22-ц/772/145/2014 Головуючий в суді
першої інстанції:Овсюк Є. М.Категорія: 5
Доповідач: Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
за участю сторін у справі: позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідача Вінницької міської ради
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, за
участю третьої особи Першої вінницької
державної нотаріальної контори про
визнання права власності на квартиру,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 листопада 2013
У серпні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися в суд з позовом до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, за участю третьої особи
Першої вінницької державної
нотаріальної контори про визнання
права власності на квартиру.
Посилаються на те, що згідно рішення
виконкому Вінницької міської Ради
депутатів і трудящих №586 від 10 серпня
1974 року їх мати ОСОБА_6, як член
житлово-будівельного кооперативу №37
одержала ордер на заселення квартири
АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат
загальною площею 47,32 кв.м. Відповідно до
рішення Виконавчого комітету
Вінницької міської ради Народних
депутатів від 04.06.1987 року за №200 було
здійснено перенумерацію
будинковолодінь міста Вінниці. Відтак,
багатоквартирний житловий будинок по
АДРЕСА_1 отримав новий АДРЕСА_1, а в
подальшому АДРЕСА_1 було перейменовано
в АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, нова адреса
спірної квартири стала АДРЕСА_1.

Однак, оригінал ордеру на заселення
квартири та його копії було втрачено,
але зі змісту листа УЖСК 2 від 30.09.1993
року за вих. №909 вбачається, що ОСОБА_6
володіла квартирою АДРЕСА_1, що в певній
мірі також доводить факт одержання
вказаної квартири, що також
підтверджується довідками з ЖЕК №12 від
10.09.2012 року №С-363 та іншими наявними
документами.

Внески за квартиру вносились на
розрахунковий рахунок ЖСК №37, в
подальшому будинок АДРЕСА_1 було
передано на баланс Укрупненого
житлово-будівельного кооперативу по
експлуатації №2, у зв'язку з чим, внески
уже відповідно сплачувались на рахунок
цієї організації. Далі будинок було
передано на баланс ЖЕКу №10, а потім
ЖЕКу №12. Однак, всі оригінали квитанцій
про сплату пайових внесків із
розрахунковими книжками після їх
закінчення передавались в той ЖЕК на
балансі якого знаходився будинок, у
зв'язку з чим були втрачені, та не
представлялось можливості оформити їх
матері право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати ОСОБА_6 померла.

18.10.2012 року, 26.06.2013 року та 22.08.2013 року
вони звертались в Першу вінницьку
державну нотаріальну контору для
оформлення спадщини, зокрема спірної
квартири, однак, у видачі свідоцтва про
право на спадщину їм було відмовлено, у
зв'язку з тим, що ними не було подано
правовстановлюючих документів на
квартиру.

У звязку з тим, що оскільки в свій час не
було оформлено право власності на
кооперативну квартиру, а на теперішній
час за відсутністю відповідних
документів житлово-будівельного
кооперативу вважають, що вони взагалі
позбавлені можливості оформити у
встановленому порядку своє законне
право власності на кооперативну
квартиру чи успадкувати її.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 вересня 2013
року по справі замінено неналежного
відповідача виконавчий комітет
Вінницької міської ради на належного
відповідача Вінницьку міську раду
(а.с.39).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відмовлено (а.с.78).

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 просять рішення суду першої
інстанції від 25 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким їхні позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Зазначають, що
рішення суду є незаконним і
необґрунтованим через порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції позивачі у
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну
скаргу повністю підтримали та просили
її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Представник відповідача Вінницької
міської ради Кріпак О.М. апеляційну
скаргу не визнала та заперечила проти
її задоволення, посилаючись на її
безпідставність та необґрунтованість.

Представник третьої особи Першої
вінницької державної нотаріальної
контори Лещенко В.В. надала суду листа
у якому дала пояснення щодо суті спору,
апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити, однак при
ухваленні рішення покладається на
розсуд суду

Колегія суддів перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін у
справі, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11, які дали суду покази щодо
відомих їх обставин перебування ними у
житлово-будівельному кооперативі та
виплати ними пайових внесків,
дослідивши матеріали справи вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України,
при ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції
встановив та виходив з того, що ОСОБА_6,
як член житлово-будівельного
кооперативу №37 відповідно до рішення
Виконкому Вінницької міської ради
депутатів трудящих №586 одержала ордер
на заселення квартири в будинку
АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат.

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Вінницької міської ради
народних депутатів від 04.06.1987 р. за №200
було здійснено перенумерацію
будинковолодінь АДРЕСА_1 отримав новий
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла і
відкрилася спадщина на неналежне їй
майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1.
Спадкоємці покійної ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулись до першої Вінницької
державної нотаріальної квартири з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину. Однак, 22.08.2013 року
державним нотаріусом Надольською О.А.
їм надано постанову про відмову у
вчиненні нотаріальних дій №3392/02-31 у
зв`язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
квартиру.

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» від
17.10.2012 р. №4799 станом на 04.10.2012 р.
реєстрація права власності на квартиру
АДРЕСА_1 не проводилась. Позивачі
підтверджуючих документів щодо сплати
спадкодавцем ОСОБА_6 всіх пайових
внесків за спірну квартиру суду не
надали. Натомість МКП ЖЕК №12 у
відповіді від 21.11.2013 року вих. №С-453
зазначив, що ЖЕК інформацією щодо
заборгованості зі сплати пайових
внесків ОСОБА_6 за кооперативну
квартиру АДРЕСА_1 не володіє і вказана
інформація зазначена в первинних
документах на квартиру, які необхідно
зберігати, як підтвердження виплати
паю. Цими підтверджуючими документами
позивачі не володіють.

Також місцевий суд критично оцінив
твердження позивачів, що не зважаючи на
відсутність підтверджуючих документів
повна виплата їх матір'ю пайових
внесків за квартиру підтверджується
відсутністю до неї будь-яких претензій
з боку правлінь кооперативів і
користування нею зазначеною квартирою
до самої смерті без будь-яких перешкод.

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи вимоги ст.60 ЦПК України, 384
ЦК України, а також враховуючи те, що по
справі підтверджуючих документів, що
ОСОБА_6 викупила у житлово-будівельного
кооперативу квартиру АДРЕСА_1 і стала
її власником немає, з позовом до суду
про визнання за нею права власності на
спірну квартиру при житті не
зверталась, прийшов до висновку, що
підстав для визнання за позивачами
права власності по 1/2 частці на спірну
квартиру немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши такі обставини,
правильно застосувавши норми
матеріального права, прийшов до
вірного та обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні даного позову.

Посилання скаржників на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
застосування норм матеріального та
процесуального права є безпідставним,
не обґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦК України
будинок, споруджений або придбаний
житлово-будівельним (житловим)
кооперативом, є його власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у
разі викупу квартири член
житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про власність"
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

Таким чином кожен хто вніс повністю
пайовий внесок, набували права
власності з цього моменту. Визнавати
його повторно в суді окремим позовними
вимогами було не потрібно.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.1
ст. 17 ЗУ «Про власність» право
власності на кооперативну квартиру
набувала не будь-яка особа, яка
здійснювала платежі в рахунок пайових
внесків, а тільки член ЖБК та члени його
сім»ї, які повністю внесли пайовий
внесок за квартиру, надану їм у
користування.

Згідно ст. 18 ЗУ "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно проводиться на
підставі заяви правоволодільця
(правонабувача), сторін (сторони)
правочину, за яким виникло речове
право, або уповноважених ними (нею)
осіб.

Позивачі не надали суду підтверджуючих
документів про те, що їх мати ОСОБА_6
сплатила всю суму пайового внеску
житлово-будівельного кооперативу на
квартиру АДРЕСА_1 і стала її власником.
Також ОСОБА_6 при житті не зверталася до
суду за захистом своїх прав відповідно
до ст. 392 ЦК України про визнання її
права власності на зазначену квартиру,
якщо це права оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати нею документа, який засвідчує її
право власності.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року « Про судову практику у справах
про спадкування» якщо спадкодавець
повністю вніс пайовий внесок, до складу
спадщини включається відповідна
квартира, дача, гараж, садовий будинок,
інші будівлі та споруду. Проте,
належних доказів того, що ОСОБА_6
повністю внесла за вищезазначену
квартиру пайові внески суду не надано у
зв'язку з їх відсутністю.

Враховуючи вищевикладене, відсутність
правовстановлюючого документу щодо
належності спірної квартири на праві
власності ОСОБА_6, а також відсутність
державної реєстрації права власності
ОСОБА_6 на зазначену квартиру, тому й
немає законних підстав для визнання за
позивачами права власності по 12 частці
на зазначену квартиру.

Позивачі суду належними доказами не
довели те, що право власності на
зазначену квартиру при житті ОСОБА_6 з
часу виплати нею всієї суми паю
виникло, однак не було належним чином
оформлено, а тому й у даному випадку
відсутні законні підстави для
задоволення даного позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки судом першої інстанції повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
які мають істотне значення для справи в
межах наданих сторонами доказів,
правильно визначені правовідносини, що
склалися між сторонами, їх об'єктивний
склад, права та обов'язки сторін, вірно
застосовані норми матеріального права
та не порушені норми процесуального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :/підпис/
В.М. Медяний

Судді :/підписи/
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя: