НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Миколаївської
сільської ради, третя особа:
Новомосковська районна державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до Миколаївської
сільської ради, третя особа:
Новомосковська районна державна
нотаріальна контора, про визнання прав
забудовника на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом.

В ході судового розгляду позивач
змінила предмет позову, яким, з
урахуванням уточненої позовної заяви,
просила визнати за нею право власності
на житловий будинок - А з прибудовою - а,
загальною площею 54,8 кв.м., житловою
площею 26,7 кв.м., що складаються з кухні
1-1, площею 13,8 кв.м., туалету 1-2, площею 1,5
кв.м., передпокою 1-3, площею 9,5 кв.м.,
ванної - 1-4, площею 3,3 кв.м., кімнати 1-5,
площею 6,0 кв.м., кімнати 1-6, площею 4,1
кв.м., кімнати 1-7, площею 16,6 кв.м.; ганку;
сараю - Б; навісу - б; вбиральні - В; сараю-
Г; погріба - пг; літньої кухні - Д; гаражу
- Е; сараю - Є; навісу - Ж; вольєру - 3 ;
колонки - к; зливної ями - з/я; зливної
ями - з/я; хвіртки - № 1; ворот - № 2;
огорожі - № 3; огорожі - № 4; хвіртки - № 5;
ворот - № 6; огорожі - № 7; воріт - № 8;
огорожі - № 9; замощення - І,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування свого позову позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла її мати - ОСОБА_2, після смерті
якої відкрилась спадщина у вигляді
земельної ділянки (паю) на території
Миколаївської сільської ради, а також
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Померла ОСОБА_2 заповіту не склала, її
чоловік - батько позивачки, помер
раніше у 1984 році, а тому позивачка є
єдиним спадкоємцем.

13.08.2002 року вона отримала свідоцтво про
право на спадщину після смерті матері
за законом на земельну ділянку, однак
реєстратором Новомосковського РКП БТІ
«Інвентаризатор» та державним
нотаріусом їй було відмовлено в
реєстрації права власності й видачі їй
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок, оскільки померлою
ОСОБА_2 за життя не був оформлений
належним чином правовстановлюючий
документ на нього.

За таких обставин, позивачка
позбавлена можливості вступити в
спадкування через те, що спадкодавець
ОСОБА_2 не оформила правовстановлюючі
документи на вищевказане нерухоме
майно, у зв'язку з чим, остання вимушена
звернутися з даним позовом до суду за
захистом своїх невизнаних і
оспорюваних прав.

В судове засідання позивач не
з'явилася, її представник ОСОБА_3 надала
суду заяву про розгляд справи у свою
відсутність, позовні вимоги підтримала
у повному обсязі, просила їх
задовольнити.

Представник відповідача -
Миколаївської сільської ради в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, якою просив розглянути справу
без участі представника сільради,
справу просив розглянути згідно
чинного законодавства.

Представник третьої особи -
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію свідоцтва про смерть,
відповідно до якого ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2
заповіту не склала, а тому спадкування
в даному випадку здійснюється за
законом.

Як видно з матеріалів спадкової справи,
заведеної Новомосковською районною
державною нотаріальною конторою, після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, її
спадкоємцем є донька - ОСОБА_1 (а.с.38-42).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою
померлої ОСОБА_2, і після укладання
шлюбу 05.11.1977 року з ОСОБА_4, змінила
прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що
стверджується свідоцтвом про
народження та відміткою про сімейний
стан в паспорті (а.с.8, 14 на обороті).

На виконання вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України,
ОСОБА_1 звернулася до Новомосковської
районної державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_2,
однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину їй було відмовлено, оскільки
відсутній правовстановлюючий документ
на житловий будинок (а.с.7).

Суду надано копію технічного паспорту
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1, з якого вбачається, що
власником даного будинку є ОСОБА_2
(а.с.11-13).

Суду надано також довідку № 94, видану
16.01.2014 року виконавчим комітетом
Миколаївської сільської ради, з якої
вбачається, що згідно даних
погосподарських книг Миколаївської
сільської ради, ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя була власницею
житлового будинку АДРЕСА_1, і в її
користуванні була земельна ділянка за
цією адресою в розрізі 287 кв.м. (а.с.10).

Відповідно до абз.3 ч. 2 ст. 331 Цивільного
кодексу України, якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 8 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності Цивільного
кодексу України 2003 року та Законом
України від 1 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину, а у
випадку якщо це право оспорюється або
не визнається іншою особою, право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
PCP, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, яка регулювала виникнення
права власності у самих спадкодавців
на момент закінчення будівництва
будинків, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися в
тому числі і на підставі записів у
погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації нього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988
роках сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

З вищевикладеного вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1, належав на
праві власності померлій ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Вирішуючи питання щодо визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку спадкування після смерті
ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, записи в
погосподарській книзі суд оцінює в
сукупності з іншими доказами по справі,
зокрема, технічним паспортом на
житловий будинок.

Отже, аналізуючи викладене, суд вважає
за необхідне визнати за ОСОБА_1 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 3, 58, 10, 57, 60, 212, 214, 215, 224 ЦПК України,
ст. ст. 1223, 1225, 1261, 1267 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської
сільської ради, третя особа:
Новомосковська районна державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом -
задовольни.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок - А з
прибудовою - а, загальною площею 54,8
кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що
складаються з кухні 1-1, площею 13,8 кв.м.,
туалету 1-2, площею 1,5 кв.м., передпокою 1-3,
площею 9,5 кв.м., ванної - 1-4, площею 3,3
кв.м., кімнати 1-5, площею 6,0 кв.м., кімнати
1-6, площею 4,1 кв.м., кімнати 1-7, площею 16,6
кв.м.; ганку; сараю - Б; навісу - б;
вбиральні - В; сараю- Г; погріба - пг;
літньої кухні - Д; гаражу - Е; сараю - Є;
навісу - Ж; вольєру - 3 ; колонки - к;
зливної ями - з/я; зливної ями - з/я;
хвіртки - № 1; ворот - № 2; огорожі - № 3;
огорожі - № 4; хвіртки - № 5; ворот - № 6;
огорожі - № 7; воріт - № 8; огорожі - № 9;
замощення - І, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, що не була присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
В.В.Березюк