АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретаря Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ
„ПриватБанк") до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4, третя особа на стороні
відповідачів: служба у справах дітей
Глибоцької районної державної
адміністрації, про виселення з
квартири, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 23 грудня 2013 року та ухвалу
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 6 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося до суду з вказаним позовом.

Вказувало на те, що відповідно до
кредитного договору від 6 квітня 2007
року банк надав відповідачу ОСОБА_1
кредит в розмірі 30000 доларів США зі
сплатою 12% річних за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 5 квітня 2007 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором в той же день
між банком та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки, за яким
останній передав в іпотеку належну
йому квартиру АДРЕСА_1.

------------------------------------------------------------------------
-------------------------------22ц - 291/14
головуючий у 1-й
інстанції Маковійчук Ю.В.

категорія 41/42
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 15 березня 2013
року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на вказану
квартиру.

Банк надіслав відповідачам письмові
вимоги про добровільне звільнення
квартири протягом місяця з дня
отримання цих вимог, однак відповідачі,
отримавши вимоги, не звільнили
квартиру.

Посилаючись на ці обставини, ПАТ КБ
„ПриватБанк" просило виселити
відповідачів з будинку зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 23 грудня 2013
року позов задоволено частково:
виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду і
ухвалу суду від 6 грудня 2013 року про
відмову у задоволенні клопотання про
закриття провадження у справі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вказують на те, що заочним рішенням
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 15 березня 2013
року задоволено вимогу банку про
звернення стягнення на вказаний
будинок в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
а у задоволенні вимоги про виселення
відповідачів з цього будинку
відмовлено.

У зв'язку з цим вважають, що суд
зобов'язаний був закрити провадження у
справі відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

На думку апелянтів, суду не надано
доказів того, що позивач у
відповідності до положень ч.3 ст.168 ЖК
України попередив відповідачів про
звільнення квартири за три місяці.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 6 квітня 2007 року
між ПАТ КБ „ПриватБанк" та
відповідачем ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав останньому кредит в розмірі
30000 доларів США зі сплатою 12% річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 5 квітня 2007 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором в той же день між
ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем
ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 15 березня 2013
року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на вказану
квартиру.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону
України „Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців за винятком наймача та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок чи житлове приміщення
у встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законами. Всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

На виконання вимог закону 5 квітня 2013
року банк надіслав відповідачам
письмові вимоги про добровільне
звільнення квартири протягом одного
місяця з дня отримання цих вимог
(а.с.14-16).

За змістом п. 114 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 року № 1155, адресовані
фізичним особам рекомендовані поштові
відправлення, рекомендовані
повідомлення про вручення
реєстрованих поштових відправлень
(поштових переказів), повідомлення про
надходження переказів, що
пересилаються телеграфом або
електронною поштою, а також усі
повторні повідомлення про надходження
поштових відправлень (поштових
переказів) вручаються особисто
адресату (одержувачу), а у разі його
відсутності - повнолітнім членам сім'ї
за умови пред'явлення ними документа,
що посвідчує особу.

Як вбачається з реєстру про вручення
поштових відправлень, 15 квітня 2013 року
відповідачі отримали вказані вимоги
(а.с.113).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 із спірної квартири.

Безпідставними є доводи апелянтів щодо
необхідності закриття провадження у
даній справі у зв'язку з набранням
законної сили рішення суду від 15
березня 2013 року, яким відмовлено у
задоволенні вимоги позивача про
виселення відповідачів із спірної
квартири.

Згідно з п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 15 березня 2013
року відмовлено у задоволенні вимоги
ПАТ КБ „ПриватБанк" про виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
вказаної квартири з тих підстав, що
банк не надав доказів направлення
відповідачам письмової вимоги про
добровільне звільнення квартири та
отримання ними цієї вимоги.

Оскаржуваним рішенням відповідачів
виселено із вказаного будинку у зв'язку
з тим, що на цей будинок звернуто
стягнення і відповідачі не виконали
вимоги позивача про добровільне
звільнення будинку протягом одного
місяця з дня їх отримання.

Таким чином, змінилися підстави для
виселення відповідачів із спірної
квартири.

Безпідставним є посилання апелянтів на
те, що позивач відповідно до положень
ч.3 ст.168 ЖК України повинен був
попередити відповідачів про
звільнення квартири за три місяці до
пред'явлення позову.

Стаття 168 ЖК України регулює відносини
щодо припинення та розірвання договору
найму жилого приміщення в будинку
(квартирі), що належить громадянинові.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що оскаржувані ухвала та
рішення суду першої інстанції
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 23 грудня 2013
року та ухвалу Глибоцького районного
суду Чернівецької області від 6 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: