Справа № 168/1204/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Кошелюк Л.О. Провадження №
22-ц/773/120/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Овсієнко А.А.,
Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

представника позивача - Плеханов О.М.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Старовижівського
районного суду Волинської області від
28 листопада 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до ОСОБА_2 із вказаним
позовом зазначивши, що 20 червня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») та
ОСОБА_2 укладено договір-заява про
відкриття кредитного карткового
рахунку, за яким ЗАТ КБ «ПриватБанк»
надало відповідачу кредитну карту
з кредитним лімітом у розмірі 2000
дол.США, а останній, в свою чергу,
зобов'язувався за користування
кредитом сплачувати відсотки у розмірі
18,00 % на рік на суму залишку
заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини та на
порушення відповідачем своїх
зобов'язань, що призвело до
заборгованості за кредитним договором,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 5691,97 дол. США (що
еквівалентно 45478,88 грн. згідно курсу
валют НБУ) заборгованості з яких: 1947,49
дол. США - заборгованість за кредитом;
3228,89 дол. США - заборгованість за
відсотками; 184,95 дол. США -
заборгованість по комісії за
користування коштами, а також штраф у
розмірі 500 грн. (фіксована частина) та
268,07 дол. США (процентна складова).

Рішенням Старовижіського районного
суду Волинської області від 28
листопада 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість по
кредитному договору - 45478 грн.88 коп.,
судові витрати - 455 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить вказане рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» на
підставі заяви ОСОБА_2 укладено
кредитний договір. Згідно умов
зазначеного договору банк відкрив
ОСОБА_2 картковий рахунок з кредитним
лімітом у розмірі 2000 дол.США, а
відповідач зобов'язався сплачувати
відсотки за базовою ставкою 1,5 % в
місяць із розрахунку 360 днів у році.

Згідно з підписаною відповідачем
заявою від 20 червня 2007 року, останній
ознайомився та погодився з Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
підтвердив факт отримання повної
інформації про тарифи Банку і умови
кредитування (а.с.8). Факт підписання
заяви, а отже укладення договору
відповідач підтвердив в суді
апеляційної інстанції.

Проте, відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконував, у зв'язку з чим станом на 08
листопада 2013 року утворилось 1947,49 дол.
США заборгованості за кредитом, 3228,89
дол. США заборгованості по процентам
та 184,95 дол. США заборгованості по
комісії за користування кредитом, що
підтверджується випискою з карткового
рахунку та довідкою розрахунку
заборгованості (а.с. 5, 29-34).

За таких обставин, суд з врахуванням
положень ст. ст. 526, 536, 610, 611 ЦК України
дійшов вірного висновку про те, що
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню.

Посилання відповідача на те, що між ним
та Банком не було укладено кредитного
договору, а його заява, не може бути
кредитним договором, оскільки не
містить усіх істотних умов не
заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, та якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно частин 1 і 2 ст. 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Як вбачається з заяви 20 червня 2006 року
відповідач ОСОБА_2 надав свою згоду, що
дана заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами складають між ним та Банком
договір про надання банківських послуг
(а.с.10).

Крім того, заявою та Правилами
користування платіжною карткою (розділ
5) передбачено умови кредитування, а
саме форма кредиту - кредитний ліміт в
сумі 2000 дол. США, мета використання,
базова процентна ставка по кредитному
ліміту 1,5% в місяць із розрахунку 360
днів у році, умови та строк погашення
заборгованості, як шляхом внесення
коштів на карту клієнта так і
списанням банком коштів з дебетної
карти.

Зазначені умови відповідають вимогам
глави 71 ЦК України, ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, введених
постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 рок
та Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг».

Отже, вказані обставини свідчать про
укладення між Банком та ОСОБА_2
договору про надання банківських
послуг, відповідно до якого
відповідачеві було надано кредит у
вигляді кредитного ліміту на платіжну
картку.

Як вбачається з матеріалів справи,
внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором станом на 08 листопада 2013 року
утворилось заборгованість у сумі 5691,97
дол. США (що еквівалентно 45478,88 грн.
згідно курсу валют НБУ) з яких: 1947,49 дол.
США - заборгованість за кредитом; 3228,89
дол. США - заборгованість за відсотками;
184,95 дол. США - заборгованість по комісії
за користування коштами, а також штраф
у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та
268,07 дол. США (процентна складова) (а.с. 5,
29-34).

У п. 6 заяви відповідача на видачу
кредиту зазначено, що позичальник
ознайомився з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами банку, які були надані йому
для ознайомлення у письмовому вигляді.
Вказано, що відповідач своїм підписом
підтверджує факт отримання повної
інформації про умови кредитування в
Приватбанку.

Доводи апелянта про те, що він
отримував кредитні кошти в гривнях не у
доларах США не є підставою для
невиконання умов договору, оскільки як
пояснили сторони в судовому засіданні
суму позики було конвертовано в гривні
при отриманні коштів у касі банку за
взаємною домовленістю сторін.

До того ж, кредитний договір не
визнаний у встановленому порядку
недійсним, а тому відсутні підстави для
звільнення відповідача від обов'язку
погасити борг.

Вважаючи суму боргу за даним кредитним
договором надто великою відповідач не
надав доказів своїх заперечень,
будь-яких розрахунків, та не клопотав
перед судом про призначення
експертизи. А тому місцевий суд з
посиланням на свободу договору,
відсутність доказів своїх заперечень,
дійшов правильного висновку, що
нарахування заборгованості відбулось
у рамках узгоджених сторонами
домовленостей.

Твердження відповідача про те, що банк
не попередив його письмово про
існування заборгованості не може бути
підставою для звільнення від обов'язку
погасити її.

Крім того, згідно п. 4.9. банк не рідше
одного разу на місяць способом,
визначеним у заяві, надає держателю
картки виписку про стан карткового
рахунку та про проведені за минулий
місяць операції по карткових рахунках
в системі Інтернет-Банкінг, приват-24,
надання виписок здійснюється дані
комплекси.

Пунктом 6.3 Умов та Правил передбачено,
що клієнт зобов'язаний отримувати
виписки про стан карткового рахунку та
про проведенні операції по карткових
рахунках. Також даними Умовами та
Правилами передбачено, що при незгоді
клієнта зі змінами Правил та/або Умов
тарифів банку клієнт зобов'язаний
надати банку письмову заяву про
розірвання цього договору та погасити
наявну заборгованість на протязі 30
днів, однак позичальник даної вимоги
не виконав.

Відповідно до п. 8.1 Умов та Правил
неотримання виписок чи несвоєчасне
отримання не звільняє держателя картки
від виконання своїх зобов'язань за
договором.

У пункті 2 заяви ОСОБА_2 від 20 червня 2007
року про надання кредитного ліміту
заявником вказано, що він не заперечує
проти інформування його про стан
платіжної картки через e-mail або за
допомогою SMS.

З огляду на викладене, відповідач як
боржник зобов'язаний був цікавитись
про стан його кредитної картки.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять посилань на такі порушення
норм процесуального права, що б могли
бути підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, оскільки воно ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не містять
передбачених законом підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Старовижівського районного
суду Волинської області від 28
листопада 2013 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: