Справа № 336/5140/13-ц
Пр. № 2/336/33/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого
судді
Щасливої О.В.,

при секретарі
Морозовій В.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визначення порядку користування
житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, 2004
року народження, про встановлення
порядку користування квартирою
АДРЕСА_1.

В заяві зазначила, що з відповідачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі,
вони є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає з позивачкою в спірній
квартирі. Право спільної часткової
власності на зазначене житло належить
відповідачам і неповнолітній ОСОБА_2
Частка кожного з учасників права
спільної часткової власності
становить 1/3 частину квартири.
Квартира загальною площею 52,65
квадратних метри, жилою площею - 30,2
квадратних метри складається з двох
кімнат площею 12,6 квадратних метри і
площею 17,6 квадратних метри, які є
ізольованими. Позивач в інтересах
малолітьної доньки, просить виділити
їй в користування ізольовану кімнату
площею 12,6 квадратних метри, а
відповідачам надати в користування
кімнату площею 17,6 квадратних метри з
лоджією площею 2,25 квадратних метри.
Кухню, вбиральню, ванну кімнату,
коридор, комору просить залишити в
загальному користуванні.

В судовому засіданні позивач
підтримала вимоги позову. Просить про
його задоволення. Пояснила, що фактично
між сторонами склався саме такий
порядок користування, про визначення
якого просить вона. Вона та донька
проживають в кімнаті меншою площею, а
відповідачі в квартирі не проживають,
але оснастили двері в більшу кімнату
замком, на який зачиняють кімнату.

Представник позивачки просить про
ухвалення рішення на користь його
довірительки.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечують. Пояснили, що встановлення
запропонованого позивачкою варіанту
порядку користування суперечило б
їхньому праву власників на реалізацію
повною мірою права володіти та
користуватися майном відповідно до
їхніх часток в праві спільної
часткової власності. Вважають за
доцільне встановлення такого порядку
після досягнення донькою і онукою
повноліття, коли вона зможе самостійно
представляти свої інтереси. Крім
зазначених доводів, посилаються на
наявність у відповідача нової сім'ї, де
виховується малолітні дитина, яка, як і
її мати - дружина відповідача, має право
на користування належним члену їхньої
родини житлом.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
не вбачає підстав для задоволення
позову, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що право спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1 належить відповідачам і
неповнолітній ОСОБА_2 Частка кожного з
учасників права спільної часткової
власності становить 1/3 частину
квартири (а. с. 36-37). Квартира загальною
площею 52,65 квадратних метри, жилою
площею - 30,2 квадратних метри
складається з двох ізольованих кімнат
площею 12,6 квадратних метри площею 17,6
квадратних метри, кухні площею 8,4
квадратних метри, вбиральні площею 1,3
квадратних метри, ванної кімнати
площею 2,7 квадратних метри, коридору
площею 7,3 квадратних метри (а. с.5-6).

За змістом ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 3 ст. 319 ГК Украины всім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення права.

Виходячи з наведених положень закону
учасники права спільної часткової
власності мають рівні права в
здійсненні права власності на належну
їм частку відповідно до її розміру.

Оцінюючи запропонований позивачкою
варіант порядку користування спільним
майном, суд не може його прийняти,
оскільки він очевидно звужує право
відповідачів на володіння та
користування тією частиною спільного
майна, яка відповідає розміру їхніх
часток.

Посяганням на це право є зменшення
розміру частки, що пропонується
співвласникам для спільного
користування, порівняно з частками, що
їм належать; відведення для спільного
проживання різностатевим особам
одного жилого приміщення.

Вирішуючи питання визначення порядку
користування, суд виходить з принципів
реалізації права спільної часткової
власності, встановлених наведеною
статтею 358 ГК України, про здійснення
права власності за домовленістю між
учасниками права власності.

З огляду на викладене суд не знаходить
підстав для застосування судового
захисту, оскільки за вказаних обставин
встановлення порядку користування має
ґрунтуватися виключно на домовленості
співвласників.

Доводи позивачки про неможливість
сумісного користування житлом через
незадовільні стосунки позивачки і
відповідачки суд до уваги не бере з
кількох причин.

По-перше, ці обставини в силу закону не
є вирішальними при визначенні порядку
користування спільною власністю;
по-друге, вони суперечать встановленим
судом обставинам, оскільки, як
зазначено, відповідач ОСОБА_3 фактично
спірною квартирою не користується;
по-третє, характер стосунків
відповідачки, яка не є учасником права
спільної власності, а як законний
представник діє в інтересах доньки, з
іншими співвласниками не мають
значення для вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 355, 356, 358,
ст. ст.10, 59, 130, 212, 213, 215, 224, 292, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання в суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів після проголошення рішення.

Суддя

О.В. Щаслива