Справа №173/1340/14-ц
Провадження №2/173/905/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції про визнання
правочину дійсним, визнання права
власності на автомобіль та зняття
арешту, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору:
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,
визнання права власності на
автомобіль. До початку розгляду справи
по суті позивачами було подано заяву
про збільшення позовних вимог. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 3 квітня 2008 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 придбали у відповідача, ОСОБА_3,
автомобіль марки PEUGEOT EXPERT 2004 року
випуску, двигун б/н, кузов, рама №
НОМЕР_2, держ. номер НОМЕР_1, за 15 300 дол.
США. Колишній чоловік відповідача,
ОСОБА_4, не бажав сплачувати
обов'язковий податок та наполягав на
тому, що купівлі-продаж автомобіля буде
відбуватися шляхом оформлення
генеральної довіреності. У зв'язку з
тим, що автомобіль дуже сподобався
позивачі погодились на такі умови та 3
квітня 2008 року ОСОБА_3 видала на їхнє
ім'я генеральну довіреність строком на
10 років з правом передоручення. Всі
витрати по утриманню автомобіля несуть
позивачі. Правовстановлюючі документи
на автомобіль знаходяться у позивачів.
За весь цей час жодних претензій з боку
ОСОБА_3 та її колишнього чоловіка щодо
даного автомобіля не було, що свідчить
про їх волевиявлення щодо відчудження
автомобіля та настання відповідних
правових наслідків. Зазначене, на думку
позивачів, свідчить, що між ними було
укладено нікчемний правочин і ОСОБА_3
під впливом свого чоловіка ухилилась
від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу. Зараз
позивачам стало відомо, що в березні 2014
року подружжя ОСОБА_3 розірвало шлюб та
ОСОБА_4 бажає розділити спільне сумісне
майно подружжя, в тому числі
автомобіль. Також під час розгляду
справи встановлено, що на підставі
постанови державного виконавця від 19
листопада 2013 року накладено заборону
на все рухоме майно ОСОБА_3 та того ж дня
державним виконавцем винесено
постанову про розшук автомобіля.
Позивачі стверджують, що автомобіль
PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску належить їм на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу у зв'язку з чим вони
мають право вимагати зняття арешту з
автомобіля та скасування його розшуку.
На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просили суд визнати дійсним
договір купівлі-продажу автомобіля
PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску, укладений між
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 квітня 2008
року; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної власності на вказаний
автомобіль, зняти арешт з автомобіля та
скасувати його розшук.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 позов підтримав та просив суд
задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснив, що придбав разом з ОСОБА_1
автомобіль у ОСОБА_3 за 15 300 дол. США.
Продавці звертатися до нотаріуса
відмовились, у зв'язку з чим було видано
генеральну довіреність. Письмової
згоди на продаж автомобіля ОСОБА_4 не
надавав, проте за весь цей час жодних
претензій з боку ОСОБА_4 щодо
автомобіля не було. ОСОБА_3 також надала
розписку про отримання грошей. Зараз
стало відомо, що автомобіль
знаходиться під арештом і в розшуку у
зв'язку з чим позивач просив суд зняти
арешт з автомобіля.

Позивач, ОСОБА_1, в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Представник позивачів в судовому
засідання пояснив, що ОСОБА_3 продала
автомобіль позивачам, що
підтверджується генеральною
довіреністю та строком дії генеральної
довіреності. Сам автомобіль весь час
знаходився в користуванні позивачів.
Сторони договору купівлі-продажу
виконали умови договору: позивачі
передали гроші в сумі 15 300 дол. США, а
ОСОБА_3 - передала автомобіль, однак
ОСОБА_4 ухилився від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.
У зв'язку з чим у позивачів, як
фактичних власників, є всі правові
підстави просити суд визнати за ними
право власності на автомобіль та зняти
з нього арешт та припинити розшук.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, подала заяву про розгляд справи
без її участі, позов визнала.

Відповідач, ОСОБА_4, в судове
засідання не з'явився, за
зареєстрованим місцем проживання у
відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного
процесуального кодексу України про час
та місце розгляд справи повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, заяву про розгляд справи за
його відсутності не надав.

Відповідач, відділ державної
виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції, в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
подав заяву про розгляд справи без його
участі.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк», в
судове засідання не з'явилася, причини
неявки суду не повідомила, заяву про
розгляд справи за її відсутності не
надала.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника позивачів, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні м правовідносини.

ОСОБА_3 є власником автомобіля
PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску, двигун б/н,
кузов, рама № НОМЕР_2, держ. номер
НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 (а.с.6) та довідкою
Дніпродзержинського центру надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів
підпорядкований ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 25
вересня 2014 року (а.с.41).

3 квітня 2008 року ОСОБА_3 було
видано довіреність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
вчинення від її імені дії щодо
автомобіля PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску,
двигун б/н, кузов, рама № НОМЕР_2, держ.
номер НОМЕР_1, в тому числі з правом
зняття автомобіля з обліку, продажу,
укладення від її імені договорів щодо
розпорядження та користування
автомобілем. Строк дії довіреності - до
3 квітня 2018 року (а.с.5).

Позивачі та відповідач, ОСОБА_3,
вважають, що 3 квітня 2008 року між ними
було укладено договір купівлі-продажу
автомобіля PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску
держ. номер НОМЕР_1, оскільки ними було
досягнуто домовленості щодо всіх
істотних умов договору. Так, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, як покупці, сплатили за
автомобіль 15300 дол.США, а ОСОБА_3, як
продавець, отримала кошти та передала в
користування та розпорядження
транспортний засіб. На підтвердження
даної обставини позивачі також
посилаються на розписку, яка видана
ОСОБА_3 23 травня 2014 року. Згідно з даною
розпискою ОСОБА_3 підтвердила факт
отримання 15 300 дол. США від ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 за автомобіль PEUGEOT EXPERT 2004 року
випуску держ. номер НОМЕР_1 (а.с.4). У
зв'язку з чим, на думку позивачів та їх
представника, є підстави для визнання
даного договору дійсним.

Проте суд вважає такі вимоги
позивачів необґрунтованими з огляну на
наступне.

Підстави набуття права власності
на майно чітко визначені цивільним
законодавством.

Відповідно до ст. 244 Цивільного
кодексу України на підставі
довіреності здійснюється
представництво. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

Оформлення купівлі-продажу
автомобіля та перехід права власності
на нього від однієї особи до іншої
шляхом оформлення відповідної
довіреності не передбачено чинним
законодавством України. Згідно зі ст.
ст. 238, 244 Цивільного кодексу України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного
кодексу України правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян належить вчиняти у письмовій
формі, крім правочинів, передбачених ч.
1 ст. 206 цього Кодексу

Станом на 3 квітня 2008 року 20
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян становило - 340 грн. Отже,
договір купівлі-продажу автомобіля на
суму 15 300 дол. США (77 265 грн. за курсом
НБУ станом на 3 квітня 2008 року) мав бути
укладений в простій письмовій формі.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було укладено
договір купівлі-продажу автомобіля,
оскільки між сторонами не було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору в належній формі.

Окрім того, суд звертає увагу, що
автомобіль PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску
держ. номер НОМЕР_1 було придбано ОСОБА_3
в період шлюбу, а тому дане майно є
спільною сумісною власністю подружжя.
Дану обставину не заперечувала сама
відповідач в попередньому судовому
засіданні і про це ОСОБА_3 зазначила в
розписці від 23 травня 2014 року (а.с.4).

Статтею 65 Сімейного кодексу України
передбачено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Як стверджували в судовому засіданні
сторони автомобіль було продано за 15
300 дол. США. Згідно зі ст. 31 Цивільного
кодексу України правочин вважається
дрібним побутовим, якщо він
задовольняє побутові потреби особи,
відповідає її фізичному, духовному чи
соціальному розвитку та стосується
предмета, який має невисоку вартість.

Отже, договір купівлі-продажу
автомобіля вартістю 15 300 дол. США. не є
дрібним побутовим правочином, а тому
відчуження даного майна мало відбувати
обов'язково за згодою другого з
подружжя, при цьому з урахуванням
вартості цього мана, ця згода
обов'язково мала бути надана в
письмовій формі.

Доказів того, що ОСОБА_4 надавав
свою згоду на відчуження автомобіля в
усній або письмовій формі сторонами не
було надано.

Також суд звертає увагу, що
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1388, передбачено особливий порядок
укладення договорів купівлі-продажу та
реєстрації автомобілів. Зокрема п. 8
зазначених Правил визначено перелік
документів, які підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів. Згідно з даним переліком ні
доручення, ні розписка не є
документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортного
засобу.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 220
Цивільного кодексу України як на
підставу визнання договору
купівлі-продажу автомобіля дійсним суд
вважає необґрунтованими, оскільки дана
норма застосовується до правочинів,
які відповідно до закону підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 209
Цивільного кодексу України, правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню у
випадках, встановлених законом або за
домовленістю сторін. Разом з тим
відповідно до закону договір
купівлі-продажу автомобіля не підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Доказів того, що між
сторонами була досягнута домовленість
про нотаріальне посвідчення договору
сторонами не надано. Також в
обґрунтування позовних вимог позивачі
посилаються на небажання ОСОБА_4
укладати договір в нотаріальній
письмовій формі.

Суд також не вбачає підстав для
застосування положень ч. 2 ст. 218
Цивільного кодексу України, якою
передбачено можливість визнання
правочину дійсним у разі недодержання
вимог щодо письмової форми правочину,
оскільки дана норма закону
застосовується лише за двох умов: якщо
законом встановлена недійсність
правочину у разі недодержання вимог
щодо його письмової форми та лише у
разі спору.

Разом з тим законом не
передбачена недійсність договору
купівлі-продажу автомобіля у разі
недодержання вимог щодо письмової
форми договору. Також між сторонами
договору не існує спору щодо даного
правочину, а навпаки, відповідач визнає
факт укладення договору
купівлі-продажу.

Окрім того, суд звертає увагу, що
позовні вимоги про визнання права
власності заявлені позивачами за умов
дії не скасованої довіреності від 3
квітня 2008 року, представництво за
довіреністю не припинено.

На підставі встановлених
обставин, суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
визнання дійсним договору
купівлі-продажу автомобіля PEUGEOT EXPERT 2004
року випуску, укладеного між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 квітня 2008 року та
визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права
власності на даний автомобіль.

Підстав для задоволення позовних
вимог про зняття арешту та припинення
розшуку автомобіля суд також не вбачає,
оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» такі вимоги є
правомірними, якщо вони заявлені
власником майна, або особою, право
власності якої є доведеним у судовому
порядку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками
автомобіля PEUGEOT EXPERT 2004 року випуску, на
який на підставі постанови державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції від 19 листопада 2013
року накладено арешт та оголошено
розшук (а.с.69), а тому такі вимоги суд
вважає необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивачів не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому позов не підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат у відповідності до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, приймаючи до уваги, що у позові
відмовлено, суд приходить до висновку,
що судові витрати, понесені позивачами,
компенсації та стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 208, 218, 220, 238, 244, 638
Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
60, 88, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції про визнання
правочину дійсним, визнання права
власності на автомобіль та зняття
арешту - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачами, -
віднести за рахунок позивачів.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які приймали
участь у справі, проте не були присутні
під час проголошення рішення суду,
мають право оскаржити його протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко