АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2802/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2056/К/14
Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі:Трофименко О.О.

за участі: представника позивача
Курдюмова Михайла Миколайовича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 15 липня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ
«Альфа-Банк") звернулось із позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в
якому просило стягнути з відповідача
на його користь заборгованість в сумі
4273602,04 грн., з яких за кредитом 514178,04 грн.,
по відсотках 417434,18 грн., та пеня 3341989,82
грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 06.12.2007 року між позивачем
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір на купівлю транспортного
засобу.

Також 06.12.2007 року в забезпечення
виконання вказаного кредитного
договору між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки.

Боржником за кредитним договором
зобов'язання не виконуються, у зв'язку з
чим позивач звернувся з даним позовом
до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 15 липня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк»
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк»,
посилаючись на неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, неповноту з'ясування обставин
справи, а також необґрунтованість
рішення, просив його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що суд першої інстанції
ухвалюючи оскаржуване рішення
посилався на твердження позивача щодо
її відсутності в Україні на час
укладення договору поруки, а також усні
посилання відповідача щодо підписання
договору поруки не нею. Зазначив, що
договір поруки на теперішній час є
чинним, оскільки ніким не оспорений.

Вважає, що суд першої інстанції
оскаржуване рішення побудував на
припущенні. Зокрема, головуючим в
судовому засіданні при візуальному
огляді договору поруки та ксерокопій
паспорта відповідача, що є в матеріалах
справи було встановлено, що зазначені
підписи мають відмінності. При цьому
наголосив, що правомірність договору
поруки відповідачем не оспорено та це
взагалі не є предметом позову. Також
вважає, що суд першої інстанції дійшов
хибного висновку щодо обов'язку
позивача доводити правомірність
договору поруки, викликати свідків з
цього приводу та заявляти клопотання
щодо проведення відповідної
експертизи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 06.12.2007 року між
позивачем та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 700002266 на купівлю
транспортного засобу (а.с.5-9).

Також в забезпечення виконання
вказаного кредитного договору 06.12.2007
року між позивачем та ОСОБА_6 було
укладено договір поруки № 700005566-П (а.с.
12).

Боржником за кредитним договором
зобов'язання не виконуються в
результаті чого виникла
заборгованість, яка станом на 23.04.2014
року складає 4273602,04 грн. з яких:
прострочена заборгованість за
кредитом - 514178,04 грн., за відсотками -
417434,18 грн., та пеня - 3341989,82 грн.

Також судом встановлено, що до
договору поруки додаються копії
паспорту громадянина України на ім'я
ОСОБА_4 та довідки про присвоєння їй
ідентифікаційного коду (а.с. 13-14). При
цьому, на усіх вказаних документах
маються підписи після напису «копія
вірна» від імені ОСОБА_4 Проте,
візуальним оглядом встановлено, що
вказані підписи у договорі та на копіях
документів мають суттєві візуальні
відмінності від зразку підпису ОСОБА_4,
що мається в її паспорті.

Крім того, відповідно відміток
прикордонного контролю України у
паспорті ОСОБА_4 (а.с. 33-34) маються записи
про її вибуття за межі України з
дитиною 05.12.2007 року з аеропорту
Бориспіль та її повернення 15.12.2007 року у
той же пункт перетину державного
кордону. Тобто, в момент укладання
договору поруки, остання була
відсутньою на території України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Крім того, в розумінні ст. 61 ЦПК України
факт підписання договору поруки
відповідачкою ОСОБА_4 підлягає
доведенню позивачем, оскільки він не
визнаний відповідачем по справі.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
предметом доказування у даній справі є
сам факт укладення між сторонами
договору поруки, як підстави для
виникнення зобов'язання та, відповідно,
заборгованості відповідача перед
позивачем.

Проте, позивач вказаними правами не
скористався та належних доказів на
підтвердження заявлених ним позовних
вимог не надав.

Зокрема, позивачем не надано жодних
доказів на спростування тверджень
відповідача про її відсутність в межах
України в день укладення договору.

Крім того, позивачем також не
спростовано ствердження відповідача
про те, що підписи у договорі їй не
належать - клопотань про призначення
експертизи не заявлено, інших доказів
не надано.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи, а також є не згодою з висновками
суду по оцінці доказів та зводяться до
їх переоцінки.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, ст. 308, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 15 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: