Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/86/14
Головуючий у 1 інстанції Воробйов А.В.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 16
жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк»
у м. Запоріжжі, треті особи: Запорізьке
обласне управління захисту прав
споживачів, Управління НБУ у
Запорізькій області, Страхова компанія
«Юнівес», Комітет по контролю над
банківськими установами
Всеукраїнській громадській
організації «Спілка громадських
організацій України «Народна Рада»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання кредитного
договору недійсним

В С Т А Н О В И Л
А:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі Філії «Відділення ПАТ
Промінвестбанк» у м. Запоріжжі, треті
особи: Запорізьке обласне управління
захисту прав споживачів, Управління
НБУ у Запорізькій області, Страхова
компанія «Юнівес», Комітет по контролю
над банківськими установами
Всеукраїнській громадській
організації «Спілка громадських
організацій України «Народна Рада» про
визнання кредитного договору
недійсним.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 березня 2013 року
до участі у справі у якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача залучено ТОВ «Кредитні
ініціативи».

В позові зазначено, що 29.12.2005 року між
позивачем та ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі Комунарського без
балансового відділення філії
«Відділення Промінвестбанку в
м.Запоріжжя» укладено договір про
іпотечний кредит №16/ІК-05, згідно умов
якого, банк зобов'язався надати йому
споживчий кредит в сумі 32 000 доларів
США, а він зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування.

ОСОБА_2 вважає укладений договір таким,
що не відповідає вимогам цивільного
законодавства України та має бути
визнаний недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 16
жовтня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Від третьої особи ТОВ «Кредитні
ініціативи» надійшли заперечення на
апеляційну скаргу, в яких наводяться
думки щодо безпідставності доводів
апеляційної скарги. Третя особа
просить ухвалити про відмову у
задоволенні апеляційної скарги та
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

В засідання апеляційного суду сторони,
будучи належно та своєчасно
повідомленими про час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в справі рекомендованими
поштовими повідомленнями про вручення
судових повісток про виклик, не
з'явилися. З клопотаннями про
відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду не
звернулися. Судова колегія ухвалила
про можливість розглядати справу за
відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

29.12.2005 року між позивачем та ЗАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
Комунарського без балансового
відділення філії «Відділення
Промінвестбанку в м.Запоріжжя»
правонаступником якого є відповідач
Публічне акціонерне товариство
Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», який
бере участь у справі в особі Філії
«Відділення ПАТ Промінвестбанк» у м.
Запоріжжі укладено договір про
іпотечний кредит №16/ІК-05 (а.с.3 т.2)

За умовами цього договору банк надав
ОСОБА_2 кредит у сумі 32000,00 доларів США
для придбання ним нерухомості під 12%
річної процентної ставки з
забезпеченням зобов'язання іпотекою з
кінцевим терміном повернення кредиту
та відсотків за ним не пізніше 29.12.2025р.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові
суд першої інстанції вірно виходив з
системного застосування норм
матеріального права, зокрема, ст.ст. 526,
543, 575, 589, 590, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України
за якими зобов'язання за договором, у
тому числі за договором кредиту, за
яким кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, з
застосуванням відповідальності за
порушення позичальником грошового
зобов'язання, у тому числі зі
зверненням стягнення на предмет
застави, а саме на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення суд, виходячи з
вказаних позивачем правових підстав
позовних вимог, зокрема ст. 203, 215, 230 ЦК
України, дійшов правильного висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для визнання спірного договору
недійсним.

Позивач у позові вказував, що банк увів
його в оману щодо істотних умов
договору.

Вказані обставини не мають свого
підтвердження.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які випливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення угоди позивач отримав
примірник договору, підписання якого є
підтвердженням факту ознайомлення,
розуміння сторонами умов та згоди
сторін з усіма визначеннями, умовами та
змістом договору.

У справі відсутні необхідні за законом
обставини для висновку про укладення
правочину під впливом обману з боку
банку.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності договору чисельним
нормам законодавства України зокрема
Закону України «Про захист прав
споживачів» не мають свого
підтвердження.

Вказані доводи відповідають змісту
позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції. Наведені позивачем
обставини не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом першої інстанції, що потягло
відмову у задоволенні позову.

Викладене не спростовує висновки
рішення суду і не може бути підставою
для визнання правочину недійсним,
оскільки при укладенні цивільних
правових угод діє закріплений ст. 627 ЦК
України принцип свободи договору.

Згідно вказаної норми матеріального
права та відповідно ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Посилання апелянта на необхідність при
укладенні вказаного кредитного
договору враховувати вимоги
законодавства про захист прав
споживачів є неприйнятними, оскільки
ст. 627 ЦК України доповнена ч. 2 такого
змісту Законом України від 22.09.2011р.,
який набрав чинності 16.10.2011р. у той час,
коли оспорений договір укладений
29.12.2005р. і на питання його дійсності не
впливають наведені зміни до норм
цивільного закону.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції вимог
ст. 215 ЦПК України в частині
відповідності цій нормі
процесуального права змісту рішення
суду мають своє підтвердження.

Проте, вказані порушення не призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
не тягнуть скасування оскарженого
рішення.

Такі висновки апеляційного суду
ґрунтуються зокрема на роз'ясненнях п.
18 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24.10.2008р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» де сказано:
визнавши, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а наведені в апеляційній скарзі
недоліки у розгляді справи не вплинули
на суть ухваленого рішення,
апеляційний суд згідно зі статтею 308
ЦПК ухвалою відхиляє апеляційну скаргу
та залишає рішення без змін і
обов'язково наводить у ній мотиви, з
яких доводи апеляційної скарги
відхиляються. Водночас апеляційним
судам необхідно враховувати, що
законне, обґрунтоване та правильне по
суті й справедливе рішення суду не може
бути скасоване з одних лише формальних
міркувань.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: