Провадження № 2 /756/1190/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді -
Белоконної І.В.

при секретарі -
Поливко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, дізнавшись про
порушення свого права власності,
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя посилаючись на те, що
сторони перебували в шлюбі з 1977 року по
17.07.2007 рік . За час перебування у шлюбі
було набуте майно, а саме квартира
АДРЕСА_1. Весь час перебування у шлюбі
та після розірвання шлюбу позивач
вважав, що зазначена квартира була
придбана у рівних частках, між ним,
відповідачем ОСОБА_2 та їх сином ОСОБА_3,
тому до останнього часу позивач не
намагався поділити спільне сумісне
майно, так як вважав себе законним
співвласником зазначеного майна. Після
розлучення позивач деякий час проживав
у спірній квартирі, до того часу як між
позивачем та відповідачем погіршились
стосунки та він вимушений був виїхати
до найманого житла. З 2012 року у позивача
погіршився матеріальний стан, йому
стало важко сплачувати за орендоване
житло, на підставі чого він звернувся
до відповідача з проханням надати
можливість користуватися його часткою
квартири. У листопаді 2013 року
відповідач відмовила позивачу у
користуванні спірною квартирою,
посилаючись на те що 3 /4 квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_2 та 1 /4 зазначеної квартири на
праві власності належить синові
ОСОБА_3, на підставі договору купівлі -
продажу квартири від 11 листопада 2003
року.

Позивач просив суд поділити майно,
набуте сторонами під час шлюбу
виділивши позивачу 37,5% АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов в
повному обсязі, з підстав, які були
зазначені в позовній заяві, просили
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити у його задоволенні,
та зазначив, що відповідач з позивачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
1977 року по 2007 рік. Дійсно у 2003 році була
придбана квартира АДРЕСА_1 та
зареєстровано право власності на 3 /4
квартира за ОСОБА_2 та 1 /4 квартири за
їх спільним з відповідачем сином
ОСОБА_3 Про договір купівлі - продажу
квартири від 01.11.2003 року позивачу було
відомо, грошей на купівлю майна
позивач не давав. Протягом всього
сумісного життя позивач вів аморальний
спосіб життя, вживав алкогольні напої,
заробітну плату родині не надавав, за
комунальні послуги не сплачував, на
підставі зазначеного, позивач вважає,
що суд може відступити від засад
рівності часток подружжя при поділі
майна. Також відповідач та її
представник просили, у відповідності
до ст. 72 СК України, застосувати
позовну давність, оскільки відповідач
не проживав більш трьох років у спірній
квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, свідків, дослідивши матеріали
справи вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ним або шлюбним контрактом.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у шлюбі з 1977 року.

Шлюб між сторонами було розірвано, про
що Відділом реєстрації актів
цивільного стану Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
в Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис №607
від 17.07.2007 року (Свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 а.с.57).

Судом також встановлено, що відповідно
до договору купівлі продажу квартири
від 01.11.2003 року посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за №5030,
відповідач ОСОБА_2 придбала 3 /4 частини
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

У судовому засіданні відповідач не
заперечувала, що на теперішній час є
власником зазначеної частки
нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд вважає, що
зазначено майно набуте подружжям за
час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю, їх частки відповідно до ч.1
ст. 70 СК України є рівними.

Суд не знаходить підстав для
збільшення частки майна дружини та
відступлення від засад рівності часток
подружжя відповідно до ч. 2,3 ст. 70 СК
України, у зв'язку з тим, що підстави на
які посилається відповідач, а саме
аморальний спосіб життя позивача,
вживання алкогольних напоїв, не
надання відповідачем коштів на
придбання майна, не сплату ним
комунальних послуг, належними та
допустимими доказами не підтверджені у
суді, а отже не є підставами для
зменшення частки майна позивача при
вирішенні відповідного спору.

Суд критично відноситься до показів
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
знайомі з позивачем вже після
розірвання шлюбу з відповідачем,
зазначив, про те що позивач зловживає
алкогольними напоями, але про
матеріальне недбання сім'ї ОСОБА_2 їм
відомо зі слів відповідача, отже
відповідний доказ є недопустимим, у
зв'язку з тим, що певна обставина справи
за законом має бути підтверджена
іншими засобами доказування.

Також суд не вбачає підстав для
застосування строків позовної
давності, оскільки вважає, що такий
строк позивачем не пропущений. Час
розірвання шлюбу, а також час протягом
якого особа не користувалась належним
йому майном не свідчить про пропуск
строку позовної давності в спорі про
поділ спільного майна подружжя.

Оцінюючи в сукупності надані до суду
докази та те, що в період шлюбу придбана
відповідачем 3 / 4 квартири АДРЕСА_1 є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог, з
виділенням позивачу 3 / 8 частини
зазначеної квартири та одночасним
визнанням за ним права власності на
вказану частку квартири.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 88, 208, 214, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя -задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3 / 4 частини
квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право
власності на 3 / 8 частини квартири
АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на
рішення суду подається Апеляційному
суду м.Києва через Оболонський
районний суд м.Києва протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя, -
І.В. Белоконна