Справа № 752/890/14-ц
Провадження №: 2/752/2067/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі
головуючого судді Пасинок В.С., при
секретарі Мушта І.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

у серпні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Протокольною ухвалою від 13.02.2014 року на
виконання ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від 11
грудня 2013 року до участі у справі в
якості третьої особи залучено ОСОБА_3

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідача ОСОБА_2 згідно постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 07 вересня 2012 року є винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 08 серпня 2012 року за участю
автомобіля «Lexus IS 250» державний
номерний знак НОМЕР_5 та мотоцикла «BMW»
державний номерний знак НОМЕР_3.

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди йому як
особі, яка керувала автомобілем
мотоциклом«BMW» державний номерний знак
НОМЕР_3, була заподіяна матеріальна та
моральна шкода, розмір яких становить 55
459,84 грн. та 10 000,00 грн. відповідно.

Тому, просив стягнути з останнього на
його користь вказані вище суми, а також
судові витрати по справі.

В ході розгляду справи позивач уточнив
свої вимоги та просив остаточно суд
стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування
матеріального збитку 55 459,84 грн., у
відшкодування моральної шкоди - 100 000,00
грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав
обґрунтування позову з урахуванням
його уточнень та просив суд його
задовольнити з обставин, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в ході
розгляду справи проти пред'явленого
позову заперечили у повному обсязі,
вважаючи їх надуманими та
безпідставними, тому просили суд
відмовити у їх задоволенні.

В обґрунтування своєї позиції
посилався на необґрунтованість
розміру завданої позивачу шкоди,
необ'єктивність проведеної останнім
експертизи, а також відсутністю
підтвердження законності підстав
керування позивачем транспортним
засобом на момент
дорожньо-транспортної пригоди.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, надіславши заяву про розгляд
справи за його відсутності, також
просив задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

За таких обставин, заслухавши сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Так, в ході розгляду справи судом
встановлено та не заперечувалось
сторонами, що власником мотоцикла «BMW»
державний номерний знак НОМЕР_3 є третя
особа у справі - ОСОБА_3

Також, судом встановлено, що мотоцикл
третьої особи «BMW» державний номерний
знак НОМЕР_3 було пошкоджено у
дорожньо-транспортній пригоді, яка
мала 08 серпня 2012 року на перехресті
Столичного шосе та заїзду на територію
санаторію «Жовтень» в м. Києві за
участю мотоцикла «BMW» державний
номерний знак НОМЕР_3 під керуванням
позивача та автомобіля «Lexus IS 250»
державний номерний знак НОМЕР_5 під
керуванням відповідача ОСОБА_2

Згідно постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 07 вересня 2012
року водій автомобіля «Lexus IS 250»
державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2
визнаний винним у порушенні ПДР
України, що призвело до пошкодження
транспортних засобів та, як наслідок,
до вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП (а.с. 5).

Як встановлено в ході розгляду справи,
вказана постанова суду не є скасованою
та набрала законної сили в
установленому законом порядку.

Доказів зворотного в розпорядження
суду не надано.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та враховуючи, що
вищевказана постанова суду на даний
час не скасована і набрала чинності,
суд дійшов до висновку про те, що
позивач звільнений від доказування
обставин події, що стала приводом для
звернення до суду з цим позовом.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відповідно до
ст. 21 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
відповідача застрахована в
установленому законом порядку не була.
Доказів на підтвердження зворотного в
розпорядження суду стороною
відповідача надано не було.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», враховуючи, що
відповідно до ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

До таких осіб належить і особа, яка
керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1. Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має
вирішити питання про залучення до
участі у справі власника майна як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача у порядку,
передбаченому статтями 35, 36 ЦПК,
оскільки рішення у справі може
вплинути на його права та обов'язки
щодо однієї зі сторін.

Як встановлено в ході розгляду справи,
на момент дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_1 на законних підставах
використовував транспортний засіб -
мотоцикл «BMW» державний номерний знак
НОМЕР_3.

Доказів зворотного в розпорядження
суду не надано. Наданий в судовому
засіданні представником відповідача
лист ВДАІ Обухівського РВ ГУ МВС
України в Київській області № 1304 від 16
серпня 2013 року на адвокатський запит №
27-02/1 від 24 липня 2013 року щодо накладення
на позивача адміністративного
стягнення у розмірі 510,00 грн. за
наслідками розгляду адміністративного
протоколу серії АА2 № 687172 від 08 серпня
2012 року, не спростовує зазначених вище
висновків суду, оскільки не дає підстав
для тверджень щодо відсутності у
позивача на момент
дорожньо-транспортної пригоди
документів, визначених п. 2.1. Правил
дорожнього руху України, так само як
законності підстав для використання
мотоциклу «BMW» державний номерний знак
НОМЕР_3. Клопотань в порядку ст. ст. 133-137
ЦПК України представником відповідача,
на підтвердження своєї позиції з
даного приводу, заявлено не було, так
само не було під час розгляду цієї
справи в суді наведено жодного доказу в
розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК
України на обґрунтування своїх доводів
з порушеного питання.

Відповідно до загальних положень,
викладених в ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкода завдана не з її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1992 року (із змінами та доповненнями)
роз'яснено, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Тому, оскільки відповідач ОСОБА_2
винний у вчиненні ДТП, в якому було
заподіяно шкоду позивачу через
недотримання вимог Правил дорожнього
руху України під час експлуатації
джерела підвищеної небезпеки, суд
приходить до висновку про те, що з
урахуванням вимог ст. 1187 ЦК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заподіяна
останньому матеріальна шкода.

При зверненні до суду позивачем розмір
матеріальної шкоди, завданої йому
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 08 серпня 2012
року, визначений в сумі 54 359, 84 грн., що
згідно звіту № 38/09/12 від 25 вересня 2012
року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4
на підставі акта огляду транспортного
засобу від 19 вересня 2012 р, є вартістю
матеріальних збитків, завданих
власникові колісного транспортного
засобу «BMW» державний номерний знак
НОМЕР_3 (а.с. 6-26).

Оскільки в ході розгляду справи судом
підстав для критичної оцінки звіту №
38/09/12 від 25 вересня 2012 року не
встановлено, відповідачем доказів в
розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України на
спростування доводів позивача в
розпорядження суду не надано,
клопотань задля обґрунтування своєї
позиції щодо забезпечення доказів не
заявлено, суд, виходячи із принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК
України, приймаючи до уваги викладене,
приходить до висновку про можливість
прийняття до уваги позиції ОСОБА_1 щодо
стягнення з ОСОБА_2 у відшкодування
матеріальної шкоди 54 359, 84 грн. як
доведеної належними та допустимими
доказами, як того вимагає ЦПК України,
сумніву в достовірності яких у суду не
виникло.

Разом з тим, суд критично оцінює, а тому
не приймає до уваги твердження сторони
відповідача щодо завищення розміру
матеріальної шкоди, завданої позивачу,
оскільки, як вже зазначалося вище,
останні є недоведеними, виходячи з
положень ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, суд розглядає справи в
межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів, сторони
мають рівні права щодо надання доказів,
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

З боку відповідача в розпорядження
суду не було надано доказів на
підтвердження його позиції щодо
безпідставності та необґрунтованості
заявленого ОСОБА_1 позову.

Крім того, в ході розгляду справи
відповідач не скористався жодним із
наданих йому як особі, яка бере участь у
справі, цивільно-процесуальним
законодавством правом, визначеним у ст.
27 ЦПК України, а також порядком
витребування доказів, який
передбачений правилами ст.ст. 133-137 ЦПК
України, та не витребував у
встановленому законом порядку доказів,
необхідних йому для обґрунтування
своєї позиції.

Отже, враховуючи вказані положення ЦК
України про відшкодування шкоди та ЦПК
України, суд приходить до висновку про
правомірність вимоги позивача щодо
стягнення з ОСОБА_2 на його користь у
відшкодування матеріальної шкоди 54 359,
84 грн. та 1 100,00 грн. витрат на проведення
оцінки завданих збитків.

Разом з тим, розглядаючи уточнені
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо
стягнення з останнього у відшкодування
моральної шкоди 100 000,00 грн., суд дійшов
до висновку про необхідність
часткового задоволення позову в цій
частині, виходячи з наступного.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України (ч. 1
ст. 1167 ЦК України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного
суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
визначено поняття моральної шкоди. Під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду, позивачем в
обґрунтування заподіяння йому з боку
відповідача моральної шкоди було
зазначено про те, що під час ДТП він
зазнав фізичних та душевних страждань,
відчув погіршення стану свого
психічного та фізичного здоров'я,
зазнав порушення сну.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у
випадку, коли щодо отримання доказів у
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, є складнощі, суд за їх
клопотанням зобов'язаний витребувати
такі докази. Клопотання про
витребування доказів має бути подано
до або під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті із
долученням відомостей про
неможливість отримання таких доказів
особисто стороною або іншою особою, яка
бере участь у справі. У заяві про
витребування доказів має бути
зазначено, який доказ вимагається,
підстави, за яких особа вважає, що доказ
знаходиться в іншої особи, обставини,
які може підтвердити цей доказ.

В ході розгляду справи позивачем
клопотань заявлено не було. І це при
тому, що у судовому засіданні судом
роз'яснювалося право сторін заявляти
клопотання, в тому числі і про
витребування відповідних доказів,
однак сторонами, зокрема, стороною
позивача, останніх заявлено не було,
зазначеними в ст. ст. 27, 137 ЦПК України
правами та порядком витребування
доказів позивач та його представник не
скористались та не витребували у
встановленому законом порядку доказів,
необхідних для обґрунтування своєї
позиції.

Враховуючи положення вказаних статей,
заявлене позивачем відшкодування
завданої моральної шкоди в розмірі 100
000,00 грн. визнається судом завищеним та
неадекватним характеру порушеного
права позивача та таким, що не
відповідає вимогам розумності.

Тому, зважаючи на наведене та,
враховуючи характер завданих
моральних страждань, суд, приймаючи до
уваги вимоги розумності і
справедливості, дійшов до висновку про
те, що позовна вимога позивача про
стягнення з відповідача на його
користь моральної шкоди є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При цьому судом враховано, що через
неправомірні дії відповідача позивач
втратив нормальний спосіб життя, що
кардинально порушило його життєві
зв'язки, що спричиняло йому моральних і
фізичних страждань.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди суд
вважає необхідним задовольнити
частково, стягнувши з відповідача на
його користь позивача 1 000,00 грн., в іншій
частині відшкодування моральної шкоди
суд вважає за необхідне відмовити,
оскільки розмір шкоди, заявлений
позивачем, не доведений наданими
доказами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 23, 979, 988, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3,
5, п. 9.3 ст. 9, п. 27.1 ст. 27, п. 27.5 ст. 27, п. 22.3 ст.
22, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01 липня 2004
року № 1961-IV, п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду від
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» 31
березня 1995 року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61,
81, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_6, виданий Дарницьким РУ ГУ
МВС України в м. Києві 4 січня 1996 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, адреса:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальних збитків 55
459 (п»ят»есят п"ять тисяч чотириста
п»ятдесят дев»ять) гривень 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_6, виданий Дарницьким РУ ГУ
МВС України в м. Києві 4 січня 1996 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, адреса:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 1000 (одну
тисячу) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_6, виданий Дарницьким РУ ГУ
МВС України в м. Києві 4 січня 1996 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, адреса:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір
у розмірі 564,60 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок