Справа № 459/3293/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1055/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Ніткевича
А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 26
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Львівугілля» про стягнення моральної
шкоди спричиненої ушкодженням
здоров»я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання,-

встановила:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом в суд до
відповідача ДП "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків, внаслідок
професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що з 1984 року по 1993 рік він
працював на шахті № 2
«Червоноградська» з повним робочим
днем під землею, звідки його було
звільнено за станом здоров'я у зв'язку з
невідповідності виконуваній роботі. У
зв'язку з тривалою роботою у
шкідливих умовах праці в нього
погіршився стан здоров'я, і 16.05.2002
року МСЕК йому було встановлено ІІІ
групу інвалідності та 60 % втрати
працездатності безтерміново.

Шкода його здоров"ю завдана в
результаті роботи в шкідливих умовах
праці, він втратив 60% професійної
працездатності, є інвалідом третьої
групи, внаслідок чого втратив
нормальні життєві зв"язки, що вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації його життя, при цьому,
хвороби тільки прогресують, немає
можливості повноцінно працювати. З
покликанням на ст. 4 ЗУ "Про охорону
праці", ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України
просив суд ухвалити рішення, яким
стягнути з ДП "Львіввугілля" в його
користь 30000 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"зків внаслідок
професійного захворювання.

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року позов задоволено частково,
стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 3000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь держави
судовий збір в сумі 229,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає оскаржуване рішення незаконним,
необґрунтованим та несправедливим. З
урахуванням констуційної значимості
здоровя, як невідчужуваного і
непорушного блага, що належить людині
від її народження й охороняється
державою, він має право на
відшкодування моральної шкоди, яка
була завдана йому в результаті роботи в
шкідливих умовах праці на підприємстві
ДП «Львіввугілля», відтак вважає, що
позов обґрунтований та підставний.

Суд не обґрунтував, чому такий
незначний розмір відшкодування
стягнув за втрачене здоров"я, при цьому
надав копії судових рішень з даної
категорії справ, по яких стягувався
більший розмір відшкодування.

Просить змінити рішення
Червоноградського міського суду від 26
листопада 2013 року, стягнути в його
користь 10000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

Представник відповідача ДП
"Львіввугілля" в судове засідання не
прибув, подав письмове заперечення на
апеляційну скаргу, просить дану
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду від 04.11.2013 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача на підтримання
доводів апеляційної скарги, а також
пояснення представника відповідача на
заперечення таких, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно
задовольнити виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
обставини заподіяння моральної шкоди,
на які покликається позивач у позовній
заяві, знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи, крім цього,
втративши працездатність на
виробництві, позивач не має змоги в
повній мірі реалізувати своє право на
працю, постійно повинен проходити курс
лікування, обмежений в
життєдіяльності, відтак йому завдана
моральна шкода.

Судом встановлено, що за період 1984-1993
років позивач працював на шахті ім.
50-річчя СРСР ЗУВО "Укрзахідвугілля",
правонаступником якої є ДП
«Львіввугілля".

Звільнився з роботи у зв'язку з
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок стану здоров»я 12.04.1993 р. на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно
із наказом № 95-к від 22.04.1993 р. (а.с. 4 копія
трудової книжки).

У відповіді головного лікаря
Львівського обласного центру
медико-соціальної експертизи № 450/1 від
19.08.2013 року вказано, що ОСОБА_2 27.05.1993
року вперше встановлено Франківською
міжрайонною МСЕК 60% втрати
працездатності та ІІІ групу
інвалідності терміном на один рік.
Черговими оглядами МСЕК ОСОБА_2
визнавали інвалідом ІІІ групи на
визначений термін та встановлювали 60%
втрати професійної працездатності (а.с.
25, 47-48).

Відповідно до витягу з медичної карти
амбулаторного хворого № 7661/626 позивач
перебував на стаціонарному лікуванні з
16.04.2002 року по 18.04.2002 року, йому
встановлено діагноз Антропосилікоз І
ступеня, емфізема легень ІІ ст. ДН-ІІ ст.
захворювання професійне у зв'язку з
тривалим стажем роботи в умовах дії
пилу, концентрація якого перевищувала
ГДК.

Таким чином, у зв"язку із ушкодженням
здоров"я, позивач втратив професійну
працездатність на 60%, позбавлений
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, постійно відчуває
фізичні страждання, неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме витягом з медичної карти.

Тому ОСОБА_2, на думку суду першої
інстанції, має право на відшкодування
моральної шкоди, яку стягнув з ДП
"Львіввугілля.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Отже, право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання, у
позивача ОСОБА_2 виникло 27.05.1993 року,
коли висновком Франківської районної
МСЕК йому вперше встановлено 60% втрати
професійної працездатності.

На цей час спірні правовідносини були
врегульовані ЦК УРСР (в ред. 1963 року),
Законом України «Про охорону праці» ( в
ред. від 14.10.1992 року).

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону
праці" (в редакції від 14.10.1992 року)
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Під моральною втратою потерпілого
розуміються страждання, заподіяні
працівникові внаслідок фізичного або
психічного впливу, що спричинило
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством проте
така, визначена судом не відповідає
матеріалам справи.

В свою чергу, відповідно до ст. 440-1 ЦК
УРСР 1963 року моральна (немайнова) шкода,
заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не
доведе, що моральна шкода заподіяна не
з її вини. Моральна шкода
відшкодовується в грошовій або іншій
матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової
шкоди.

В ході розгляду справи встановлено, що
виконуючи трудові обов'язки на
підприємстві, правонаступником якого є
відповідач ДП "Львівугілля", позивач
ОСОБА_2 отримав ушкодження здоров'я,
внаслідок якого втратив професійну
працездатності, ступінь втрати
визначена 60%.

Даний факт стверджується дослідженими
медичними документами, з яких
вбачається, що професійне захворювання
ОСОБА_2 виникло внаслідок тривалої
роботи в умовах дії пилу.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно поклав обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
ОСОБА_2 на відповідача ДП
«Львіввугілля».

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню в рахунок відшкодування
моральної шкоди, суд врахував характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
його фізичних та душевних страждань,
проте неповно з'ясував обставини, що
мають значення для визначення розміру
відшкодування, та не врахував і не дав
належної оцінки усім доказам у справі,
тому сума моральної шкоди 3000 грн., що
визначена судом першої інстанції до
відшкодування позивачу, на думку
судової колегії є недостатньою.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5) вказав, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визнає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Зокрема, з урахуванням ступеня втрати
професійної працездатності,
відомостей про обставини отримання
професійного захворювання, а також
враховуючи принципи виваженості,
розумності та справедливості, колегія
суддів прийшла до висновку, що розмір
достатньої грошової компенсації
відшкодування моральної шкоди повинен
складати 10000 грн., який буде адекватною
компенсацією страждань, що їх зазнав
ОСОБА_2 у зв'язку з ушкодженням здоров'я
при виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

У зв'язку з цим рішення суду підлягає
зміні в частині розміру відшкодування
моральної шкоди.

Крім цього, стягуючи із відповідача в
дохід держави судовий збір в розмірі
229,40 грн. суд першої інстанції виходив
із ставки судового збору за подання до
суду позовної заяви майнового
характеру.

В свою чергу, предметом позовних вимог
позивача є вимога про відшкодування
моральної (немайнової шкоди), тому
відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про
судовий збір" ( в ред.. станом на 02.07.2013
року) ставка судового збору повинна
визначатися з розрахунку 0,1 розміру
мінімальної заробітної плати.

Таким чином, рішення суду підлягає
зміні в частині визначеного розміру
судового збору, відповідно з
відповідача слід стягнути в дохід
держави судовий збір в розмірі 114,70 грн.
із співвідношення 0,1 розміру
мінімальної заробітної плати станом на
01.01.2013 року (1147,00 грн.)

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 26
листопада 2013 року змінити, збільшити
розмір відшкодування моральної шкоди
ОСОБА_2, спричиненої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок професійного
захворювання та зменшити розмір
судового збору.

Стягнути з Державного підприємства
"Львіввугілля" в користь ОСОБА_2 10000
(десять тисяч) гривень відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
"Львіввугілля" в дохід держави 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп. судового
збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин