інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/6748/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 29 10.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець
А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія», Моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, спричиненої
дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в
грудні 2011 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів під керуванням позивача та
відповідача, в результаті якої
автомобілю позивача було завдано
механічні пошкодження. З урахуванням
уточнень до позовних вимог, позивачка
ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача
ОСОБА_1 32 005 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди та 2 000. грн.
моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року, позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 суму матеріальної
шкоди в розмірі 32005 грн.71 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій в березні
2014 року, відповідач ОСОБА_1 просив
рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
дійсним обставинам справи, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що він застрахував свою
цивільно-правову відповідальність та у
встановлені строки повідомив страхову
компанію про страховий випадок.
Страхову компанію відповідач
відвідував разом з представником
позивача. Суд першої інстанції не дав
оцінки тому, що ОСОБА_1 було сплачено
ОСОБА_2 грошові кошти за втрату
товарного вигляду автомобіля у розмірі
2 902 грн. 11 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 13 травня 2014 року вказане
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року
рішення Апеляційного суду Київської
області від 13 травня 2014 року скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

При проведенні нового апеляційного
розгляду, колегія суддів апеляційного
суду, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку про її
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що автомобіль
позивача отримав механічні
пошкодження в результаті
неправомірних дій відповідача,
наявність вини якого встановлена в
судовому порядку, а тому на підставі ст.
1187 ЦК України він має нести
відповідальність за завдані позивачу в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди матеріальні збитки. Доказів
повідомлення відповідачем у
встановлений законом строк страхової
компанії, де була застрахована його
цивільно-правова відповідальність
щодо вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, не надано.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Як встановлено судом, 30 грудня 2011 року о
17 годині 20 хвилин на 5 км автодороги
Біла Церква-Тетіїв-Липовець-Гуменна
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Volkswagen Caddy»,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_1 та автомобіля «Daewoo Lanos»,
державний номер НОМЕР_2, який належить
позивачу на праві приватної власності.
В результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю останньої було
завдано механічні пошкодження в
розмірі 32 005, 71 грн.

Автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 під час
дорожньо-транспортної пригоди керував
ОСОБА_3

Відповідно до поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/0126957 від 15
листопада 2011 року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1 за договором
застрахована ПрАТ «УЕСК». Забезпечений
транспортний засіб «Volkswagen Caddy»
державний номер НОМЕР_1.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 06 квітня 2012 року провадження у
справі про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України закрито в зв'язку із
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення. Зі змісту
постанови суду вбачається, що ОСОБА_1
своїми діями порушив п.п. 2.3б, 13.1 Правил
дорожнього руху України, його вина
підтверджується матеріалами
адміністративної справи.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове майно, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників. За правилами Закону
України «Про страхування» страхове
відшкодування здійснюється
страховиком.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, у
встановлені страховим полісом строки
відповідач звернувся до страхової
компанії з повідомленням про настання
страхового випадку та просив провести
огляд транспортних засобів, які були
пошкоджені в результаті ДТП. Тобто,
умови полісу № АВ/0126957 від 15 листопада
2011 року були виконані ОСОБА_1 належним
чином.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовними вимогами до
ОСОБА_1, позивачка ОСОБА_2 просила
стягнути завдану їй в результаті ДТП
майнову шкоду, посилаючись на норми ст.
1166 ЦК України.

При пред'явленні позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно у порядку, передбаченому ст. 33
ЦПК України, залучити до участі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу або Моторне
(транспортне) страхове бюро України.

За клопотанням відповідача до участі у
справі буди залучені ПрАТ «Українська
екологічна страхова компанія» та
Моторно (транспортне) страхове бюро
України, оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1 була
застрахована.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції послався на те, що
страхову компанію ПАТ «Українська
екологічна страхова компанія»
постановою суду від 11.11.2013 року визнано
банкрутом та відносно неї відкрито
ліквідаційну комісію.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з такими висновками,
оскільки непред'явлення вимог до
страховика за наявності підстав для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика є підставою для відмови в
позові до заподіювача шкоди у
відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі ліквідації страховика
за рішенням визначених законом органів
обов'язки за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності виконує ліквідаційна
комісія. Обов'язки страховика за такими
договорами, для виконання яких у
страховика, що ліквідується,
недостатньо коштів та/або майна,
приймає на себе МТСБУ. Виконання
обов'язків у повному обсязі
гарантується коштами відповідного
централізованого страхового
резервного фонду МТСБУ на умовах,
визначених цим Законом.

Відповідно до вимог Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ОСОБА_2 мала право вимоги щодо грошових
зобов'язань до страхової компанії, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство, та мала право
звернутися до ліквідатора ПрАТ
«Українська екологічна страхова
компанія» із заявою про включення її до
числа кредиторів у визначений в
опублікованому оголошенні .

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_2
зверталась до ПрАТ «Українська
екологічна страхова компанія» із
заявою про виплату страхового
відшкодування відразу після ДТП, тобто
ще до оголошення страхової компанії
банкрутом, однак ніякої відповіді не
отримала.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення ОСОБА_2 із зазначеною заявою
до ліквідатора ПрАТ «Українська
екологічна страхова компанія».

Відповідно до ст. 41 цього Закону МТСБУ
за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
недостатності коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" визначено
необхідні обов'язкові умови для
проведення МТСБУ регламентних виплат
за страховика, який визнаний банкрутом.

Статтею 46 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що після завершення всіх
розрахунків з кредиторами ліквідатор
подає до господарського суду звіт та
ліквідаційний баланс. Господарський
суд після заслуховування звіту
ліквідатора та думки членів комітету
кредиторів або окремих кредиторів
виносить ухвалу про затвердження звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу.
Якщо за результатами ліквідаційної
процедури після задоволення вимог
кредиторів не залишилося майна,
господарський суд виносить ухвалу про
ліквідацію юридичної особи - банкрута.
Якщо ж майна банкрута вистачило для
задоволення вимог кредиторів у повному
обсязі, він вважається таким, що не має
боргів і може продовжувати свою
підприємницьку діяльність (ч. 5 цієї
статті).

Виходячи з наведено, висновок про
недостатність коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом може бути зроблений
після складання ліквідатором звіту та
ліквідаційного балансу і подання його
до господарського суду та їх
затвердження останнім.

Дані про те, що звіт і ліквідаційний
баланс були складені та затверджені в
установленому законом порядку
відсутні, висновку з приводу цих
обставин судові рішення не містять.

Оскільки обставини, за яких МТСБУ
відшкодовує шкоду за страховика, що
визнаний банкрутом, не з'ясовані, то
неможливо зробити висновок про
покладення на останнього обов'язку по
відшкодуванню такої шкоди.

Крім того, позивачем не було
пред'явлено позовних вимог до МТСБУ.

Суд першої інстанції на вказане уваги
не звернув, у зв'язку з чим дійшов
помилкового висновку про стягнення
матеріальної шкоди з ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновків, що відповідно
до ст. 309 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір
на користь ОСОБА_1 в розмірі 160,02 грн.,
сплачений ним за подачу апеляційної
скарги.

На підставі викладеного та керуючись
303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного
акціонерного товариства «Українська
екологічна страхова компанія»,
Моторного (транспортного) страхового
бюро України про відшкодування шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 160 (сто
шістдесят) гривень 02 копійки.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: