Справа № 254/7594/13-ц
Провадження № 2/254/495/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 лютого 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий-суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

За участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, Комунальне
підприємство «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»,
про визнання відповідачки такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову (з урахуванням уточнення
підстави позову - а.с. 114), позивач ОСОБА_1
зареєстрований та постійно мешкає в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, і є
основним наймачем зазначеної квартири.
Крім позивача за зазначеною адресою
зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, яка
є донькою позивача. Остання фактично в
квартирі не мешкає з 2002 року та виїхала
з квартири у зв'язку зі вступом у шлюб
та переїздом до свого чоловіка. Позивач
їй перешкоди у користуванні жилим
приміщенням не чинив. Відповідачка не
сплачує комунальні послуги, які
нараховуються у зв'язку з її
реєстрацією в жилому приміщенні, чим
порушуються права позивача. Позивач
просить визнати відповідачку такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за вказаною адресою для
зняття останньої з реєстрації за
місцем проживання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав в повному обсязі вимоги за
позовною заявою та підтвердив фактичні
обставини, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 в суді заперечили проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі. Заперечення
обґрунтовують тим, що мачуха
відповідачки створила їй умови,
нестерпні для проживання. В квартирі
залишилися речі відповідачки, вона
бажала повернутися в спірне житло та
прикладала для цього зусилля, які
присікалися членами родини позивача.
Відповідачка регулярно поверталася в
спірне житло та намагалася вирішити
конфлікт мирним шляхом. Відповідачка
іншого житла не має і придбати собі
житло не має можливості. Відповідачка
ОСОБА_2 визнала той факт, що 08 квітня 2003
року вона вступила в шлюб з ОСОБА_4 та
переїхала жити до нього за адресою:
АДРЕСА_2, де мешкала чотири роки.
Представник відповідачки ОСОБА_3
наполягає на тому, що факт
несвоєчасного звернення позивача до
суду з цим позовом свідчить про те, що
тимчасове перебування відповідачки у
чоловіка було погоджене сторонами і
будь яких заперечень щодо збереження
за відповідачкою реєстрації в спірній
квартирі у позивача не було.

Третя особа Комунальне підприємство
«Керуюча компанія Будьоннівського
району м. Донецька», належним чином та
завчасно сповіщене про час та місце
слухання справи, в судове засідання
представника не направило. Надало
письмове клопотання про розгляд справи
без участі свого представника. За
ухвалою суду справа розглянута за
відсутності представника третьої
особи.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні фактичні
обставини:

Згідно довідки з особового рахунку на
квартиру, квартира АДРЕСА_1 знаходиться
у комунальній власності
територіальної громади м. Донецька,
перебуває на балансі Комунального
підприємства «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька».

В квартирі за вищезазначеною адресою
зареєстровані: позивач ОСОБА_1, його
сини ОСОБА_11, ОСОБА_5 та його донька -
відповідачка ОСОБА_2.

Основним наймачем квартири є позивач
ОСОБА_1

Сторонами визнаний той факт, що в 2003
році відповідачка ОСОБА_2 вступила в
шлюб з ОСОБА_4 та з зазначеної квартири
переїхала жити до нього за адресою:
АДРЕСА_2, до якого перевезла свої речі і
де постійно мешкала чотири роки.

Після цього, позивачка в квартирі, не
мешкала що підтверджується оціненими в
сукупності актом Комітету мікрорайону
«Енергетик» від 02 вересня 2010 року та
показаннями допитаних в судовому
засіданні у якості свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Доводи відповідачки та її представника
про те, що відповідачка регулярно
поверталася в спірне житло, суттєвого
значення для вирішення справи не мають,
оскільки обидві сторони визнали той
факт, що ОСОБА_2 приходила в гості до
батька, але, після 2003 року, навіть
ніколи не ночувала в квартирі і в ній не
мешкала.

Вирішуючи заявлені позовні
вимоги, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу, у
разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.

Як розтлумачив Пленум Верховного
Суду України у п. 11 своєї постанови № 2
від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
Житлового кодексу України», відповідно
до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї,
який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про
це. На ствердження вибуття суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Оскільки відповідачка в 2003 році вибула
на постійне місце в інше жиле
приміщення, вона згідно ч. 2 ст. 107 ЦК
України є такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 з дня вибуття.

Доводи представника відповідачки про
те, що відповідачка тимчасово мешкала у
свого чоловіка, судом відхиляються,
оскільки остання у чоловіка мешкала
чотири роки, отже є такою, що постійно
мешкала за адресою: АДРЕСА_2.

Твердження представника відповідачки
про те, що між сторонами була
домовленість про збереження за
відповідачкою права на проживання у
спірній квартирі, позивачем
спростовується і жодним доказом не
підтверджене. З огляду на викладене,
таке твердження представника
відповідачки є припущенням і судом до
уваги не приймається.

Суд враховує, що за клопотанням
відповідачки були допитані свідки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтвердили, що
між відповідачкою та новою дружиною
позивача склалися неприязні відносини.

Показання свідків висновків суду не
спростовують, оскільки як встановлено
судом, виїзд відповідачки з місця
проживання був обумовлений вступом у
шлюб та переїздом до чоловіка.

Більше того, такі неприязні відносини
між відповідачкою та її мачухою не були
перешкодою для відвідування ОСОБА_2
позивача в спірній квартирі.

Посилання відповідачки та її
представника на те, що ОСОБА_2 бажала
повернутися в спірне житло та
прикладала для цього зусилля судом
відхиляються, оскільки не підтверджене
жодним доказом. Більше того,
відповідачка за весь час не зверталася
до жодного громадського чи державного
органу, органу місцевого
самоврядування тощо і протягом більш
ніж десяти років свою потребу в житлі
задовольняла за допомогою інших жилих
приміщень.

За наведених обставин, позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
повному обсязі.

З відповідачки на користь позивача на
підставі ст. 88 ЦПК України підлягають
стягненню судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 114,70 грн.

Понесені відповідачкою судові витрати
розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ч. 2 ст. 107 Житлового
кодексу та ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, Комунальне
підприємство «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»,
про визнання відповідачки такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 (сімдесят) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий :