Справа №522/3475/13-ц
Провадження № 2/522/154/14
Іменем УКРАЇНИ
« 28» січня 2014 року
Приморський районний суд міста Одеси у
Головуючого - судді Погрібного
за секретаря судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за участі третьої особи - органу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про встановлення місця
проживання дитини, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення місця проживання дітей,
за участі третьої особи - органу опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2
з вимогою про визначення місця
проживання їх неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним -
батьком - ОСОБА_1, який проживає за
Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду
із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1 з вимогою про визначення місця
проживання їх малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та малолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею -
матір'ю - ОСОБА_2 за її місцем
проживання. В обґрунтування позовних
вимог сторона посилалася на те, що діти
проживають із нею, перебувають на її
утриманні, батько - ОСОБА_1, участі у
вихованні дітей не приймає,
матеріально матері дітей не допомагає.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'являвся, неодноразово, про час і місце
судового засідання повідомлявся
Представник ОСОБА_2 надав суду письмову
заяву про розгляд справи за
відсутності відповідача ОСОБА_2 та її
представника, а також зазначив, що не
заперечує проти розгляду справи в
заочному порядку в частині розгляду
позову ОСОБА_2, зустрічну позовну заяву
підтримав у повному обсязі, наполягав
на її задоволенні За наведених
обставин суд, у зв'язку з неявкою
позивача ОСОБА_1 та неповідомленням ним
про поважні причини такої неявки в
судове засідання в порядку статті 169
ЦПК України, ухвалив розглянути справу
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
за відсутності ОСОБА_1, який повторно не
з'явився, у порядку заочного розгляду
справи.
Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явився, проте, ним надано суду заяву,
згідно з якою вказаний представник не
заперечував проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 та просив
розглядати справу без його участі.
Ухвалою суду від 28 січня 2014 року
первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участі третьої особи - органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про встановлення місця проживання
дитини - залишено без розгляду.
Дослідивши матеріали справи,
представлені докази, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
із частковим задоволенням позову. На
підставі пояснень сторін,
представлених письмових доказів судом
встановлені такі фактичні обставини.

За результатами судового розгляду
встановлено, що сторони зареєстрували
шлюб 15 жовтня 1999 року в Третьому
Приморському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції,
про що в Книзі реєстрації шлюбів
зроблено відповідний актовий запис за
№ 422.

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 24 січня 2012 року по
цивільній справі № 2/1522/12219/11 розірвано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Від цього шлюбу є неповнолітні діти:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1, видане 26
лютого 2000 року Відділом реєстрації
актів громадянського стану
Центральної районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської
ради), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво
про народження серії НОМЕР_2, видане 24
жовтня 2006 року Третім відділом
реєстрації актів цивільного стану
Приморського районного управління
юстиції міста Одеси).

Сторони по справі не дійшли згоди
стосовно того, з ким із них будуть
проживати їх неповнолітні діти.

За правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до свідоцтв про народження
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 є їх батьком, а
ОСОБА_2 -матір'ю.

Як вбачається з висновку органу опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
01-11/1900 від 15 жовтня 2013 року,
неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із
матір'ю ОСОБА_2 та її батьками за
адресою: АДРЕСА_2. В помешканні створені
належні умови для проживання та
виховання дитини.

У вказаному висновку орган опіки,
враховуючи вік дитини, результати
бесіди з батьками дитини, результати
обстеження їхніх житлово-побутових
умов проживання, прихильність дитини
до кожного з батьків, запропоновано
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4 з його матір'ю
ОСОБА_2.

Відповідно до довідки Одеського
приватного дошкільного закладу
«Почемучки», ОСОБА_2 оплачує витрати з
навчання ОСОБА_4. Згідно договору про
надання послуг від 22 листопада 2011 року,
відповідно до якого ОСОБА_2 передала
свого сина на навчання до Одеського
приватного дошкільного закладу
«Почемучки», оплата за навчання
становить 3600 гривень за місяць.

З договору від 31 січня 2013 року,
укладеного між ОСОБА_2 та Одеським
приватним учбово-виховальним
комплексом «Загальноосвітня школа
першого ступеня з поглибленим
вивченням іноземних мов - дошкільний
учбовий заклад «Мрія», вбачається, що
ОСОБА_4 навчається у вказаному учбовому
закладі.

Оплату за навчання дитини здійснює
його матір, що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру, відповідно до якого ОСОБА_2
оплатила послуги УВК «Мрія» з навчання
сина, а також внесено благодійний
внесок до учбового закладу в сумі 10 640
гривень.

Відповідно до договору пожертви від 04
квітня 2013 року, ОСОБА_5 пожертвував
ОСОБА_2 120 000 гривень на оплату
матеріального забезпечення ОСОБА_4 та
ОСОБА_3.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов до висновку, що позивач ОСОБА_2
має можливість матеріально
забезпечити належне виховання та
освіту малолітнього ОСОБА_4 і виконує
свої батьківські обов'язки. Вказані
обставини не заперечувались ОСОБА_1 у
судовому засіданні. Цією стороною не
надано суду доказів того, що він бере
участь у вихованні дитини та допомагає
ОСОБА_2 матеріально.

В матеріалах справи наявні звернення
ОСОБА_2 до органу опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради та Служби у
справах дітей Одеської міської ради
від 15 листопада та 19 грудня 2011 року, в
яких ОСОБА_2 просила вжити передбачених
чинним законодавством заходів у
відношенні до ОСОБА_1 в межах
компетенції вказаних органів, у яких
вказувала на наявність певних
розбіжностей у поглядах на подальше
виховання дітей, а саме: безпідставне
виказування невдоволення ОСОБА_1
поведінкою дітей, підвищення на них
голосу, постійні спроби зламу дверей
квартири, погрози фізичною розправою,
образи, нецензурна лайка, що негативно
вплинуло на психоемоційний стан дітей,
почуття в них поваги та любові між
членами родини.

Дослідивши висновок спеціаліста
Одеського міського центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді №12/01-1135
від 06 листопада 2012 року, з'ясовано, що в
усіх тестах, які проходив ОСОБА_4 - йому
пропонувався вибір поруч із ким сісти
або стати, або знаходитись поруч (з
мамою або з татом), ОСОБА_4 завжди
вибирав матір. Це свідчить про те, що з
психологічної точки зору йому
спокійніше і комфортніше саме з
матір'ю. У результатах психологічного
дослідження зазначено, що у
неповнолітнього ОСОБА_4 наявне
генералізоване почуття невпевненості,
небезпеки, що спричиняє виникнення в
нього депресивного настрою, для нього
характерні замкнутість та боязкість. У
дитини наявна внутрішня тривога,
хвилювання через можливість бути
покинутим. Всі ці негативні почуття
викликані поведінкою батька, хоча
неповнолітній ОСОБА_4 й сумує за ним,
однак має глибокий емоційний зв'язок з
матір'ю.

Висновком психолога ГУ «Медичний центр
реабілітації матері та дитини МОЗ
України» ОСОБА_6 від 20 листопада 2012
року, встановлено, що у зв'язку з
психоемоційним станом ОСОБА_4 і його
відношенням до батька, рекомендовано
організувати зустрічі з батьком в
присутності матері або на території
учбового закладу, в присутності трьох
осіб - вихователя, викладача та
психолога (людей, яким ОСОБА_4 довіряє
та відчуває себе у безпеці), з метою
знизити у дитини стан тривоги.

За результатами дослідження
встановлено, що на питання про батька
ОСОБА_4 відповідав з великою тривогою,
зокрема, розповів, що нещодавно тато
прийшов за ним в дитячий садок і ОСОБА_4
налякався, що тато захоче його забрати
і він сам нічого не зможе зробити.
Дитина надає перевагу спілкування із
мамою, а контакту із батьком
намагається уникнути. Як вбачається із
тестів психологічного дослідження, в
усіх ситуаціях ОСОБА_4 надав перевагу
матері та жодного разу не вибрав
батька, що підтверджує факт його
боязливого ставлення до тата.

Вказані обставини підтверджують те, що
інтересам малолітнього ОСОБА_4
відповідає саме проживання із матір'ю
ОСОБА_2, з огляду на що позовна заява в
цій частині підлягає задоволенню.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України", вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд,
насамперед, має керуватися інтересами
неповнолітньої дитини та бере до уваги
такі істотні для вирішення спору
обставини, як створення належних умов
проживання, емоційну прихильність
дитини до матері, постійне проживання
із матір'ю, постійну участь ОСОБА_2 у
піклуванні дитиною, а також сприятливі
матеріально-побутові умови для
виховання дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини та ч. 7,8 ст. 7
СК України при вирішення будь-яких
питань щодо дітей суд повинен
керуватися, в першу чергу, максимальним
забезпеченням їх інтересів.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Аналізуючи наведені обставини та
враховуючи вимоги норм сімейного
законодавства, Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої
Україною 27.02.1991 року, стать дитини,
належні умови проживання за місцем
проживання матері, що сприяють
розвитку і належному вихованню дитини,
суд вважає доцільним визначення місця
проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_2, що повністю
відповідає його інтересам.

Щодо позовної вимоги про визначення
місця проживання неповнолітньої
ОСОБА_3, то суд вважає за необхідне
відмовити у її задоволенні з огляду на
наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 160 СК України,
якщо батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Як вбачається із свідоцтва про
народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 їй
виповнилось 14 років, а тому вона може
самостійно визначитися із своїм місцем
проживання, воно не може бути
встановлене судом.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що у судовому засіданні
неповнолітня ОСОБА_3 зазначила, що в цей
час вона проживає разом із матір'ю -
ОСОБА_2, проте бажає проживати як разом
із матір'ю, так і разом із батьком.
ОСОБА_3 вказала, що і її мати, і її батько
беруть участь у її вихованні і вона
прихильна до них однаково, тому й не
може остаточно визначитись, з ким із
своїх батьків вона бажала б проживати
постійно.

У зв'язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_3
на момент ухвалення рішення суду
виповнилось 14 років, суд відмовляє у
задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про
визначення її місця проживання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Враховуючи обставини справи, суд
вважає за необхідне визнати позов
ОСОБА_2 обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню у частині
визначення місця проживання ОСОБА_4.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, ст.ст.
11, 213, 215 Цивільного процесуального
кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення місця проживання дитини -
задовольнити частково.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
разом з його матір'ю - ОСОБА_2, за місцем
її проживання.

У задоволенні інших позовних вимог
-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

СУДДЯ
С.О. Погрібний

28.01.2014