АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/206/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,27 Фай В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
16 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Магда Л. Ф. , Трюхан Г. М. при секретарі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ТОВ «Кредит Колекшн Груп» на
рішення Драбівського районного суду
Черкаської облвсті від 25 листопада 2013
року у справі за позовом ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості , -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,
мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня
2008 року Закрите акціонерне товариство
"Альфа-Банк" та ТОВ "Кредитні
ініціативи" уклали договір
відступлення права вимоги боргу,
згідно якого останнє набуло право
вимоги до осіб, які є позичальниками
банку за укладеними кредитними
договорами та компенсує вартість
такого боргу ТОВ "Альфа-Банк".

14 липня 2010 року ТОВ "Кредитні
ініціативи" та ТОВ "Кредит Колекшн Груп"
уклали договір факторингу.

Згідно п. 2.1 Договору факторингу, Фактор
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження клієнта за плату, а
Клієнт передав Позивачу право вимоги
до ОСОБА_7, яке виникло у Банку на
підставі вищевикладеного.

1 червня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством "Альфа-Банк" та
відповідачкою ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № 50001210, згідно якого
відповідачка отримала кредит у сумі
2000,00 доларів США. Відповідачка, не
повертаючи кредит та не сплачуючи
проценти за Договором, порушила вимоги
ст. 1054 ЦК України, щодо обов'язку
позичальника повернути кредит та
сплатити проценти.

Станом на 29 серпня 2013 року у
відповідачки перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 27 289,14 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив
стягнути з відповідачки на його
користь заборгованість за кредитним
договором № 500012110 від 1 червня 2007 року у
розмірі 27 289,14 гри., та судові
витрати із сплати судового збору в
розмірі 272,90 грн.

Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 25 листопада 2013
року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» оскаржив його в
апеляційному порядку, посилаючись на
його невідповідність нормам
матеріального та процесуального права
та просив суд скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд виходив
з того, що пунктом 1.1 кредитного
договору № 500012110 від 01.06.2007 року,
укладеного між ЗАТ "Альфа-Банк" та
відповідачкою ОСОБА_7 визначено, що
кредитні зобов'язання ОСОБА_7 повинна
виконати в будь-якому випадку не
пізніше 01.06.2010 року. Оскільки договір
укладений між сторонами діяв до 01.06.2010
року, то позовна давність спливає 01.06.2013
року. Позовна заява направлена
позивачем на адресу суду 19.09.2013 року,
тобто після спливу строку позовної
давності. При вирішенні справи по суті
суд керувався ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», згідно з якою у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку з цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи із наступного.

Встановлено, що 29 грудня 2008 року
Закрите акціонерне товариство
"Альфа-Банк" та ТОВ "Кредитні
ініціативи" уклали договір
відступлення права вимоги боргу,
згідно якого останнє набуло право
вимоги до осіб, які є позичальниками
банку за укладеними кредитними
договорами та компенсує вартість
такого боргу ТОВ "Альфа-Банк".

14 липня 2010 року ТОВ "Кредитні
ініціативи" та ТОВ "Кредит Колекшн Груп"
уклали договір факторингу.

Згідно п. 2.1 Договору факторингу, Фактор
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження клієнта за плату, а
Клієнт передав Позивачу право вимоги
до ОСОБА_7, яке виникло у Банку на
підставі вищевикладеного.

1 червня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством "Альфа-Банк" та
відповідачкою ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № 50001210, згідно якого
відповідачка отримала кредит у сумі
2000,00 доларів США.

Згідно п. 1.1 цього договору позичальник
зобов'язується своєчасно та у повному
обсязі виплачувати Банку проценти за
користування кредитом у розмірі 40%
річних, виконати інші умови цього
договору та повернути кредит банку
відповідно до п. 1.5 договору, але в
будь-якому випадку не пізніше 01.06.2010
року.

Належне виконання позичальником
зобов'язань забезпечується пенею та
штрафом, що передбачені договором (п. 1.4
Договору). (а.с. 9-10)

Відповідно до ст. 259 ЦК України,
договором встановлена позовна
давність за вимогами стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за Договором тривалістю 7
років. Сторонами встановлено, що
вказане застереження до Договору є
договором про збільшення позовної
давності (п.8.4 Договору).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

В порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала.

Станом на 29 серпня 2013 року у
відповідача виникла заборгованість в
розмірі 3414,13 доларів США, що відношенню
долара до гривні по курсу НБУ (7,993 грн.)
становить 27 289,14 грн., яка згідно з
наданим позивачем розрахунком
складається із:

- 2000 доларів США - залишок
заборгованості по тілу кредиту;

- 466,66 доларів США - сума
несплачених відсотків за користування
кредитом;

- 970 доларів США - пеня за
користування кредитом;

- 22,53 доларів США сума оплат за
період з 14.07.2010 року по 29.08. 2013 року.

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
помилково застосував загальну позовну
давність до правовідносин, що
склалися між сторонами та на підставі
ч.4 ст.267 ЦК України відмовив в позові
позивачу, що випливає з мотивувальної
частини рішення, де зазначено, що з
вимогою про стягнення заборгованості
позивач звернувся 19 вересня 2013 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності, а доказів поважності причин
пропуску такого строку не надано.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України,
закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно статей 526,527,530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ч.1 ст. 256 ЦК України).

В даному спорі позовна давність
починає збігати з 01.06.2010 року, а саме з
дня коли мало бути виконано
зобов'язання з повернення кредиту.

Встановлено, що позивач звернувся до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права 19.09.2013 року, тобто в
межах позовної давності, що
підтверджується наступним.

Так, ст.260 ЦК України встановлено, що
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу.

Відповідно ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Строк позовної давності починається з
01.06.2010 року, оскільки відповідач
повинен сплатити зазначену
заборгованість саме в визначену дату.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю в три роки. Зобов'язання за
даним договором не припинились і діють
до повного виконання сторонами та їх
припинення здійснюється відповідно
діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені статтями 599-601,604- 09 ЦК
України, зокрема за ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведенні належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Належного виконання договору
відповідачка не здійснила, а відтак
зобов'язання не припинилося.

Відповідно ч.1 ст.259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Встановлено, що при укладені 01.06.2007 року
договору, зокрема п. 8.4, сторони у
письмовій формі домовились про
збільшення строку позовної даності
стосовно стягнення заборгованості за
кредитом до 7 років, що не заборонено ст.
259 ЦК України.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ст. 627 ЦК України, згідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділової
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір с
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договор.

Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції.

Враховуючи вищевикладені норми,
сторони досягли згоди та уклали
договір в якому передбачили, що
позовна давність, встановлена
законом, збільшена за домовленістю
сторін до 7 років, а відтак момент
досягнення домовленості вважається
таким, що настав.

Кредитним договором передбачено, що
ЗАТ «Альфа Банк» надає позичальнику
ОСОБА_7 кредит в сумі 2000 доларів США, а
позичальник зобов'язується своєчасно
та у повному обсязі виплачувати банку
проценти за користування кредитом у
розмірі 40% річних, виконати інші умови
договору та повернути кредит банку
відповідно до п.1.5 договору , але в
будь-якому випадку не пізніше 01.06.2010
року.

Таким чином, відповідно до вимог ст.253,
ч.5 ст.261 ЦК України перебіг семирічного
строку позовної давності починається з
01.06.2010 року і закінчується, згідно ст. 254
ЦК України, 01.06.2017 року.

Встановлено, що позивач звернувся до
суду з позовом 19 вересня 2013 року, тобто
в межах строку позовної давності.

З врахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що судом
першої інстанцій порушено норми
матеріального права, оскільки
застосовано закон, який не підлягав
застосуванню, а саме ч.4 ст.267 ЦК України
та не застосував закон, який підлягав
застосуванню, а саме ч.1 ст.259 ЦК України.

Оскільки відповідачем не виконано
належним чином умов договору, тому з
нього на користь позивача підлягає до
стягнення заборгованість за договором,
що складається з: заборгованості за
кредитом; заборгованості по відсоткам
за користування кредитом; пені.

В п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що враховуючи положення п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» суди, мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач звернувся до суду із вимогами
щодо стягнення заборгованості за
кредитним договором в межах строку
позовної давності, визначеною
сторонами, тому позовні вимоги є
обгрунтованими та підлягають до
задоволення .

З огляду на викладене, оскільки суд
першої інстанції ухвалив оскаржуване
рішення при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням і неправильним
застосування норм матеріального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
задовольняє, скасовуючи рішення суду
першої інстанції.

Судові витрати суд вирішує відповідно
до вимог ст.88 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» задовольнити .

Рішення Драбівського районного суду м.
Черкаси від 25 листопада 2013 року у даній
справі - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» заборгованість за кредитним
договором № 500012110 від 01.06.2007 року у
розмірі 27 289, 14 грн. та понесені судові
витрати в сумі 272, 90 грн., а всього 27562,04
грн.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :