Провадження № 2/522/696/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Свяченої Ю.Б.

при секретарі - Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання порядку
користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання порядку користування
земельною ділянкою, який
обґрунтовується тим, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок загальною площею 276, 7 кв. м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_2 До
вказаного будинку прилягає земельна
ділянка загальною площею 0, 1825 га, яка
використовується відповідачами
фактично, але без оформлення права
користування або приватної власності.

Також вказує, що вона як власник
житлового будинку має переважне право
на безоплатну передачу вищевказаної
земельної ділянки із земель
комунальної власності для його
обслуговування та будівництва
господарських будівель і споруд. За
таких обставин позивачка звернулась до
суду за захистом свого майнового права
та просить визнати порядок
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та
визначити за нею межі користування
цією земельною ділянкою відповідно до
чинного законодавства України.

Представник позивачки ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
вказав, що земельна ділянка АДРЕСА_1
виділялась згідно встановленому у 1957
році порядку, для співвласників
4-квартирного будинку -
військовослужбовців жолкомісіями
військових частин. У зв'язку з
передачею військового містечка
міським службам в 1964 році був
виготовлений технічний паспорт
будинку АДРЕСА_1 з присадибними
ділянками квартиронаймачів. ОСОБА_2
ніколи не користувалась вищевказаною
земельною ділянкою та не доглядала за
нею. В 2011 році позивачка самовільно, без
погодження з сусідами та відповідними
службами здійснила реконструкцію
квартири, збільшивши її площу з 62, 0 кв.
м. до 276, 7 кв. м. Однак протягом останніх
5-6 років позивачка не проживала за
вказаною адресою. Крім того, позивачка
фактично погодилась з розподілом
земельної ділянки, закріпленої у схемі
геодезичного розподілу земельних
ділянок і заяві
сусідів-землекористувачів від 27 червня
2008 року, підписаної, у тому числі,
членом сім'ї ОСОБА_2 - ОСОБА_10

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні
також заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, підтримавши
заперечення їх представника.

ОСОБА_6 як відповідач та як представник
ОСОБА_7, ОСОБА_8 позов ОСОБА_2 не визнав,
заперечував проти задоволення її
позовних вимог, та зазначив, що
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 22 грудня 2010 року
відповідачам були виділені частки у
натурі із загального домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та закріплені
земельні ділянки на підставі угоди про
порядок користування земельною
ділянкою для обслуговування
зазначених в рішенні домоволодінь.
Крім цього, вказану угоду підписами
засвідчили усі сторони, в тому числі
представник позивачки ОСОБА_2 Рішенням
Одеського окружного адміністративного
суду від 19 лютого 2013 року встановлені
обставини на підставі нотаріально
завіреної заяви про порядок
встановлення користування земельною
ділянкою та схему розподілу земельної
ділянки сторонами по справі, які є
співвласниками багатоквартирного
житлового будинку АДРЕСА_1 який
знаходиться на земельній ділянці
розміром 0, 1825 га.

Відповідачка ОСОБА_9 в судовому
засіданні також позов не визнала та
заперечувала проти його задоволення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає позов ОСОБА_2
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності від 19 вересня 2011
року серії САЕ №537805 ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 276, 7
кв. м. (а. с. 4).

Відповідачі є власниками житла в
багатоквартирному житловому будинку з
надвірними спорудами, що розташовані
на земельній ділянці загальною площею
0, 1825 га за адресою: АДРЕСА_1 що
підтверджується розпорядженням №206
Виконавчого комітету Київської
районної ради та викопіровкою з плану
будівничого кварталу, а також
технічним паспортом від 04 лютого 2011
року (а. с. 105, 106, 125).

Згідно заяви від 27 червня 2008 року серії
ВКО №685032, та відповідного плану
розподілу (а. с. 6, 97, 99) встановлений
наступний порядок користування
земельною ділянкою загальною площею 0,
1825 га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 0, 0468 га; ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 - 0, 0422 га; ОСОБА_2 - 0, 0468 га; ОСОБА_9 -
0, 0467 га. Вказану угоду підписами
засвідчили усі сторони, в тому числі
представник позивачки ОСОБА_2 - її зять
ОСОБА_10

Таким чином, між співвласниками
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
загальною площею 0, 1825 га склався
порядок користування земельною
ділянкою, який був визначений схемою
розподілу та спільною заявою всіх
співкористувачів цієї ділянки,
нотаріально засвідченою 27 червня 2008
року за реєстраційним № 9916 приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_11

Також встановлено, що
землекористування вищевказаної
земельної ділянки відповідачкою
ОСОБА_3 розпочалось ще в 1957 році, з
моменту отримання квартири АДРЕСА_1, що
вказано в розпорядженні №206
Виконавчого комітету Київської
районної ради (а. с. 105).

Ст. 119 Земельного кодексу України
передбачає, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

За ч. 7 ст. 118 ЗК України Відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

ОСОБА_2 не користувалась даною
земельною ділянкою та не доглядала за
нею, а також не проживала в квартирі
АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою
протягом багатьох років. Даний факт
підтверджуються, зокрема, відповідними
заявами сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_1 від 18
вересня 2013 року (а. с. 108-109), а також
висновком Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області від 15 вересня 2013 року
(а. с. 107).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 22 грудня 2010 року
відповідачам були виділені частки у
натурі із загального домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та закріплені
земельні ділянки на підставі угоди про
порядок користування земельною
ділянкою для обслуговування
зазначених в рішенні домоволодінь (а. с.
121).

В 2011 році ОСОБА_2 самовільно, без
погодження з сусідами та відповідними
службами здійснила реконструкцію
квартири АДРЕСА_1 збільшивши її площу з
62, 0 кв. м. до 276, 7 кв. м., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 19 вересня 2011 року серії
САЕ №537805 (а. с. 4) та технічного паспорту
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок виданого КП «ОМБТІ та РОН» 16
березня 2011 року.

Факт того, що позивачка здійснила
самовільно вищевказану реконструкцію
підтверджується також відповідними
листами Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області №01/11-4290, № 01/12-4291,
№05/1-4293 від 18 липня 2012 року, з яких
вбачається, що Інспекцією не
надавалось дозволу на початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції квартири АДРЕСА_1 по
пров. Компасному в м. Одесі (а. с. 111-113).

Тому, в подальшому відповідачі
звернулись до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання недійсними вищевказаного
свідоцтва про право власності,
технічного паспорту та інших
документів, що підтверджують незаконне
здійснення ОСОБА_2 реконструкцію
власної квартири.

Рішенням Одеського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року (а. с. 40), що набрало чинності,
визнані протиправними дії КП «ОМБТІ та
РОН» щодо внесення запису в технічний
паспорт на садибний (індивідуальний)
житловий будинок від 16 березня 2011 року
в графу експіляції земельної ділянки
даних, згідно яких у фактичному
користуванні ОСОБА_2 знаходиться 1260 кв.
м., з яких: забудовано - 144 кв. м., двір - 1116
кв. м. До того ж, обставини, встановлені
у даному рішенні, базуються також на
підставі нотаріально завіреної заяви
про порядок встановлення користування
земельною ділянкою та схему розподілу
земельної ділянки сторонами по справі,
які є співвласниками
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 який знаходиться на земельній
ділянці розміром 0, 1825 га.

Крім того, добросовісне користування
відповідачами вищевказаної земельної
ділянки підтверджується наступним.

З заяв сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_1 від 18
вересня 2013 року також вбачається, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добросовісно,
відкрито та безперервно користуються
ділянкою площею 0, 0468 га за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 132, 136).

18 липня 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до Одеської міської ради з
заявою про передачу їм безкоштовно в
приватну власність земельну ділянку
площею 0, 0468 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Управлінням архітектури та
містобудування Одеської міської ради
на вищевказану заяву та згідно ч. 3 ст. 116
Земельного кодексу України був
зроблений висновок (попередній) про
можливість передачі в спільну сумісну
власність земельних ділянок та
виділення сервітутів та обмежень від 05
січня 2012 року №14пр-П/01-15/3302 (а. с. 144), а
також розроблений відповідний проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність (а. с. 146).

У даному випадку, враховуючи
вищевикладене, суд вважає користування
відповідачами спірними земельними
ділянками правомірним та
добросовісним, а тому вважає
необґрунтованими вимоги ОСОБА_2 щодо
визначення порядку користування
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1 та визначення лише за
нею межі користування такою земельною
ділянкою.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду від 04 жовтня 1991 р. № 7
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» суди вирішують спори,
пов'язані з правом приватної власності
на жилі будинки, залежно від заявлених
вимог: про виділ частки з будинку (поділ
будинку); або про визначення порядку
користування жилим будинком.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
р. № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», ст.ст. 103, 116, 118, 119 Земельного
кодексу України, ст.ст. 16, 319, 358 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання порядку
користування земельною ділянкою, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Ю.Б. Свячена