Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/779/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.В., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Малинського
районного сектора Державної
міграційної служби України, третя
особи - орган опіки та піклування
Малинської міської ради про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 19 грудня 2013
року, -

встановила:

У березні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся з позовом до
ОСОБА_1, в якому після уточнення
позовних вимог, просив звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
виселити відповідача та членів її
сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
із займаного помешкання зі зняттям їх з
реєстраційного обліку, стягнути судові
витрати.

Рішенням Малинського районного
суду Житомирської області від 19 грудня
2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено частково, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором на суму 1 204 086,27 грн.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок, загальною площею 97,70
кв.м, житловою площею 60,5 кв.м, та
земельну ділянку з цільовим
призначеням: для обслуговування
житлового будинку та господарських
приміщень (кадастровий номер
:07:009:0037), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 з укладнням від імені
ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
предмета іпотеки бідь-якій особі -
покупцеві на умовах та в порядку,
викладених у ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» з початковою ціною предмета
іпотеки для його подальшої раелізації
400 000 грн., з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмету
іпотеки. За рахунок продажу предмета
іпотеки ПАТ «КБ» Приватбанк» має право
задовольнити свої вимоги по
заборгованості за кредитним договором
№ ZRRWGІ від 13 лютого 2008 року в сумі 1
204 086,27 грн. та витратами, повязаними з
реалізацією предмета іпотеки. Решту
коштів від реалізації предмету іпотеки
необхідно повернути ОСОБА_1 Виселено
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
будинку АДРЕСА_1 зі зняттям їх з
реєстраційного обліку. У задоволенні
решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням відповідач ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення районного суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк». Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що рішення
районного суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Вважає, що частково
задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд не врахував інтереси
її малолітніх онуків, що мешкають у
спірному помешканні, не отримав
дозволу органу опіки та піклування на
укладання будь-якого договору відносно
спірного помешкання. Крім того, рішення
не містить посилання щодо надання її
родині іншого постійного жилого
приміщення після виселення відповідно
до вимог ст. 109 ЖК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню в повному обсязі
із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
кредитного договору №ZRRWGI від
13.02.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала
в банку кредит в розмірі 300 000,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим строком повернення
13 лютого 2013 року. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за даним
кредитним договором 13.02.2008 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та відповідачем був
укладений договір іпотеки майна, за
яким ОСОБА_1 передала банку в іпотеку
належний їй на праві власності будинок
АДРЕСА_1 Житомирської області.

В порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України, відповідач не виконала взяті
на себе кредитні зобов'язання у зв'язку
з чим виникла заборгованість на
загальну суму 1 204086,27 гривень, а саме:
прострочена заборгованість за
кредитом 261 930,93 грн., заборгованість за
відсотками за користування кредитом 434
657,01 грн., 398 035,94 грн. - пені по
простроченому кредиту та штрафах; 109
462,39 грн. - штрафу (процентна складова),
що підтверджується розрахунком,
наданим позивачем.

Згідно ст.1 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 109 ЖК
України виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Частинами 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.
Такі повідомлення іпотекодержателем
ПАТ КБ «Приватбанк» направлені 06.12.2012
року та 11.10.2013 року на адресу
відповідачів та отримані ними.

Суд прийшов до правильного висновку, що
у відповідності до вимог ст.ст. 589, 590 ЦК
України, ст.ст. 35, 38, 39 Закону України
«Про іпотеку», наявні підстави для
часткового задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зі
спірного помешкання, оскільки відносно
них ПАТ КБ «Приватбанк» було в повному
обсязі дотримано вимоги Закону України
«Про іпотеку».

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
зазначає, що судом безпідставно не
взято до уваги, що в разі задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
значно погіршаться житлові умови її
малолітніх онуків, які мешкають у
спірному приміщенні і мають право на
проживання в ньому.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону
України «Про іпотеку» та п. 2.4.2
Іпотечного договору №ZRRWGI від
13.02.2008 року іпотекодавець мАє право
виключно на підставі згоди
іпотекодержателя, зокрема, передати
предмет іпотеки в оренду, користування,
тощо.

Як достовірно встановлено судом та
не заперечувалось апелянтом ОСОБА_1 в
судовому засіданні, на момент
укладення договору іпотеки вона була
зареєстрована та проживала у належному
їй на праві приватної власності
будинку АДРЕСА_1. Згоди ПАТ КБ
«Приватбанк» - іпотекодержателя на
реєстрацію в даному будинку малолітніх
онуків: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 після укладання
іпотечного договору від 13.02.2008 року не
одержувала.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що наступна реєстрація
малолітніх онуків іпотекодавця у
спірному помешканні на права та
обов'язки банку не впливає та не
перешкоджає у вирішенні питання щодо
задоволення вимог за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на іпотечне майно.

Доводи апеляційної скарги щодо
обов'язку надання іншого постійного
місця для проживання родини ОСОБА_5
відповідно до вимог ст. 109 ЖК України є
безпідставними, оскільки
законодавством визначений Порядок
надання і користування житловими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 2004 року № 422, за яким
апелянт не позбавлена права на
звернення до відповідних органів для
вирішення даного питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду та не впливають на
правильність прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного
суду Житомирської області від 19 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: