Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

в складі: головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Черненко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за ви
наймання домоволодіння з
господарськими будівлями та спорудами
та відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за ви
наймання домоволодіння з
господарськими будівлями та спорудами
та відшкодування моральної шкоди, в
якому просила суд стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь суму
боргу за оренду житла у розмірі 29 000
грн., та стягнути моральну шкоду у
розмірі 5 000 грн., а також стягнути з
відповідачів судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 15.11.2004 року
є власником житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

У 2009 році ОСОБА_2 виявив бажання
придбати у ОСОБА_1 вказаний будинок, та
вніс завдаток, після чого став
проживати в даному житловому будинку
разом з ОСОБА_3

Подальші відносини з відповідачем з
приводу купівлі-продажу житлового
будинку не склалися, та з позивача було
стягнуто суму завдатку за рішенням
суду.

Після ухвалення судом даного рішення,
позивач вимагала від відповідачів
виїхати із займаного будинку, але
відповідачі відмовилися.

Позивач вказує, що вона неодноразово
пропонувала ОСОБА_2 укласти договір
найму житлового приміщення, але
відповідачі, вважаючи будинок своїм
майном, не приймали пропозиції до
укладання договору, та залишаються
мешкати в ньому по теперішній час.

В червні 2012 року позивач направляла на
адресу відповідачів пропозицію
укласти договір найму і сам договір,
який відповідачі отримали 15.06.2012 року,
проте дану вимогу проігнорували, та не
надали жодної відповіді.

Відповідачі продовжують проживати у
житловому будинку та користуються
земельною ділянкою, при цьому не
сплачуючи грошові кошти за таке
користування.

Рішенням суду від 09.07.2012 року
відповідачів було виселено із
займаного будинку.

Позивач вважає, що відповідачі повинні
були сплачувати грошові кошти за
користування житловим будинком, а тому
за ними виникла заборгованість яка
становить 29 000 грн.

ОСОБА_1 також вказує, що діями
відповідачів їй було завдано моральну
шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5 000 грн.

У зв'язку з вищевикладеним позивач і
була змушена звернутися до суду з даним
позовом.

19.12.2013 року відповідачем ОСОБА_2 було
надано суду письмові заперечення, в
яких він вказує, що жодного оплатного
договору найму, оренди чи іншого
договору, предметом якого є
користування за плату житловим
будинком АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 він не
укладав, а тому і підстави для
стягнення заборгованості відсутні.
Також ОСОБА_2 вважає, що відсутні
підстави для задоволення вимог і про
стягнення моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_5, який діє
на підставі довіреності від 30.03.2013 року,
в судовому засіданні позов підтримав
та просив суд його задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6, який
діє на підставі довіреності від 18.12.2013
року, в судовому засіданні проти позову
заперечував, просив суд відмовити у
його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін та дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні представники
сторін пояснили, що ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1.

У 2009 році позивач ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 домовилися про продаж спірного
домоволодіння, в результаті цієї
домовленості позивач отримала аванс.

У зв'язку із затримкою оформлення
документів, позивач дозволила
відповідачу разом з ОСОБА_3 вселитися
до житлового будинку до укладання
договору купівлі-продажу.

В подальшому договір купівлі-продажу
не був укладений, а з ОСОБА_1 було
стягнуто суму авансу за рішенням суду.

Після чого, ОСОБА_1 направила
відповідачу ОСОБА_2 вимогу-пропозицію,
в якій пропонувала до 25.06.2012 року
звільнити її житловий будинок або
укласти договір оренди, текст якого був
доданий до вимоги-пропозиції.

Згідно ст. 810 ЦК України, за договором
найму (оренди) житла одна сторона -
власник житла (наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату.

Представник позивача в судовому
засіданні вказував, що вказана
вимога-пропозиція була отримана
відповідачем ОСОБА_2 15.06.2013 року, про що
була надана копія рекомендованого
повідомлення.

Відтак, представник позивача вважає, що
підставою для задоволення позовних
вимог є договір найму житлового
приміщення, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Але, суд не може погодитися з даними
твердженнями, оскільки із
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення не
вбачається обставин, що відповідачем
ОСОБА_2 було отримано саме
вимогу-пропозицію відправлену ОСОБА_1

До вимоги-повідомлення, яка не містить
дати, доданий договір найму житла від
25.06.2012 роком, а тому суд робить висновок,
що дана вимога-пропозиція мала бути
відправлена у червні 2012 року, а не у
червні 2013 року, що також спростовує
обставини, наведені представником
позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 638 ЦК України вказує, що договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції.

Так, судовим розглядом встановлено, що
позивачем не було отримано відповіді
про прийняття пропозиції, а копія
договору, яка міститься в матеріалах
справи, не підписана відповідачем, отже
суд приходить до висновку, що сторони
не досягли згоди з щодо умов договору
найму житлового приміщення, а тому
договір найму житлового приміщення між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався.

Щодо укладання договору з відповідачем
ОСОБА_3 судом було встановлено, що
позивач не надала жодного доказу, який
би свідчив про наявність діючого
договору найму житлового приміщення
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Дані обставини свідчать про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині стягнення боргу за ви
наймання домоволодіння із
господарськими будівлями та спорудами.

Крім того, позивачем надано копію
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 09.07.2013 року про
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з будинку
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1.

Як пояснили сторони в судовому
засіданні, рішення суду набрало
законної сили.

Отже, позивач матиме змоги отримати в
суді виконавчі листи та виконати
рішення суду у примусовому порядку.

Позивач також поросила суд стягнути в
відповідачів 5000 грн. моральної шкоди,
завданої їй у зв'язку з проживанням
відповідачів в належному їй будинку.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням майна.

Частина 3 даної статті вказує, що
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від
31.01.1995 р. під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Пунктом 4 вказаної постанови, у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Так, в судовому засіданні позивачем не
було доведено спричинення їй моральної
шкоди, оскільки суду не надано жодних
доказів, наявності такої шкоди та
протиправності дій відповідачів, не
встановлено наявності вини
відповідачів в їх діях.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 23, 207, 208, 626, 638, 640, 810 ЦК
України, п. 3, 4, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за ви
наймання домоволодіння з
господарськими будівлями та спорудами
та відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович