Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 2-1645/08
Провадження № 22ц/782/5364/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого судді - Пащенко
Л.В.,

суддів: Медведєвої Л.П., Соловей
Р.С.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Луганську в
приміщенні апеляційного суду
Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 13
червня 2008 року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА :

13 березня 2008 року позивач
звернувся до суду з вказаним
позовом про визнання відповідача
таким , що втратив право користування
житловим приміщенням. В обґрунтування
позову позивач зазначив, що на праві
приватної власності йому належить
квартира за адресою: АДРЕСА_1. З 2003 року
син його померлої дружини ОСОБА_2, який
зареєстрований за вказаною адресою з 26
січня 1998 року, перестав проживати в
квартирі без поважних причин.

Оскаржуваним рішенням позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному
обсязі, визнано ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язано
Відділ громадянства, імміграції,
реєстрації фізичних осіб МВ УМВС
м.Сєвєродонецька Луганської області
зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку з
квартири.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. В обгрунтування доводів
апеляційної скарги посилаються на те,
що не проживає в спірній квартирі з
поважних причин, оскільки відбуває
покарання в місцях позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції .

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається
наступне, квартира за адресою : АДРЕСА_1,
належала на праві власності ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
26 листопада 1997 року, посвідченого
державним нотаріусом Сєвєродонецької
державної нотаріальної контори (а.с.7).

30 листопада 1991 року був
зареєстрований шлюб між позивачем
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8). Після
реєстрації шлюбу з дружина та її син
ОСОБА_2 були зареєстровані в спірній
квартирі. Згідно з актом від 11.03.2007
року відповідач не мешкає в квартирі з
2003 року(а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 не проживає в
спірному житловому приміщенні понад
встановлений законом шестимісячний
строк, і це не обумовлено поважними
причинами.

Між тим, з таким висновком
суду погодитися не можна, оскільки він
не відповідає матеріалам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК України,
які суд застосував до спірних
правовідносин, при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Разом із тим жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад
шість місяців у випадках: 1) призову на
строкову військову службу або
направлення на альтернативну
(невійськову) службу, а також призову
офіцерів із запасу на військову службу
на строк до трьох років протягом усього
періоду проходження зазначеної
військової служби; перебування на
військовій службі прапорщиків,
мічманів і військовослужбовців
надстрокової служби - протягом перших
п'яти років перебування на дійсній
військовій службі; 2) тимчасового
виїзду з постійного місця проживання
за умовами і характером роботи або у
зв'язку з навчанням (учні, студенти,
стажисти, аспіранти тощо), у тому числі
за кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання; 3)
влаштування дитини (дітей) на виховання
до родичів, опікуна чи піклувальника, у
прийомну сім'ю, дитячий будинок
сімейного типу, заклад для дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, - протягом усього часу їх
перебування у родичів, опікуна чи
піклувальника, прийомній сім'ї,
дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування;
4) виїзду у зв'язку з виконанням
обов'язків опікуна чи піклувальника,
наданням батькам-вихователям
житлового будинку або багатокімнатної
квартири для створення дитячого
будинку сімейного типу - протягом
усього часу виконання таких обов'язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у
тому числі дітей-інвалідів, у
будинку-інтернаті та іншій установі
соціальної допомоги - протягом усього
часу перебування в них; 6) виїзду для
лікування в
лікувально-профілактичному закладі -
протягом усього часу перебування в
ньому; 7) взяття під варту або
засудження до арешту, обмеження волі,
позбавлення волі на певний строк чи
довічне позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою або
відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.

Поважність причин відсутності
особи за місцем проживання
визначаються судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та правил ст. 212 ЦПК
України щодо оцінки доказів.

Суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України зазначені
положення закону до уваги не взяв та не
перевірив наявність обставин за яких
жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців

У зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням при вирішенні справи норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Позивач просив визнати
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням з
підстави його тривалого не проживання
в квартирі без поважних причин.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності члена сім'ї
наймача з ним зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК Україн
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Так доводи апелянта, що він не може
бути позбавлений права користування
спірною квартирою, оскільки перебуває
в місцях позбавлення волі,
підтверджені копією вироку від 16
листопада 2011 року, відповідно до якої,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджений
Заводським районним судом міста
Дніпродзержинська Дніпродзержинської
області за ст. 186 ч. 2 КК України та йому
призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 4 роки 6
місяців. З 2 серпня 2011 року ОСОБА_2
тримається під вартою. Крім того,
відповідача було засуджено 27.06.2000 року
Сєверодонецьким міським судом
Луганської області до 1 року 6 місяців
позбавлення волі, 29.08.2002 року до 3 років
позбавлення волі, 22.08.2006 року до 5 років
позбавлення волі.

Отже, відсутність відповідача
в спірній квартирі понад шість місяців
відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України у
зв'язку з відбуванням покарання за
вироком суду не є підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування цим приміщенням, у зв'язку
з чим позов в зазначеній частині є не
обґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Відповідно до копії свідоцтва
про смерть позивач ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 310 ЦПК України
передбачено, що рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 205
ЦПК України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо померла
фізична особа, яка була однією із
сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Статтею 37 ЦПК України визначено, що у
разі смерті фізичної особи суд залучає
до участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

При процесуальному правонаступництві
має місце перехід процесуальних прав
та обов'язків під час процесу від
однієї особи, яка була стороною або
третьою особою у справі, до іншої, яка
не брала участі у справі. За загальним
правилом процесуальне
правонаступництво можливе не з усіх
вимог, а тільки з тих, які мають
майновий характер. Правонаступництво
не допускається, якщо вимога тісно
пов'язана з особою, тобто коли йдеться
про захист особистого немайнового
права.

Пред'являючи позов про визнання
членів своєї сім'ї такими, що втратили
право на користування жилим
приміщенням у спірній квартирі, ОСОБА_3
захищав свої особисті житлові права,
які є немайновими та тісно пов'язані з
його особою, тому правонаступництво за
цими правовідносинами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Частиною 1 статті 310 ЦПК України
передбачається, що рішення суду
підлягає скасуванню в апеляційному
порядку із закриттям провадження у
справі з підстав, визначених статтею 205
цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення,
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі з підстави,
визначеної п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 205, 310 ЦПК України,
колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 13
червня 2008 року скасувати.

Провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
закрити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: