АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/9151/13-ц
Провадження № 22-ц/792/47/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Ярмолюка О.І.,

суддів: Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі: Байдичі О.В.

з участю: сторін та
їх представників

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/47/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 31 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору дарування недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про визнання договору дарування
недійсним, з підстав, передбачених ст.
233 ЦК України. Посилаючись на те, що
11.06.2012 року вона уклала з відповідачем
спірний договір дарування квартири
АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених
вимог позивач вказала, що укладення
договору було зумовлене тим, що вона
непрацездатна, потребує стороннього
догляду та матеріальної допомоги,
оскільки два інші сини їй не
допомагали. ОСОБА_2 вважала, що
подарувала квартиру відповідачу -
ОСОБА_1 на умовах, що він буде доглядати
за нею, забезпечувати продуктами
харчування та ліками, вона матиме право
проживати та користуватися квартирою
тощо. Однак, виявилось, що договір має
інший зміст і не передбачає ніяких
зобов'язань утримувати позивача,
натомість позбавляє її права власності
на квартиру. Після оформлення договору
дарування, відповідач почав
перешкоджати їй у користуванні
квартирою, не допомагає ніяким чином, а
тому ОСОБА_2 просила визнати недійсним
договір дарування, укладений 11.06.2012
року між нею та ОСОБА_1

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Мазурок
О.В. Справа № 22-ц/792/47/14

Доповідач -Власенко О.В.
Категорія
№ 19,21

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 31 жовтня 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсним договір
дарування, що укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, 11 червня 2012 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального права, а
тому просить скасувати його і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
відхилити з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом правильно з'ясовані
фактичні обставини справи, дана їм
належна оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що 11 червня 2012 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який діє від імені
ОСОБА_1, було укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_1, яка
перейшла від дарувальника - ОСОБА_2 у
власність до обдаровуваного - ОСОБА_1,
який є її сином (а.с.6).

На момент укладення спірного договору
позивач важко хворіла (злоякісне
новоутворення сигмовидної кишки ІІІ
ст. ІІ кл. гр., ревматична хвороба серця.
Стан післямітральної комісуротонії (1997
р.), протезування АК, МК (2003 р.),
імплантація ШВР (2006 р.), стенокардія
напруги ІІ-ІІІ СНІ І Б, ФК ІІІ-ІV
легенева гіпертензія ІІ ст.). Наведене
підтверджується матеріалами справи та
не оспорюється сторонами (а.с.8).

Судом першої інстанції правильно
застосовано норми матеріального права,
зокрема, ст. 233 ЦК України, згідно з якою
правочин, який вчинено під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, може бути визнаний
судом недійсним незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину.

У пункті 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно зі ст. 233 ЦК для визнання
правочину недійсним необхідно
встановити наявність двох обставин:
тяжких обставин та вкрай невигідних
умов вчинення правочину. В даному
випадку тяжкою обставиною, яка сприяла
укладенню правочину - є важка хвороба
позивача - ОСОБА_2, що підтверджується
епікризом, витягом з історії хвороби
тощо. В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 пояснила, що укладення договору
дарування квартири було вкрай
невигідним для неї, оскільки будучи
власником квартири, вона мала намір
здавати її в найм або продати, і мала б
від цього відповідний дохід. Крім
цього, в даному випадку має місце
помилка, тобто неправильне сприйняття
особою фактичних обставин правочину,
що вплинуло на її волевиявлення,
даруючи квартиру, позивач мала
впевненість, що за це їй буде
надаватися матеріальна допомога,
забезпечення продуктами харчування та
ліками, оскільки без такої впевненості
або надії правочин не був би укладений.
За таких обставин, посилання в
апеляційній скарзі на той факт, що
укладаючи договір дарування, позивач
усвідомлювала значення своїх дій,
правові наслідки та бажала їх настання
є безпідставними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що повно
з'ясувавши обставини, що мають значення
для справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що наявні
підстави вважати договір дарування
квартири від 11.06.2012 року, укладений
ОСОБА_2 під впливом тяжких обставин і на
вкрай невигідних умовах, оскільки
судом встановлено безпосередній
зв'язок між її захворюванням,
матеріальним становищем, з одного боку,
та волевиявленням - з іншого.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ґрунтується на
повно, всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_1 для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 31 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду О.В.
Власенко