Справа № 345/4647/13-ц
Провадження № 22-ц/779/646/2014
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: позивачки ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання дружини, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 13 вересня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

22.08.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що вона з відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 23.06.2010 року. Від
спільного проживання у них народилася
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В березні 2012
року відповідач залишив сім'ю і
переїхав проживати до своїх батьків в
Городенківський район. Дочка
залишилася на її вихованні і утриманні.
З березня 2012 року відповідач жодної
матеріальної допомоги на утримання
дочки не надає, хоча їздить на
заробітки до Російської Федерації.
Оскільки вона перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
дочкою трирічного віку, не має
можливості працювати і не має засобів
для існування, просила стягнути з
ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі
1 000 грн. щомісячно на її утримання, до
досягнення дочкою трирічного віку.

13.09.2013 року ОСОБА_2 подала до суду заяву
про зміну позовних вимог, просила
стягнути з відповідача аліменти на її
утримання в розмірі 450 грн. щомісячно.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 13 вересня 2013 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліменти на її
утримання в розмірі 450 грн. щомісячно до
досягнення дочкою трьох років.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що з серпня 2013 року перебував у
своїх родичів в Російській Федерації,
де захворів та перебував на лікуванні в
період з 12.08.2013 року по 24.09.2013 року, а
також проходив лікувальну
реабілітацію по 20.12.2013 року, після чого
повернувся в Україну. Однак, батьки
йому повідомили, що жодної інформації
від Калуського міськрайонного суду не
надходило.

Зазначив, що призначена судом сума
аліментів для нього являється великою,
так як він не працює, на обліку в центрі
зайнятості не перебуває, фактично
проживає за рахунок своїх батьків.
Також вказав, що рішенням Калуського
міськрайонного суду від 14 жовтня 2013
року задоволено позов ОСОБА_2 до нього
про стягнення аліментів на утримання
дочки ОСОБА_4 в розмірі 600 грн.
щомісчяно. Вказав, що з даними вимогами
позивачка повинна була звернутись до
суду про видачу судового наказу.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким зменшити розмір аліментів згідно
п.4, ст.96 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
сторони, перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно свідоцтва про
народження дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
являється дитиною позивачки та
відповідача (а.с.4). Дитина проживає на
даний час з матір'ю.

Відповідно до ст. 84 СК України
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка -
батька дитини, до досягнення дитиною
трьох років, незалежно від того, чи вона
працює, та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
остання, будучи матір'ю і здійснюючи
догляд за дитиною до досягнення нею
трьох років, вправі вимагати від
відповідача (батька дитини)
матеріальної допомоги, а ОСОБА_3
спроможний таку допомогу надавати в
розмірі 450 грн. щомісячно.

Доводи апелянта про те, що він не
спроможний надавати матеріальну
допомогу, оскільки він ніде не працює,
не заслуговують на увагу, оскільки
його не можна визнати неспроможним це
робити у зв'язку з тим, що він, будучи
працездатним, не працює без поважних
причин і законом не передбачено таких
підстав звільнення від сплати.

З врахуванням вищенаведеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позову.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 13 вересня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко