Справа № 484/3862/14-ц
Провадження № 2/484/1612/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2014 року

Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого судді- Мельничук
О.В.

при секретарі - Голубковій
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Первомайську
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2014 року позивач звернувся з позовом
в якому просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарчими та надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,11 га в АДРЕСА_1 укладений 08.12.2008 року
між ОСОБА_2 та ним, посвідчений
приватним нотаріусом Первомайського
районного нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 4496.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
08.12.2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений
вищезазначений договір
купівлі-продажу, а так як він перебував
у шлюбі з 17.05.1995 року з ОСОБА_3, то вона
дала згоду на укладення вказаного
договору купівлі-продажу. Однак
вказаний договір купівлі-продажу був
удаваним правочином, а саме він
приховував інший правочин - договір
дарування вказаного вище житлового
будинку та земельної ділянки.

Продавцем за договором
купівлі-продажу і відповідачем по
справі є дядько позивача, який надав
йому для проживання та користування
належний йому житловий будинок із
земельною ділянкою. Однак, на момент
укладення цієї угоди в грудні 2008 року
нотаріальне оформлення договору
дарування житлового будинку та
присадибної земельної ділянки
коштувало значно дорожче, ніж
оформлення договору купівлі-продажу
цього майна і з метою зекономити кошти
на нотаріальне оформлення переходу
права власності і був укладений
договір купівлі-продажу. Це
підтверджує і та обставина що в п. 3
договору купівлі-продажу вказано що
«продаж житлового будинку з
господарчими та побутовими будівлями
та спорудами вчинено за 2000 грн. із яких:
житловий будинок за 1500 грн. та
земельної ділянки за 500 грн.» Всупереч
цьому п.4 вказаного договору
купівлі-продажу визначає, що згідно
Витягу реєстру прав власності на
нерухоме майно виданого Первомайським
МБТІ 30.10.2008 року загальна вартість
житлового будинку складає 15375 грн.. а
вартість земельної ділянки 3946 грн. Така
невідповідність між інвентарною
оцінкою та ціною угоди підтверджує те,
що угода була удаваною і кошти за цим
договором взагалі не передавались
продавцеві, оскільки він безкоштовно
передав житловий будинок з
господарчими та побутовими спорудами
та присадибну земельну ділянку, а
позивач отримав їх в дар.

В теперішній час між позивачем та його
дружиною різко погіршились сімейні
стосунки та вона стала погрожувати
розлученням та тим, що відбере будинок,
однак він не є об'єктом права спільної
власності подружжя, а є особистою
власністю позивача, оскільки фактично
отриманий ним в дар.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_6 позов підтримали
та просили його задовольнити. При цьому
ОСОБА_6, враховуючи заперечення ОСОБА_3
та її представника, які наполягали на
тому, що позивач пропустив строк
позовної давності, вказала, що початок
перебігу строку позовної давності
необхідно рахувати з часу припинення
шлюбних відносин, так як саме після
цього позивачу стало відомо про
порушення його прав,а не з моменту
укладання оспорюваного договору
купівлі-продажу.

В судовому засіданні відповідач позов
визнав повністю та просив його
задовольнити, підтвердивши що позивач
являється його племінником і він
дійсно йому подарував в 2008 році будинок
з присадибною земельною ділянкою по
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_5 просили в
задоволенні позову відмовити, так як
дійсно мало місце укладення договору
купівлі-продажу в 2008 році будинку з
присадибною земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 між відповідачем та позивачем,
так як продаж був здійснений за 40000 грн.,
із яких 20000 грн. були зібрано у сім'ї
ОСОБА_3, а 20000 грн. ОСОБА_3 передала її
мати. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3
мешкає з двома дітьми у спірному
будинку і це єдине житло, яке вони
мають, а даним позовом ОСОБА_1
намагається позбавити її та дітей
житла. Крім того, позивач пропустив
трирічний строк позовної давності,
так як договір був укладений 08.12.2008
року.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Із копії договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 08.12.2008 року (а.с.3-4) видно, що ОСОБА_2
продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,11
га в межах згідно з планом розташовану
по АДРЕСА_1 Миколаївської області.
Продаж вчинено за домовленістю сторін
за 2000 грн. із яких житловий будинок за
1500 грн., земельна ділянка за 500 грн. Ця
сума повністю сплачена покупцем
готівкою і отримана продавцем до
підписання цього договору. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Первомайського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_7 08.12.2008 року та
зареєстровано в реєстрі за № 4496. Те, що
позивач став власником вищезазначеної
нерухомості на підставі вказаного
договору купівлі-продажу
підтверджено і копіями Витягу з
Державного реєстру правочинів від
08.12.2008 року та Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
19.01.2009 року (а.с.5, 6).

Копією свідоцтва про укладення шлюбу
(а.с.9) підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб 17.05.1995 року, а копією
рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24.09.2014 року (а.с.59)
підтверджено, що вказаний шлюб було
розірвано. Згідно копій свідоцтв про
народження ( а.с.51, 52, 53) ОСОБА_1 та ОСОБА_3
мають синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 235 ЦК України передбачає, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Ст. 657 ЦК України передбачає, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Ст. 256 ЦК України передбачає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачає, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Ст. 261 ч.1 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Ст. 267 ч.3-5 ЦК України передбачає, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
трирічний строк позовної давності по
зверненню позивача з позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу необхідно рахувати з
моменту його укладення, тобто з 08.12.2008
року, так як він особисто приймав
участь в укладанні оспорюваного ним
договору купівлі-продажу і відповідно
знав та розумів який саме правочин
укладається і ніяких поважних причин
пропущення позовної давності ні
позивач, ні його представник в судовому
засіданні не надали.

Таким чином суд зазначає, що на момент
звернення до суду з позовом строк
позовної давності закінчився, однак в
зв'язку з тим, що наявні інші підстави
для відмови в задоволенні позову суд
відмовляє в позові в саме з підстав
його недоведеності і
необґрунтованості, так як ніяких
доказів того, що мало місце укладання
договору дарування, а не
купівлі-продажу житлового будинку з
господарчими та надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,11 га в
АДРЕСА_1 укладеного 08.12.2008 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надано в судовому
засіданні, а із вищевикладеного видно,
що сторони договору купівлі-продажу
виконали всі передбачені законом
умови укладання договору
купівлі-продажу нерухомого майна.

Ст. 88 ч.4 ЦПК України передбачає, що у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави. По даній справі
відсутні докази, понесених
відповідачем ОСОБА_2 судових витрат, а
тому відсутні підстави для їх
компенсації.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215, 294-296 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку з
господарчими та надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,11 га в
АДРЕСА_1 укладеного 08.12.2008 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого
приватним нотаріусом Первомайського
районного нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 4496.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: