Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1228/14
Головуючий у 1 інстанції: Зарютін
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 січня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення суми заборгованості.

У позові зазначалось, що відповідно до
укладеного договору № ZPXRRX03090411 від
19.09.2007 року відповідач отримав кредит у
розмірі 1824 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

У порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, внаслідок чого виникла
заборгованість станом на 22.11.2013 року у
розмірі 24174,83 грн., яка складається з
наступного: 1088,98 грн. - заборгованість
за кредитом, 8468,08 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
123,10 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 12867,30 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1127,37 грн. - штраф
(процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
24174,83 грн. за кредитним договором №
ZPXRRX03090411 від 19.09.2007 року і судові
витрати.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24 січня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3
про стягнення суми заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності.

Проте, погодитися з таким
висновком суду не можна, оскільки він
суперечить нормам процесуального
права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Встановлено, що 19.09.2007 року
сторони уклали кредитний договір №
ZPXRRX03090411 за умовами якого Банк надав
відповідачці кредит у сумі 1824 грн.
строком до 18.09.2008 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди у розмірі 24,62 грн. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 304
грн. Відповідно до п.3.2.3 Умов при
порушенні позичальником зобов'язання
із погашення кредиту позичальник
сплачує Банку пеню, в розмірі 0,15 % за
кожний день прострочки (а.с.7).

На порушення умов договору
позичальник взяті на себе зобов'язання
виконував неналежним чином, у зв'язку з
чим станом на 22.11.2013 року виникла
заборгованість у розмірі 24174,83 грн., яка
складається з наступного: 1088,98 грн. -
заборгованість за кредитом, 8468,08 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 123,10 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 12867,30 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1127,37 грн. - штраф
(процентна складова).

При оформленні кредиту
позичальник був ознайомлений і
погодився з Умовами надання споживчого
кредиту ("Розстрочка") (стандарт),
тарифами банку, що підтверджується
його підписом на заяві про видачу
кредиту та зазначив про свою згоду з
тим, що вказана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту складають
договір, укладений між ним і банком про
надання банківських послуг. (а.с.3,
зворот).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Статтею 257 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258
ЦК України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій формі
(ст.259 ч.1 ЦК України).

При укладенні кредитного
договору, сторони домовилися про
збільшення строку позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, неустойки до 5
років (а.с.7, п.5.5 Умов).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як роз'яснено у п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про внесення змін і доповнень до
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
№ 7 від 07.02.2014 року при застосуванні
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи)".

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем по справі не ставилося
питання про застосування строків
позовної давності. Проте, суд першої
інстанції відмовляючи у задоволені
позову послався саме на ці обставини.

З огляду на викладене, рішення
суду на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Враховуючи засади розумності,
виваженості і справедливості колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір неустойки у відповідності з
вимогами ст.551 ч.3 ЦК України до 10000 грн.,
оскільки розмір неустойки значно
перевищує розмір заборгованості.

Таким чином, підлягає стягненню з
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» заборгованість у
розмірі 21307,53 грн., яка складається з
наступного: 1088,98 грн. - заборгованість
за кредитом, 8468,08 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
123,10 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 10 000 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1127,37 грн. - штраф
(процентна складова).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24 січня
2014 року у цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 19 вересня 2007 року в загальній сумі
21307,53 грн., із яких 1088,98 грн. -
заборгованість за кредитом, 8468,08 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 123,10 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 10 000 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також штраф
у загальній сумі 1627,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» 241,75
грн. компенсації судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: