УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної
Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І., Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,за участю позивача
та представника позивача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, третя особа - Київське міське
управління юстиції про визнання
недійсним договору купівлі-продажу за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4, в якому
просила усунути перешкоди в
користуванні власністю шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що 19 березня 2009 року на
підставі договору купівлі-продажу
придбала у ОСОБА_4 вказану квартиру,
проте остання не виконала умови
договору в частині зняття з
реєстраційного обліку, що порушує її
права як власника квартири.

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що в момент
укладення договору знаходилася у
такому стані, коли не розуміла значення
своїх дій і не могла керувати ними, а
правочин не відповідав її внутрішній
волі.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києві від 19 червня 2013 року
позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
зняття з реєстраційного обліку
залишено без розгляду.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києві від 19 червня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 19 березня 2009 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволені
позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
позивача, представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач на
момент укладення договору
купівлі-продажу виявляла ознаки
психічного розладу, які здійснили
істотний вплив на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд вважав не доведеним
факт того, що ОСОБА_4 під час укладення
спірного договору за станом свого
здоров'я не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Проте з такими висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 19 березня 2009 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 822 та
зареєстрований КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності» за № 5912.

Як вбачається з висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи
Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи
Головного управління охорони здоров'я
та медичного забезпечення Київської
міської державної адміністрації № 711
від 6 липня 2012 року ОСОБА_4 на момент
укладення договору купівлі-продажу
виявляла ознаки психічного розладу,
які здійснили суттєвий вплив на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, обмежуючи
цю здатність.

Крім того, матеріали справи містять
відомості про те, що після укладення
спірного договору позивач зверталася
до правоохоронних органів із заявою
про злочин щодо (по факту) незаконного
заволодіння її квартирою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦК
України правочин, вчинений дієздатною
фізичною особою в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій і(або)
не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» справи про
визнання недійсним правочину
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Висновок про тимчасову недієздатність
особи слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів і йому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами будь-які зовнішні
обставини (показання свідків про
поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення такого
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними.

Вимоги про визнання угоди недійсною з
цих підстав вирішуються з урахуванням
як висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів, що
підтверджують чи спростовують доводи
позивача про те, що в момент її
укладення він не розумів значення
своїх дій і не міг керувати ними, що
було враховано судом першої інстанції
при ухваленні рішення.

Натомість апеляційний суд, перевіряючи
в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції, у порушення вимог
чинного процесуального та
матеріального законодавства України
дійшов помилкового висновку про
необхідність скасування законного й
обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
з підстав, передбачених ст.339 ЦПК
України із залишенням в силі рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4
грудня 2013 року скасувати, рішення
Святошинського районного суду м. Києві
від 19 червня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:
Є.П.
Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко