, що
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними під час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На осіб, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, але
проживають однією сім'єю, поширюються
положення СК, пов'язані з набуттям за
час спільного проживання права на
придбання майна, що регулюють
аналогічні відносини між особами, які
перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Мається на увазі, що для застосування
зазначених наслідків до прав та
обов'язків подружжя на майно, що їм
належить необхідно довести наявність
співжиття, спільного господарства.

Так, рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 29 лютого 2012
року встановлено юридичний факт
перебування ОСОБА_3 у фактичних шлюбних
відносинах без реєстрації шлюбу із
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у
період з 14 липня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1
і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України дане має
силу преюдиції.

Із будівельного паспорта №?9 від 19
травня 2009 на будівництво житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1 від 21
травня 2009 року, довідки Лазещинської
сільської ради від 4 липня 2011 року
№212/02025, де йдеться, що при житті
забудовнику ОСОБА_6 надавалося рішення
виконкому №179 від 18.12.2008 року "Про
надання дозволу на продовження
будівництва самочинно збудованого
житлового будинку". До дня смерті
ОСОБА_6 про погодження прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію не
звертався, Державного акту на право
власності на земельну ділянку від 13
листопада 2008 року, вбачається, що на
земельній ділянці, площею 0,0700 га,
розташованій в АДРЕСА_1 самочинного
будівництва: житловий будинок з
господарськими будівлями.

Даний об'єкт нерухомого майна
збудований у період перебування
фактичних шлюбних відносинах
позивачки ОСОБА_3 та нині померлого
ОСОБА_6, та крім зазначеного,
встановлене стверджується
мотивувальною частиною рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 29 лютого 2012 року.

Отже, в суду є всі підстави для
задоволення позовних вимог в частині
визнання житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1 Закарпатської
області спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

ОСОБА_6 при житті не було введено
збудований житловий будинок в
експлуатацію, не отримано висновок
компетентного органу про готовність
об'єкта шляхом видачі відповідних
документів та відсутній належно
затверджений проект, у зв'язку з чим
спірний житловий будинок розцінюється
як самочинне будівництво.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» при розгляді
справ зазначеної категорії судам слід
мати на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена їй для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Позов про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно
на чужій земельній ділянці може бути
пред'явлено до органу державної влади
або органу місцевого самоврядування та
власника (користувача) земельної
ділянки у випадку забудови на
земельній ділянці, яка належить до
державної чи комунальної власності або
фізичній чи юридичній особі.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема державного акту на право
власності на земельну ділянку від 13
листопада 2008 року земельна ділянка на
якій самочинно зведено житловий
будинок належала при житті ОСОБА_6.
Наразі спадкоємцем спірної земельної
ділянки, як встановлено судом,
являється спадкоємець ОСОБА_4.

Між тим, у справах, пов'язаних із
самочинним будівництвом нерухомого
майна, суди мають враховувати, що за
загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (частина друга
статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно (частина друга статті 375
ЦК), тому на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудовано на ній, якщо це не порушує
права інших осіб (частина п'ята статті
376 ЦК).

З огляду на вказані роз'яснення,
позивачка ОСОБА_3 не набуває права
власності на самочинно збудований
житловий будинок, оскільки не
являється власником земельної ділянки.

Крім того, за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України. У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

На виконання цього, в ході розгляду
справи судом не встановлено обставин, з
яких видно, що питання відносно
самочинно збудованого майна являлося
предметом розгляду інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Закарпатській області,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Таким чином, з огляду на вище наведене,
суд не повинен заміняти органи, які
зобов'язані видавати дозволи на
будівництво й узгоджувати забудови, а
визнання права власності на самочинне
будівництво в судовому порядку має
залишатися винятковим способом
захисту права, та оскільки такого
винятку не встановлено, позовні вимоги
в цій частині не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 131, 209,
212- 215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено у
судову палату з цивільних справ
апеляційного суду Закарпатської
області через Рахівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Тулик
І.І.