АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/969/14
Головуючий1 інстанції -
Справа №641/5352/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.
Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець
А.В.,

при секретарях - Татаріновій А.М.,
Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, кредитної спілки «Фінансова
підтримка», старшого державного
виконавця Комінтернівського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Бублій Анни Вікторівни про
виключення з акту опису майна та
звільнення з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

7 квітня 2010р. ОСОБА_2 звернулася до суду
з вищевказаним позовом, з урахуванням
його уточнень просила виключити з
опису та звільнити з-під арешту
квартиру АДРЕСА_1; виключити з опису та
звільнити з арешту майно, описане
державним виконавцем відповідно до
акту від 08.11.2012р., а саме телевізор
«Самсунг», два дивани, телевізор «Соні»
та відеомагнітофон «Панасонік».

В обґрунтування позову посилалася на
те, що ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 31.10.2012р. відкрито
провадження по цивільній справі за
позовною заявою Кредитної спілки
«Фінансова підтримка» до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про стягнення боргу. Відповідно
до ухвали Дзержинського районного суду
м. Харкова від 31.10.2012р. вищевказаний
позов забезпечено та накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1 та все майно, що
знаходиться за вказаною адресою.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження, на підставі ухвали суду
від 31.10.2012р. накладено арешт на квартиру
та майно, що належить на праві
власності ОСОБА_4, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Актом опису та арешту майна від 08.11.2012р.
описано та накладено арешт на таке
майно: телевізор «Самсунг», два дивани,
телевізор «Соні» та відеомагнітофон
«Панасонік».

Позивачка ОСОБА_2 вважає, що накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 та все
майно, що знаходиться в ній є
незаконним, оскільки власником даної
квартири є саме ОСОБА_2, а не ОСОБА_4
Вказану квартиру позивач отримала на
підставі обмінного ордеру, №1279 серії М
від 25.03.1993р., та сплатила пайовий внесок
в сумі 5060,00 крб. до ЖБК «Експрес». Також
ОСОБА_4 не є власником майна, яке
відповідно до акту було описано
державним виконавцем, оскільки воно
було придбано матір'ю позивачки за її
особисті кошти.

За таких обставин, позивачка вважала,
що її права як власника майна порушені.

В судовому засіданні першої інстанції
позивачка підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, представник
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти
позову не заперечував, представник
відповідача кредитної спілки
«Фінансова підтримка» заперечував
проти задоволення позову, посилаючись
на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 05
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Судова колегія, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання:

чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,

якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтував своє
рішення тим, що доводи ОСОБА_2, що вона є
власником вищевказаної квартири та
власником майна, зазначеного в акті
опису та арешту майна від 08.11.2012р. не
мають значення для вирішення даного
спору оскільки ОСОБА_2 має право
звернутись до суду з заявою про
скасування заходів забезпечення
позову в порядку ч.4 ст..154 ЦПК України, а
не з позовом про виключення майна з
опису.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна з огляду
на таке.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Постановою Комінтернівського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції від 05.11.2012 року відкрито
виконавче провадження з виконання
ухвали Дзержинського районного суду м.
Харкова від 31.10.2012р., якою задоволено
заяву Кредитної спілки «Фінансова
підтримка» про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом КС
«Фінансова підтримка» до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про стягнення боргу; накладено
арешт на квартиру та майно, що належить
ОСОБА_4, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» у чинній
редакції, особа, яка вважає, що майно, на
яке накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.4 постанови «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року
за правилами, установленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володінні ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження майном, а на підставі ч. 1
ст. 392 ЦК України власник майна має
право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
заперечується або не визнається іншою
особою.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права власності.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її
праві власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що в цьому випадку
підтвердження в суді права власності,
що складає предмет спору, здійснюється,
зокрема, шляхом підтвердження фактів,
що свідчать про володіння спірним
майном на праві власності.

Необхідною умовою захисту права
власності шляхом його визнання служить
підтвердження позивачем своїх прав на
майно. Це може випливати із
представлених ним доказів, що
підтверджують приналежність позивачу
спірного майна.

При цьому, якщо майно знаходиться у
володінні позивача, його право на майно
захищається презумпцією правомірності
фактичного володіння.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору в цій справі є
виключення з опису та звільнення з-під
арешту квартири АДРЕСА_1; виключення з
опису та звільнення з арешту майно,
описане державним виконавцем
відповідно до акту від 08.11.2012р., а саме
телевізор «Самсунг», два дивани,
телевізор «Соні» та відеомагнітофон
«Панасонік».

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до довідки ЖБК «Експрес»
від 20.05.2013 року власником квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 з 25.03.1993року. ОСОБА_4 не
є членом ЖБК «Експрес», та не є
власником квартири.

Також матеріали справи на а.с.13 містять
ксерокопію обмінного ордеру №1279 серії
М від 25.03.1993р., на житлове приміщення за
вказаною вище адресою.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_2 пояснила, що вказану
квартиру вона отримала на підставі
обмінного ордеру, №1279 серії М від
25.03.1993р., предметом обміну була квартира
яка належала її матері ОСОБА_6 Будь яких
коштів за спірну квартиру вона не
вносила, а довідку про сплату пайового
внеску видали у зв'язку з обміном
квартирами.

Доказів причетності ОСОБА_4 до сплати
пайових внесків за спірну квартиру,
матеріали справи не містять, не надано
таких доказів і суду апеляційної
інстанції.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності ст. 386 ЦК
України, тому право власності позивача
є непорушним і охороняється законом, що
є підставою для задоволення позову і
виключення квартири з акту опису та з
під арешту.

Що стосується описаного в квартирі
майна, державним виконавцем відповідно
до акту від 08.11.2012р., а саме телевізор
«Самсунг», два дивани, телевізор «Соні»
та відеомагнітофон «Панасонік», то
позивачкою не надано будь яких доказів
щодо його власника, в квартирі
проживають , зареєстровані та
користуються описаним майном і
позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_4.

За таких обставин, апеляційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виключити з акту опису і арешту майна
від 08.11.2012 року квартиру АДРЕСА_1, право
власності на яку зареєстровано за
ОСОБА_2 в задоволенні іншої частини
позовних вимог, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія. -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 05
грудня 2013 року скасувати .

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Виключити з акту опису та звільнити
з-під арешту квартиру АДРЕСА_1
власником якої є ОСОБА_2.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -