Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Бровченко О.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Біла Церква в залі
суду №4 цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом та посилався на
те, що 25.12.2006 р. між Закритим акціонерним
товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір
№490019946. ЗАТ «Альфа-Банк» 19.08.2009 року
було приведено у відповідність до
Закону України «Про акціонерні
товариства» назву
організаційно-правової форми, шляхом
перейменування Закритого акціонерного
товариства «Альфа-Банк» в Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Відповідно до умов кредитного договору
№490019946 ЗАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_1
кредит у сумі 24 444,75 доларів США. Позивач
вказував на те, що згідно до умов
кредитного договору ОСОБА_1
зобов"язувався в порядку та на умовах,
що визначені кредитним договором
повертати кредит, виплачувати проценти
за користування кредитом, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором та
Додатком №1 до нього - Графіком
погашення кредиту. Позивач посилався
на те, що банк свої зобов»язання за
кредитним договором виконав та надав
ОСОБА_1 кредит у сумі 24 444,75 доларів США.
Позивач вказував на те, що відповідач
ОСОБА_1 свої зобов»язання за кредитним
договором належним чином не виконав, в
результаті чого станом на 25.04.2013 року
має прострочену заборгованість за
кредитом - 11658,54 доларів США, що за
курсом НБУ на 25.04.2013 року складає 93 186,71
грн., за відсотками - 2 701,94 доларів США,
що за курсом НБУ складає 21 596,61 грн., пеню
-116 256,70 доларів США, що за курсом НБУ на
дату розрахунку складає 929 239,80 грн.
Позивач вказував на те, що з огляду на
принцип розумності та справедливості
ПАТ «Альфа-Банк» зменшує суму
нарахованої пені до 11% та зазначив у
позовній заяві, що зменшена сума пені
на 25.04.2013 року становить 102 216,38 грн.
Позивач посилався на те, що в
забезпечення виконання зобов"язань, що
випливають з вищевказаного кредитного
договору №490019946 від 25.12.2006 року між
Закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 25.12.2006 року було
укладено Договір поруки №490019946-П.
Відповідно до умов вищевказаного
Договору поруки, поручитель ОСОБА_2
поручалася за виконання відповідачем
ОСОБА_1 обов»язків, які виникли на
підставі кредитного договору №490019946
від 25.12.2006 року або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому. Згідно до
Договору поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відповідають перед банком за порушення
обов»язків за кредитним договором
№490019946 від 25.12.2006 року, як солідарні
боржники. Позивач просив в судовому
порядку стягнути з відповідачів
солідарно на його користь
заборгованість 216 999,70 грн., а саме: за
кредитом - 93 186,71 грн., по відсотках - 21
596,61 грн., пеня - 102 216,38 грн. Також позивач
просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь судовий
збір в сумі 2 170,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вищевказані
позовні вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 позов заперечували, та
вказували на те, що у ОСОБА_1 відсутня
заборгованість за вищевказаним
кредитним договором, а також просили
суд застосувати строки позовної
давності до вищевказаних позовних
вимог позивача, бо позивач пропустив
строк позовної давності для звернення
до суду з вказаним позовом.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 позов
заперечував.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши справозамінник за
№2-н-6191/08, матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає до часткового
задоволення.

Так в судовому засіданні було
встановлено, що 25.12.2006 року між Закритим
акціонерним товариством «Альфа-Банк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №490019946 відповідно до якого
банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 24 444,75
доларів США на строк до 25.12.2012 року зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12% річних.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного
кредитного договору, Банк надає
Позичальнику Кредит у сумі 24 444,75
доларів США на цілі, визначені у п.1.3
Договору, у порядку передбаченому п.1.4
Договору, а Позичальник зобов»язується
своєчасно та у повному обсязі
виплачувати Банку проценти за
користування Кредитом у розмірі 12%
річних, використати його за цільовим
призначенням, виконати інші умови
Договору та повернути Кредит Банку
рівними частинами, у терміни, визначні
у графіку повернення, який наведено у
Додатку №1 до Договору, але в будь-якому
випадку не пізніше 25.12.2012 року.

Згідно до п. 1.3. вищезазначеного
кредитного договору, кредит надається
Позичальнику для: придбання
транспортного засобу згідно з
Договором купівлі-продажу, укладеним
між Позичальником та ЗАТ «Прага Авто»
№К425-Ч/06 від 19.12.2006 року SKODA SUPERB 1.8Т,2006
року випуску, колір чорний, державний
номер - АА1678СВ, № кузову-ТМВDL23U97B300797, тип
легковий сєдан ( свідоцтво про
реєстрацію- ААС045124, видане - 21.12.2006 УДАІ
ГУ МВС України, м.Київ ).

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору,
погашення заборгованості за Договором
щодо сплати процентів за користування
ним здійснюється у терміни, визначені
Графіком повернення, та на інших
умовах, передбаченим цим Договором. У
день укладення Договору Банк відкриває
рахунок НОМЕР_1 у ЗАТ «Альфа-Банк, МФО
300346 для зарахування Позичальником
коштів, спрямованих на погашення
заборгованості за цим Договором (сума
Кредиту, нарахованих процентів, пені,
можливих збитків).

Згідно до п.1.6 кредитного договору,
нарахування процентів на залишок
заборгованості за Кредитом
здійснюється щомісячно за фактичний
строк користування кредитом виходячи з
30 днів у місяці та 360 у році. Банк
здійснює кінцевий розрахунок
процентів, що підлягають сплаті на день
здійснення остаточного повернення
Кредиту згідно з Графіком повернення.

Відповідно до п.3.1. кредитного договору,
Позичальник зобов»язується повертати
отриманий Кредит, сплачувати проценти
за користування ним у порядку,
визначеному Договором та в строки,
визначені Графіком повернення.

Згідно до п. 3.4. вказаного кредитного
договору, за повне або часткове
прострочення повернення Кредиту та
/або сплати процентів за користування
ним Позичальник зобов»язаний сплатити
Банку пеню у розмірі 1% (один відсоток)
від простроченої суми за кожний день
прострочення. Сплата пені не звільняє
Позичальника від виконання
зобов»язань, за порушення яких вона
передбачена, і так само не звільняє
його від обов»язку понад суму пені у
повному обсязі відшкодувати Банку
збитки, заподіяні невиконанням або
неналежним виконанням своїх
зобов»язань за Договором.

В п. 7.2. кредитного договору зазначено,
що повернення кредиту здійснюється
згідно з Графіком повернення у валюті
Кредиту шляхом внесення належних до
сплати сум через касу Банку або каси
його структурних підрозділів (філій,
відділень) на Рахунок, вказаний у п.1.5
Договору.

Відповідно до п. 7.3 вказаного договору,
днем повернення Кредиту (або його
частини) та/або сплати процентів
вважається день списання Банком коштів
у відповідні терміни, що передбачені
цим Договором, з Рахунку з метою їх
подальшого зарахування на рахунки
Банку по обліку заборгованості
Клієнта.

В п. 7.4 кредитного договору зазначено,
що погашення заборгованості
Позичальником за Договором
здійснюється у такій черговості:
прострочені проценти за користування
Кредитом (за їх наявності); прострочена
сума Кредиту (за її наявності); пеня за
прострочення сплати процентів за
користування Кредитом (за її
наявності); пеня за прострочення
повернення Кредиту (за її наявності);
строкові проценти за користування
кредитом (за їх наявності); строкове
повернення Кредиту; дострокове
повернення Кредиту.

Згідно до п. 8.3 кредитного договору,
договір вважається укладеним з дати
його підписання Сторонами та
скріплення печаткою Банку і діє до
повного виконання зобов»язань
Позичальника за Договором.

В судовому засіданні було встановлено,
що ЗАТ «Альфа-Банк» повністю виконав
умови вказаного кредитного договору
№490019946 від 25.12.2006 року та надав ОСОБА_1
кредит в сумі 24 444,75 доларів США, що
підтверджується поясненнями
представника позивача, виписками по
особовим рахункам наданими позивачем,
а також вказане підтвердили у суді
учасники процесу.

Судом також встановлено, що 03.11.2008 року
Закрите акціонерне товариство
«Альфа-Банк» звернулося до
Шевченківського районного суду м.Києва
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ
«Альфа-Банк» заборгованості за
кредитним договором № 490019946 від 25.12.2006
року в сумі 111 073,28 грн.

Відповідно до судового наказу виданого
суддею Шевченківського районного суду
м.Києва Бужак Н.П. 11.11.2008 року номер
справи 2н-6191/08 було стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Закритого
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
за договором кредиту №490019946
заборгованість за кредитом в сумі 100
495,34 грн., по процентах в сумі 1 007,89 грн.,
пені в сумі 9 570,05 грн., 555,37 грн. витрат по
оплаті судового збору, 15,00 грн. витрат
по сплаті за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього
стягнуто 111 643,65 грн. Вказаний судовий
наказ набрав чинності 17.02.2009 року і був
виданий 17.08.2009 року. Наведене
підтверджується справозамінником за
№2-н-619/08 виданим Шевченківським
районним судом м. Києва, а також
поясненнями учасників процесу.

З пояснень учасників процесу та з
матеріалів справозамінника за №2-н-6191/08
виданого Шевченківським районним
судом м. Києва вбачається, що вказаним
судовим наказом суддею було стягнуто
всю суму непогашеного кредиту по
вказаному кредитному договору
відповідно до п.5.1 кредитного договору,
щодо дострокового виконання
зобов»язання, в розмірі 100 495,34 гривні, а
також суддею було стягнуто прострочену
заборгованість по процентах по
вищевказаному кредитному договору
станом на 22.10.2008 року в розмірі 1 007,89
грн., та пеню (п.3.4 кредитного договору)
станом на 22.10.2008 року в розмірі 9 570,05 грн.
Наведені обставини не оспорювалися
сторонами у суді.

Постановою про закінчення виконавчого
провадження винесеної головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Солом»янського районного управління
юстиції у м.Києві Мазур Ю.С. 28.07.2001 року
було закінчено виконавче провадження
по примусовому виконанню судового
наказу №2н-6191/08 виданого 17.08.2009 року
Шевченківським районним судом м.Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ
«Альфа-Банк» боргу в сумі 111 643,65 грн. на
підставі п.8 ст. 49, ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» у зв»язку
з тим, що рішення виконано повно і
фактично згідно виконавчого документу.
Наведене підтверджується копією
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 28.07.2011 року,
поясненнями учасників процесу.

Як встановлено в судовому засіданні
погашення заборгованості за
вищевказаним судовим наказом
здійснювалося ОСОБА_1 позивачу
періодично, а не однією сумою, і остання
проплата за вищевказаним судовим
наказом відбулася 14.06.2011 року, що
вбачається із розрахунків
заборгованості за кредитом наданої
позивачем, пояснень учасників процесу.

Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених до говором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В судовому засіданні було встановлено,
що відповідач ОСОБА_1 порушував умови
кре

дитного договору №490019946 від 25.12.2006 року
та не виконував належним чином, в
обумовлені строки зобов"язання, щодо
оплати кредиту і відсотків у сумі
передбаченій вказаним договором.
Наведене ствердили у суді учасники
процесу.

Відповідно до розрахунків наданих
позивачем станом на 25.04.2013 року
заборгованість відповідача ОСОБА_1 по
кредитному договору №490019946 від 25.12.2006
року складається: із заборгованості за
кредитом - 11 658,54 доларів США, що
еквівалентно 93 186,71 грн.; із
заборгованості по відсотках - 2 701,94
доларів США, що еквівалентно 21 596,61 грн.,
пені - 929 239,80 грн., яка зменшена
позивачем до 102 216,38 грн., а всього
заборгованість становить 216 999,70 грн.

В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що позивач ставить
питання про стягнення заборгованості
по вказаному кредитному договору, а
саме: заборгованості за кредитом в
розмірі 93 186,71 грн. за період з 25.01.2007
року по 25.04.2013 року; заборгованості за
відсотками в розмірі 21 596,61 грн. за
період з 25.01.2007 року по 25.04.2013 року;
зменшеної заборгованості по пені в
розмірі 102 216,38 грн. за період з 25.05.2007
року по 25.04.2013 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з умовами
кредитного договору №490019946 від 25.12.2006
року та з Додатком №1 до кредитного
договору №490019946 від 25.12.2006 року Графік
повернення від 25.12.2006 року був
ознайомлений при їх укладенні,
підписав вказаний кредитний договір
№490019946 від 25.12.2006 року та Додаток №1 до
кредитного договору №490019946 від 25.12.2006
року Графік повернення від 25.12.2006 року і
отримав кредит в обумовленій кредитним
договором сумі, але умови кредитного
договору №490019946 від 25.12.2006 року та
Додаток №1 до кредитного договору
№490019946 від 25.12.2006 року Графік
повернення від 25.12.2006 року порушив, шо
підтверджується поясненнями учасників
процесу, матеріалами справи.

В забезпечення виконання зобов"язань
відповідачем ОСОБА_1 за кредитним
договором №490019946 від 25.12.2006 року, між
Закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 25.12.2006 року було
укладено Договір поруки №490019946-П.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, у
відповідності з цим Договором
Поручитель поручається за виконання
Боржником наступних обов»язків, що
виникли на підставі Основного договору
або можуть виникнути на підставі нього
у майбутньому: а) обов»язок повертати
Заставодержателю Кредит Рівними
частинами, у терміни, визначені у
Графіку повернення, який наведено у
додатку №1 до Основного договору, але в
будь-якому випадку не пізніше 25.12.2012
року; б) обов»язок щомісяця сплачувати
Заставодержателю проценти за
користування Кредитом у терміни,
визначені Графіком повернення, та на
інших умовах, передбачених Основним
договором; в) обов»язок у випадках,
передбачених Основним договором або
законодавством України, у строк не
пізніше 10 (десяти) днів з дати
пред»явлення відповідної вимоги
достроково (до настання термінів або
строків повернення/сплати, зазначених
вище у цьому пункті), повернути
Заставодержателю Кредит, сплатити
проценти за користування ним і
виконати інші обов»язки, що виникають
із Основного договору; г) обов»язок
сплатити Заставодержателю неустойку
(пеню, штрафи) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати збитки,
заподіяні Заставодержателю
невиконанням або неналежним
виконанням Заставодавцем своїх
зобов»язань за Основним договором.

В п. 3.1. Договору поруки вказано, що
Боржник та Поручитель відповідають
перед Банком за порушення обов»язків,
перелічених у статті 2 цього Договору,
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед Банком у тому ж
обсязі, що і Боржник.

Згідно до п. 3.2. Договору поруки,
передбачена статтею 3.1 цього Договору
відповідальність Поручителя наступає
у випадку, якщо Боржник допустить
прострочення виконання будь-якого з
обов»язків, зазначених у пункті 2.1.
цього Договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору поруки,
договір набуває чинності з моменту
його підписання Сторонами та
скріплення печаткою Банку і діє до
повного виконання зобов»язань
Боржника за Основним договором.

Наведене підтверджується копією
вказаного договору та поясненнями
учасників процесу. Представник ОСОБА_2
ОСОБА_4 у суді ствердив, що ОСОБА_2
вищевказаний Договір поруки від 25.12.2006
року підписувала, з умовами
вищевказаного Договору поруки була
ознайомлена.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов"язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов"язання
боржником.

Згідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов"язання, за
безпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. В ч. 2
вказаної статті вказано, що поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

В ст. 549 ЦК України вказано, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України,
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір вста новлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом. Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до копії Статуту Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
(нова редакція) затвердженого
загальними зборами акціонерів
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» протокол №1/2013 від 12.03.2013
року, Публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк» є правонаступником усіх
прав і зобов»язань Закритого
акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Згідно до ст. 524 ЦК України зобов"язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов"язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов"язання має бути виконане
в гривнях. Якщо у зобов"язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. А в ч. 3
вказаної статті зазначено, що
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов"язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах встановлених законом.

В п. 10 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", вказано, що
згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом. Отже,
банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання).

Відповідно до п. 17 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Суд вважає, що ПАТ «Альфа-Банк»
необхідно відмовити в задоволенні його
позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованості по
кредитному договору № 490019946 від 25.12.2006
року, а саме: заборгованості за
кредитом в сумі 93 186,71 грн.,
заборгованості по відсоткам за період
з 25.01.2007 року по 22.10.2008 року включно, пені
за період з 25.05.2007 року по 22.10.2008 року
включно, оскільки судовим наказом
виданим суддею Шевченківського
районного суду м.Києва Бужак Н.П. 11.11.2008
року справа №2н-6191/08 вже було стягнуто з
ОСОБА_1 на користь Закритого
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
правонаступником якого являється
позивач, за договором кредиту №490019946
від 25.12.2006 року заборгованість за
кредитом в сумі 100 495,34 грн.,
заборгованість за відсотками в сумі 1
007,89 грн., та пеня в сумі 9 570,05 грн. і
вказана заборгованість була стягнута з
ОСОБА_1 на користь позивача головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Солом»янського районного управління
юстиції у м.Києві Мазуром Ю.С., а тому
суд вважає, що вимоги позивача у
вищевказаній частині є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають до задоволення.

Таким чином, з врахуванням наведеного
суд вважає, що у відповідача ОСОБА_1
наявна заборгованість перед позивачем
за вказаним кредитним договором №490019946
від 25.12.2006 року по відсотках в сумі 2 701,94
доларів США, що еквівалентно 21 596,61 грн.
та по пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за відсотками по
кредиту за період з 23.10.2008 року по 25.04.2013
року.

Згідно до матеріалів цивільної справи
№ 357/14474/13-ц 2/357/239/14 вбачається, що
позивач 20.07.2013 року направив поштою
свій вищевказаний позов до
Солом»янського районного суду м. Києва,
що підтверджується конвертом в якому
містився вказаний позов, у
Солом»янському районному суді м.Києва
вищевказана позовна заява була
зареєстрована 22.07.2013 року, а у
Білоцерківському міськрайонному суді
позов був зареєстрований 10.10.2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється трива лістю у три роки.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті
вказано, що після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

В судовому засіданні було встановлено,
що відповідно до п. 1.5 кредитного
договору, погашення заборгованості за
Договором щодо сплати процентів за
користування ним здійснюється у
терміни, визначені Графіком
повернення, та на інших умовах,
передбаче ним цим Договором. А
відповідно до п.3.1. кредитного договору,
Позичальник зобов»язується повертати
отриманий Кредит, сплачувати проценти
за користування ним у порядку,
визначеному Договором та в строки,
визначені Графіком повернення. А також
умовами кредитного договору
встановлено відповідальність за
порушення строків повернення кредиту,
відсотків за користування ним.

Згідно до правової позиції Верховного
суду України у справі №6-116 цс 13,
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення відсотків за
кредитом повинно здійснюватись
позичальником частинами кожного 25
числа місяця, то початок позовної
давності для стягнення відсотків
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
зобов»язання по сплаті процентів.

Отже, аналізуючи умови кредитного
договору та зміст зазначених правових
норм, суд приходить до висновку про те,
що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
відсотків за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 до винесення судом рішення по
справі заявили про застосування судом
позовної давності до позовних вимог
позивача, в тому числі і про стягнення
відсотків по кредитному договору.

Суд вважає, що в даному випадку мало
місце переривання перебігу позовної
давності, оскільки ОСОБА_1 вчиняв дії,
що свідчать про визнання ним своєї
заборгованості по відсоткам (ч.1 ст. 264
ЦК України), оскільки судом
встановлено, що останній платіж по
сплаті відсотків за кредитним
договором було здійснено ОСОБА_1 14.06.2011
року.

А тому суд вважає, що відсутні підстави
для застосування позовної давності по
стягненню відсотків за вищевказаним
кредитним договором.

Стосовно застосування строків
позовної давності щодо пені, то суд
виходить з наступного.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та п. 3.4 кредитного договору за повне
або часткове прострочення повернення
Кредиту та /або сплати процентів за
користування ним Позичальник
зобов»язаний сплатити Банку пеню у
розмірі 1% (один відсоток) від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Згідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислює ться по кожному дню (місяцю),
за яким нараховується пеня, окремо.
Право на позов про стягнення пені за
кожен день (місяць) виникає щодня
(щомісяця) на відповідну суму, а по
зовна давність обчислюється з того дня
(місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 до винесення судом рішення по
справі заявили про застосування судом
позовної давності до позовних вимог
позивача, в тому числі і про стягнення
пені по кредитному договору.

А тому суд вважає, що необхідно
застосувати позовну давність до
позовних вимог по зивача про стягнення
пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за відсотками по кре
диту і необхідно стягнути пеню за
несвоєчасне погашення заборгованості
за відсотками за за останній рік до
звернення ПАТ "Альфа-Банк" з позовом до
суду, а саме з 20.07.2012 року по 25.04.2013 року в
сумі 102 216,38 грн.

Суд враховує і те, що самим позивачем
було зменшено розмір пені до 102 216,38 грн.

Суд вважає, що позивачу слід відмовити
в задоволенні позову в частині
стягнення пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом
за період з 23.10.2008 року по 25.04.2013 року за
необгрунтованістю вказаних вимог,
оскільки як вже вказано вище в рішенні
суду заборгованість за кредитом в тому
числі і в сумі 93 186,71 грн. вже була
стягнута суддею по судовому наказу і
вказаний судовий наказ вже виконаний
ДВС.

Таким чином, суд вважає, що з
відповідача ОСОБА_1 на користь позивача
необхідно стягнути заборгованість по
кредитному договору №490019946 від 25.12.2006
року по відсотках в сумі 21 596,61 грн., що
еквівалентна 2 701,94 доларів США, за
період з 23.10.2008 року по 25.04.2013 року та
пеню за несвоєчасне погашення
заборгованості за відсотками по
кредиту в сумі 102 216,38 грн. за період з
20.07.2012 року по 25.04.2013 року, а всього суму
123 812,99 грн.

Суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1
необхідно стягнути на користь позивача
судовий збір в сумі 1 238,12 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з поручителя ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованості за кредитним
договором № 490019946 від 25.12.2006 року суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", відповідно
до частини четвертої статті 559 ЦК
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

В п. 5.3 Договору поруки від 25.12.2006 року
№490019946-П, вказано, що договір поруки діє
до повного виконання зобов»язань
Боржника за Основним договором.

Як вбачається з п. 1.1 кредитного
договору №490019946 від 25.12.2006 року, день
настання строку виконання основного
зобов»язання 25.12.2012 року.

В судовому засіданні встановлено, що
ПАТ «Альфа-Банк» поручителю ОСОБА_2
направлялася вимога про дострокове
повернення кредиту вих. 52770-102 б/б від
04.07.2013 року за адресою, яка вказана у
Договорі поруки від 25.12.2006 року, а саме:
АДРЕСА_1, в якій вказано, що станом на
25.04.2013 року прострочення платежу за
кредитним договором №490019946 від 25.12.2006
року складає 1 796 днів, загальна сума
заборгованості становить 130 617,18 USD, у
тому числі штрафні нарахування 116 256,70
USD. Наведене підтверджується копією
вказаної вимоги про дострокове
повернення кредиту, копією реєстру №141
рекомендованих поштових відправлень,
що пересилаються в межах України від
04.07.2013 року, копією списку №13871
згрупованих поштових відправлень
рекомендованих листів, копією
фіскального чеку Укрпошти від 05.07.2013
року.

З матеріалів цивільної справи №
357/14474/13-ц 2/357/239/14 вбачається, що позивач
20.07.2013 року направив поштою свій
вищевказаний позов до Солом»янського
районного суду м. Києва, що
підтверджується конвертом в якому
містився вказаний позов, у
Солом»янському районному суді м.Києва
вищевказана позовна заява була
зареєстрована 22.07.2013 року, а у
Білоцерківському міськрайонному суді
позов був зареєстрований 10.10.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що оскільки позивач ПАТ «Альфа-Банк»
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання (25.12.2012 року) не пред'явив
вимоги до поручителя ОСОБА_2, то
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука є припиненою.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позивачу необхідно
відмовити в задоволенні його позову
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за кредитним договором № 490019946 від
25.12.2006 року.

Суд не приймає до уваги заперечення
ОСОБА_1 та його представника про те, що у
відповідача ОСОБА_1 відсутня
заборгованість за кредитним договором
№ 490019946 від 25.12.2006 року, оскільки їхні
заперечення спростовуються
вищевикладеними у рішенні суду
доказами.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.
253,256,257,258,261,264,266,267,509,524,525,
526,530,533,549,551,553,554,559,610,611,626,629,631,1050 ЦК
України, постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30. 03.2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", керуючись
ст.ст. 10,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ПАТ "Альфа-Банк" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк" 123 812,99 грн. та судовий збір в
сумі 1 238,12 грн.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству "Альфа-Банк" в задоволенні
іншої частини позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду Ки
ївської області через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя А. В. Голуб