Провадження : 22ц/790/2149/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-646/7303/13
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 21 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання договору недійсним, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання договору недійсним,
посилаючись на те, що у квітні 2008 року
між ним та відповідачем було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого він отримав кредитні кошти в сумі
77 000 доларів США строком до 30 квітня 2018
року з оплатою 14% річних. При цьому,
укладаючи спірний договір, малось на
увазі, що кредит надається не в
іноземній валюті, а національній
валюті України - гривні, проте кредитні
кошти було надано в доларах США.

Таким чином, на його думку, при
наданні кредитну в іноземній валюті
для розрахунку з іншими резидентами на
території України, відповідач порушив
покладені на нього обов'язки
контролера цільового використання
кредиту та агента валютного контролю, у
зв'язку з чим просив визнати дії
відповідача протиправними щодо
надання кредиту в іноземній валюті,
визнати бездіяльність відповідача
щодо здійснення контролю за цільовим
використанням кредитних коштів,
визнати кредитний договір недійсним, а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

У грудні 2013 року представник
позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву
про зміну підстав позовних вимог, в
якій зазначив, що право власності на 77
000 доларів США від банка до позивача не
перейшло, оскільки валютний рахунок на
який би поступили ці кошти не
відкривався, заявку на конвертацію
доларів США в гривню позивач не
надавав.

Представник відповідача ТОВ
«Кей-Колект» надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що позивач невірно тлумачить
законодавство щодо невіднесення
іноземної валюти до грошових коштів.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 21 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання протиправними дій ПАТ
«УкрСиббанк» щодо надання кредиту в
іноземній валюті для розрахунку з
іншими резидентами на території
України, визнання протиправною
бездіяльності ПАТ «УкрСиббанк» щодо
здійснення контролю за цільовим
використанням кредитних коштів та
визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В обгрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Неявка осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час та місце судового розгляду
справи являється їх волевиявленням,
яке свідчить про відмову від
реалізації свого права на безпосередню
участь у судовому розгляді справи та
інших процесуальних прав, тому не може
бути перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог частини 3 статті 27
ЦПК України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
сторін в судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
сторонами були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що укладення договору
кредиту від 29 квітня 2008 року було
здійснено у відповідності до вимог
чинного законодавства та відповідало
дійсній волі позивача. Обставини, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог є недоведеними.

звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання договору
недійсним, посилаючись на те, що у
квітні 2008 року між ним та відповідачем
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого він отримав
кредитні кошти в сумі 77 000 доларів США
строком з оплатою 14% річних. При цьому,
укладаючи спірний договір, малось на
увазі, що кредит надається не в
іноземній валюті, а національній
валюті України - гривні, проте кредитні
кошти було надано в доларах США.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1, був укладений споживчий
кредитний договір №0 відповідно
до якого ОСОБА_1 отримав від Банку
грошові кошти у сумі 77 000 доларів США зі
сплатою 14 % річних за користування
кредитом, строком до 30 квітня 2018 року.
(а.с.8-11).

Згідно положень ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Правочин може бути визнаний судом
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання на момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України, якою
обґрунтовано позов, встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що доводи
позивача про недійсність договору з
підстав недотримання вимог
законодавства щодо валютного
зобов'язання, є неспроможними, оскільки
АКІБ «УкрСиббанк», при укладенні
договорів мав банківську ліцензію № 75
та відповідний дозвіл НБУ на
здійснення операцій з валютними
цінностями (а.с.96-99).

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК
України використання іноземної валюти,
в тому числі при здійснені розрахунків
на території України за зобов'язаннями,
допускається у випадках, в порядку та
на умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Законодавчим актом, який регулює
правовідносини у сфері валютного
регулювання і валютного контролю, є
Декрет Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю»(далі Декрет).

Відповідно до ст. 5 Декрету операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього
ж Декрету.

З вищенаведеного вбачається, що
уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними цінностями мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті. Наявність
для цього ліцензії у споживача не
потрібна.

За таких обставин, установивши, що АКІБ
«УкрСиббанк» згідно дозволу НБУ № 75-2
та додатку до дозволу №75-2(а.с. 97-98) має
право на здійснення операцій з
валютними цінностями, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
укладення кредитного договору та
додаткової угоди у валюті не
суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Твердження апелянта щодо порушення
Банком вимог ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» про ненадання
позичальнику інформації про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість кредиту, порушення принципу
рівності сторін договору,
несправедливих умов цього договору,
використання банком нечесної
підприємницької практики і як наслідок
визнання правочину недійсним не можуть
бути прийняті апеляційним судом.

Вказаним доводам ОСОБА_1, судом першої
інстанції була надана належна правова
оцінка та обґрунтовано визнано їх
безпідставними.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» підприємницька практика
вважається нечесною, якщо вводить
споживача в оману, зокрема стосовно
ціни або способу розрахунку ціни чи
наявності знижок або інших цінових
переваг. Підприємницька практика є
такою, що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Однак, позивачем не наведено жодних
обставин, стосовно яких його введено у
оману при укладенні договору, а також
стосовно яких його вибір був не
свідомим.

Істотними умовами кредитного договору
відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054
ЦК України є умови про мету, суму і
строк кредиту, умови і порядок його
видачі і погашення, розмір, порядок
нарахування та виплата процентів,
відповідальність сторін.

З тексту укладеного сторонами
кредитного договору вбачається, що
такі умови договором передбачено,
відтак жодних підстав вважати, що при
його укладенні позивача введено в
оману та приховано інформацію про
продукцію(кредит), внаслідок чого його
вибір був несвідомим - відсутні.

Доводи позивача про те, що суд не
перевірив його доводи про наявність у
фактора на придбання права відступної
вимоги до фізичних осіб не містять
підстав для скасування рішення суду,
оскільки даний факт ніяким чином не
впливає на умови кредитного договору
та його дійсність.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
були правильно установлені фактичні
обставини справи, на підставі яких
зроблені обґрунтовані висновки по суті
позовних вимог, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
містять правових підстав для
скасування або зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.1 ч.1, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: