Провадження №2-П-337/14
В справі № 760/7999/14ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року Солом"янський районний
суд м.Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої
Л.А.

при секретарі- Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву відповідача -
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк »Промекономбанк»
про перегляд заочного рішення суду,
суд,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Солом"янського
районного суду м. Києва від 15.10.2014 року
був задоволений позов ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк »Промекономбанк»
про стягнення інфляційних витрат та
річних.

Відповідач звернувся до суду з заявою
про перегляд заочного рішення суду,
посилаючись на те,що рішення суду було
ухвалено в відсутності його
представника, т.я. банк, як юридична
особа, не був повідомлений про час
розгляду справи, оскільки місцем
реєстрації банку є м. Донецьк, а
фактично банк знаходиться в м. Києві по
вул. Прорізній. 18/1 літ. Б.

Крім того, ухваленням заочного рішення
в відсутності представника банку та
неповідомленням про дату судового
розгляду він був позбавлений
можливості подати свої заперечення на
позов.

Так, постановою правління НБУ № 86 від
05.09.2014 року було відкликано банківську
ліцензію ПАТ»КБ»ПРОМЕКОНОМБАНК», а
рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
08.09.2014 року розпочато процедуру
ліквідації банку та призначено
уповноважену особу на ліквідацію.

Спеціальним законом, що регулює
відносини, що виникли у банку з
позивачем, є Закон України» Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.5 ст.45 даного Закону протягом
30 днів з дня опублікування відомостей
про відкликання банківської ліцензії
кредитори мають право заявити
уповноваженій особі Фонду про свої
вимоги до банку.

Такої заяви від позивача до банку не
надходило і така вимога від нього на
даний час не може бути прийнята,
оскільки сплинув визначений законом
строк для її подачі.

Вважаючи ці обставини достатніми,
просить задовольнити заяву.

Представник заявника в судове
засідання не з»явився, про час розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причину неявки суд до відома не
поставив.

Виходячи з цього та на підставі ст.230
ЦПК України суд вважає за можливе
розглядати заяву в його відсутності.

Позивач у судовому засіданні проти
задоволення заяви заперечував.

Заслухавши думку позивача, дослідили
матеріали справи, суд не знаходить
підстав для задоволення заяви та
перегляду заочного рішення суду,
виходячи з наступного.

Встановлено, що заочне рішення в справі
було ухвалене судом 15.10.2014 року в
відсутності представника відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач володів інформацією про
наявність спору в суді, двічі отримував
судові повістки про час розгляду
справи судом 05.06.2014 року та 15.10.2014 року, а
також оскаржував ухвалу суду про
відкриття провадження в справі.

Тобто, відповідач належним чином та у
встановлений законом строк та спосіб
був повідомлений про час розгляду
справи 15.10.2014 року.

Відповідно до ст.224 ЦПК України умовами
проведення заочного розгляду справи є
неявка відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.232 кодексу заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Як зазначається в п.п.3,4 ч.1 ст.229 ЦПК
України заочне рішення може бути
переглянуто судом за наявності
одночасно 2-х умов:

- наявності обставини, що свідчать
про поважність причин неявки в судове
засідання і неповідомлення їх суду, і
докази про це;

- посилання на докази, якими
відповідач обґрунтовує свої
заперечення проти вимог позивача;

В заяві при зверненні до суду
відповідач лише проаналізував норми
Цивільного процесуального кодексу
України в частині порядку вручення
судових повісток, а також фактичне
місце знаходження банку, не
спростовуючи при цьому факту отримання
судових повісток.

Однак, будь-яких доказів, які б мали
значення для правильного вирішення
справи, суду не надав.

Обставини, приведені в заяві в частині
відкликання банківської ліцензії та
початок процедури ліквідації ба6нку, не
можуть бути підставою для перегляду
заочного рішення суду, т.я справа
надійшла в провадження суду в квітні 2014
року, під час знаходження спору в суді
відповідач виконав умови договору в
частині виплати суми депозитного
вкладу, а обставини, приведені в заяві,
не давали суду підстав припиняти
вирішення спору.

Виходячи з обставин, викладених вище,
висновків суду про неявку
представника відповідача в судове
засідання з неповажних причин,
неповідомлення суду про причини
неявки, недоведеності при подачі заяви
про перегляд заочного рішення суду
обставин,що мають істотне значення для
правильного вирішення справи, суд не
знаходить підстав для задоволення
заяви відповідача та перегляду
заочного рішення суду.

Крім того, суд при цьому також враховує
наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР
від 17.07.1997 року, гарантує право на
справедливий і публічний розгляд
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський
суд у своїй практиці широко тлумачить
дане питання, основним у якому є доступ
до суду в тому розумінні, що особі має
бути забезпечена можливість
звернутись до суду для вирішення
певного питання, і що з боку держави не
повинні чинитись правові чи практичні
перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх
рішеннях неодноразово наголошував, що
право на доступ до суду, закріплене у
статті 6 Конвенції, не є абсолютним:
воно може бути піддане допустимим
обмеженням, оскільки вимагає за своєю
природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла
своє закріплення у статті 17 Конвенції,
згідно якої жодне з положень Конвенції
не може тлумачитись як таке, що надає
будь-якій державі, групі чи особі право
займатися будь-якою діяльністю або
вчиняти будь-яку дію, спрямовану на
скасування будь-яких прав і свобод,
визнаних цією Конвенцією, або на їх
обмеження в більшому обсязі, ніж це
передбачено в Конвенції.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Заборона зловживання правом міститься
також у ст. 13 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЦК України у разі
недодержання особою при здійсненні
своїх прав вимог, які встановлені
частинами другою - п'ятою цієї статті,
суд може зобов'язати її припинити
зловживання своїми правами, а також
застосувати інші наслідки, встановлені
законом.

Таким наслідками в даному випадку і
було ухвалення судом заочного рішення
в справі.

Враховуючи нормативне регулювання
даного питання національним та
європейським законодавством,суд
вважає, що представник відповідача не
з»явився до суду саме внаслідок
зловживання своїми процесуальними
правами та обов»язками, а тому
приходить до висновку про
безпідставність тверджень про
допущене судом порушення прав
відповідача.

Керуючись ст.ст.224,229,231-232 ЦПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк »Промекономбанк» про перегляд
заочного рішення суду від 15.10.2014 року в
справі за ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк »Промекономбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя