Справа № 748/1511/14-ц Провадження №
22-ц/795/2100/2014 Головуючий у I інстанції
-Хоменко Л. В. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Коваленко Ю.В.

з участю: прокурора Бобруйко І.М.,
представника позивача - адвоката
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його
адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 15
вересня 2014 року у справі за позовом
прокурора Чернігівського району в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком,
вселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні будинком,

встановив:

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 15
вересня 2014 року позовні вимоги
прокурора задоволено частково, вселено
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру №1 житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1; зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні житловим
будинком за адресою АДРЕСА_1; у
задоволенні позовних вимог в іншій
частині відмовлено; стягнуто зі ОСОБА_2
на користь держави 487 грн. 20 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що жодних перешкод у користуванні
житловим будинком апелянтом не
чиниться; у прокурора Чернігівського
району не було правових підстав на
представництво інтересів саме ОСОБА_4 в
Чернігівському районному суді,
оскільки вона не є особою похилого
віку, отримує пенсію за вислугою років.
Апелянт зазначає, що районний суд не
надав правової оцінки довідці
Радянськослобідської сільської ради
Чернігівського району від 31 березня 2014
року, яка підтверджує проживання без
жодних перешкод позивачів у спірному
будинку станом на 31.03.2014 року, а також
довідці про склад сім'ї та проживання
№137 від 30 січня 2014 року, яка також
підтверджує факт проживання ОСОБА_4 та
неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
житловому будинку. Апелянт вказує, що
стягнення з нього судового збору у
розмірі 487 грн. 20 коп. за дві вимоги
немайнового характеру не ґрунтується
на вимогах закону, оскільки позовні
вимоги, зв'язані між собою підставою
виникнення.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу прокурор Чернігівського району
просить відхилити необґрунтовану
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишити
без змін рішення суду першої інстанції,
посилаючись на його ухвалення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції вважав доведеним,
що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_4 та її
неповнолітнім дітям користуватися
квартирою у житловому будинку за
адресою АДРЕСА_1, тим самим обмежуючи
та порушуючи їх право на житло.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_4
та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 07.03.2013 року, від шлюбу мають
двох дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
(на час звернення до суду з позовом та
постановлення судом першої інстанції
рішення була неповнолітньою) та
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7,8).

ОСОБА_2 належить на праві приватної
власності 1/2 частина житлового будинку
АДРЕСА_1, яка складається з 13/50 частин
відповідно до свідоцтва про право
приватної власності на житловий
будинок від 30 жовтня 1996 року (а.с. 80) та
12/50 частин відповідно до договору
дарування від 04 лютого 2003 року (а.с.82,83).

Згідно довідки Радянськослобідської
сільської ради Чернігівського району
№417 від 31 березня 2014 року до складу
сім'ї, які проживають по АДРЕСА_1
входять ОСОБА_2, його колишня дружина
ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_7 та
її син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, брат ОСОБА_2
(а.с.9).

Сторонами не заперечувалося, що з
листопада 2013 року позивач разом з
неповнолітніми дітьми проживала в
орендованій квартирі, що також
підтверджується договором оренди
квартири від 14.11.2013 року, який згідно п.4
вказаного договору діяв з 15.11.2013 року по
13.01.2014 року (а.с.18).

Частинами 1,4 ст. 156 ЖК України
передбачено, що члени сім'ї власника
будинку, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням. До членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5,
ОСОБА_6 є бувшими членами сім'ї власника
житлового будинку ОСОБА_2 та нарівні з
власником мають право користуватися
даним жилим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що чинення відповідачем перешкод
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні
житловим будинком не було доведено
позивачем, не заслуговують на увагу та
спростовуються наявними в матеріалах
справи актами, затвердженими головою
Павлівської сільської ради ОСОБА_9 від
02.04.2014 року, 01.08.2014 року (а.с.10, 138) та
показаннями свідків, які були допитані
в суді першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи наявний
висновок дільничого інспектора
міліції СДІМ Чернігівського РВ УМВС
України в Чернігівській області від
05.03.2014 року (а.с. 13) по факту перевірки
заяви ОСОБА_4 стосовно того, що її
колишній чоловік ОСОБА_2 не впускає її
та її неповнолітніх дітей проживати за
місцем реєстрації по вул. Південна, 11/1 в
с. Павлівка. У ході даної перевірки
ОСОБА_2 пояснив, що після розлучення він
орендує колишній дружині та їх
спільним дітям квартиру в м. Чернігові,
вчасно сплачує аліменти, колишній
дружині та дітям не дозволяє проживати
з ним в його будинку, так як у нього інша
сім'я, він залишив своїй дружині
квартиру в Коропському районі та вона
має земельну ділянку під забудову по
сусідству з його помешканням, на його
думку, його колишня дружина та їхні
діти мають де проживати.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що прокурор Чернігівського району
не мав законних підстав представляти
інтереси ОСОБА_4, оскільки на підставі
ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру»
прокурор Чернігівського району
звернувся до суду з даним позовом в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_4 як законного представника
своїх неповнолітніх дітей.

Твердження апелянта про те, що довідкою
Радянськослобідської сільської ради
Чернігівського району від 31 березня 2014
року, а також довідкою про склад сім'ї
та проживання №137 від 30 січня 2014 року
підтверджується безперешкодне
проживання ОСОБА_4 та дітей в житловому
будинку є хибним, так як дані довідки
лише засвідчують їх місце реєстрації.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про необґрунтоване стягнення
з нього судового збору у розмірі 487 грн.
20 коп. як за дві вимоги немайнового
характеру, оскільки відповідно до п. 13
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»,
якщо у позовній заяві об'єднано дві або
більше самостійних вимог немайнового
характеру, пов'язаних між собою,
судовий збір сплачується окремо з
кожної із таких вимог (або загальною
сумою).

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції дав вірну оцінку зібраним по
справі доказам, встановивши, що ОСОБА_2
чиняться перешкоди ОСОБА_4 та їх дітям
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні житловим
будинком, право користування яким
набуто на законних підставах, усунувши
перешкоди в користуванні будинком
шляхом їх вселення.

Таким чином, оскаржуване рішення суду
підлягає залишенню без змін, а доводи
апеляційної скарги не містять
передбачених законом підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 15 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: