АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/1102/13-ц
Провадження № 22-ц/792/338/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Костенка
А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

за участю: представника публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» - Галюка В.В.,

представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» про визнання
недійсним кредитного договору з
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 18 жовтня
2013 року,-

встановила:

ПАТ КБ «Надра» (далі - Банк) звертаючись
до суду з позовом, вказувало, що 17
листопада 2006 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
17/11/2006/980-К/113 на суму 92 667 доларів США
строком до 16 листопада 2012 року, зі
сплатою 8,5 % річних за користування
кредитом. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором, 17 листопада 2006 року між
банком та ОСОБА_3 укладено договір
поруки.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором він виконав у повному обсязі,
однак, ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість, яка станом
на 22.06.2012 року становить 145 686 доларів
США 86 центів, що еквівалентно 1 164 402
грн. 22 коп. Тому позивач просив стягнути
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
"Надра" заборгованість по вказаному
кредитному договору та судовий збір в
розмірі 3219 грн.

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання недійним кредитного договору,
укладеного між ним та ПАТ КБ «Надра» 17
листопада 2006 року 17/11/2006/980-К/113. На
обґрунтування своїх вимог вказав, що
зазначеного договору він не укладав,
жодних документів, що стосуються цього

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Барабаш К.А. Справа №
676/1102/13

Провадження № 22-ц/792/338/14

Доповідач - Гринчук Р.С.
Категорія
19, 27

договору не підписував, тому не може
нести зобов'язань по даному договору,
оскільки він в силу норм ЦК України є
недійсним.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 жовтня 2013 року в
задоволені позову ПАТ КБ « Надра» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Надра» про визнання недійсним
кредитного договору задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір №
17/11/2006-980-К/113, укладений між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_2

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалите нове, яким
задоволити його позовні вимоги та
відмовити у зустрічному позові ОСОБА_2,
посилаючись на те, що дане рішення
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог банк
зазначив, що судом невірно встановлено
обставини справи, оскільки посилання в
п. 2.1. договору кредиту на те, що договір
купівлі-продажу № 39 від 01.11.2006 року
автотранспортного засобу, а саме Lexus LХ
470, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1
укладено між позичальником та ТОВ
„Авто-Технологія" є технічною
помилкою, не відповідає дійсності і є
вторинними доказами.

Згідно договору купівлі-продажу № 39
від 01.11.2006 року та акту прийому-передачі
даного автомобіля до договору
купівлі-продажу № 39 від 01.11.2006 року
сторонами договору є ОСОБА_2 та ТОВ
«Автосалон на Лівобережній».

Судом при обґрунтуванні рішення
наводиться декілька
нормативно-правових актів, а саме
Закони України «Про банки та
банківську діяльність», «Про платіжні
системи та переказ коштів в України»,
постанова правління НБУ від 18.06.2003р. №
254, постанова правління НБУ від 14.08.2003р.
№ 337, проте не зрозуміло які норми даних
нормативно-правових актів ПАТ «КБ
«Надра» порушено і в чому полягають ці
порушення.

Згідно платіжного доручення № 1 від
17.11.2006 року кредитні кошти були
перераховані за Lexus LХ 470 згідно
договору-фактури № АЛ-0000064 від 09.10.2006р.,
виданої ОСОБА_2

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечували факт
підписання заяви на видачу готівки № 1
від 17.11.2006 року, на що судова
почеркознавча експертиза не дала
однозначної відповіді, вказавши що
підпис отримувача ймовірніше всього
виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.
Крім того судом проігноровано факт
неодноразової оплати відповідачем
коштів по кредиту на загальну суму 41 574
дол. США.

В суді представник апелянта
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
дослідив обставини справи, допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову Банку та
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Судом встановлено, що 17 листопада 2006
року між ПАТ КБ „Надра" та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір
№17/11/2006/980-К/113, відповідно до якого Банк
надає ОСОБА_2 92 667 дол. США на строк до 16
листопада 2012 року зі сплатою 8,5% річних.

Відмовляючи в задоволенні позову
Банку та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_2 суд виходив з того, що
справа не містить достатніх
об'єктивних даних про те, що ОСОБА_2
дійсно отримав у кредит кошти від Банку
на придбання автомобіля, в той же час в
справі містяться докази того, що
позичальник фактично не отримував
кредитних коштів, оскільки уклав
договір купівлі-продажу автомобіля з
іншою торгівельною організацією, ніж
та, на рахунок якої були перераховані
кошти Банком.

З висновками суду погодитися не
можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 на підставі кредитного договору
№17/11/2006/980-К/113 від 17 листопада 2006 року,
укладеного з Банком, отримав у кредит 92
667 дол. США під 8,5% річних для придбання
автомобіля Lexus LХ 470.

Кредитні кошти були перераховані
Банком на рахунок продавця -
торгівельної компанії ТОВ „Автосалон
на Лівобережній".

Вказані обставини
підтверджуються доказами:
рахунком-фактурою від 09.10.2006 року,
виданою на ім'я ТОВ „Автосалон на
Лівобережній" (а.с.8); платіжним
дорученням, в якому платником виступає
Банк, а одержувачем вказане товариство
з призначенням платежу: плата за
автомобіль „Lexus LХ 470" згідно фактури
(а.с.9); заявою на видачу готівки №1 на
суму 92 667 дол. США, що еквівалентно
467968,35 грн. про видачу кредиту за
підписом позичальника ОСОБА_2 (а.с.10);
договором застави від 17.11.2006 року,
відповідно до якого позичальник
передав у заставу Банку автомобіль
„Lexus LХ 470" з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №17/11/2006/980-К/113 від 17 листопада
2006 року (а.с.12).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 6 жовтня 2010 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 14 квітня 2011 року, ухваленого за
результатами розгляду позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ТОВ „Догляд" та тимчасової
адміністрації ВАТ комерційного банку
„Надра" про відшкодування майнової та
моральної шкоди, судом було
встановлено, що між ОСОБА_2 та Банком
був укладений кредитний договір
№17/11/2006/980-К/113 від 17 листопада 2006 року,
за яким позивач отримав кредитні кошти
в розмірі 92 667 дол. США; кредитні кошти
були направлені Банком на рахунок ТОВ
„Автосалон на Лівобережній" як плата
за придбання автомобіля „Lexus LХ 470"; 17
листопада 2006 року між позичальником та
СК „Українська пожежно-страхова
компанія" був укладений договір
страхування та повністю внесено кошти
за договором „КАСКО".

Суд не звернув на це уваги і
порушуючи норми процесуального закону
ухвалив рішення з мотивів, які
суперечать обставинам, встановленим
вищевказаним рішенням Бориспільського
міськрайонного суду, яке набрало
законної сили і є обов'язковим до
виконання.

В порушення вимог ст. 212 ЦПК
України суд, оцінюючи докази не
врахував того, що відповідачі по
первісному позову спочатку розгляду
справи не заперечували факту отримання
кредитних коштів за спірним договором
кредиту, однак посилалися на те, що
вимоги Банку до поручителя ОСОБА_3 не
можуть бути задоволені оскільки поруку
слід визнати припиненою через
закінчення строків, встановлених ч. 4
ст. 559 ЦК України.

В зустрічній позовній заяві
ОСОБА_2 вказував на те, що він не укладав
з Банком спірного кредитного договору,
а також не підписував жодних
документів, що стосуються отримання
кредитних коштів, тому на його думку,
спірний договір є недійсним.

Висновком судової почеркознавчої
експертизи від 12.08.2013 року було
встановлено, що підписи в кредитному
договорі №17/11/2006/980-К/113 від 17 листопада
2006 року, виконані ОСОБА_2, а підпис в
заяві на видачу готівки №1 від 17
листопада 2006 року ймовірніше всього
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою. При
цьому експерт зазначив, що в останньому
випадку є ознаки як розбіжностей, так і
тотожностей підпису позичальника, і не
виключається можливість як навмисної
зміни підпису, так і дія збиваючих
факторів на виконавця при виконанні
підпису (а.с.242).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Однак суд, даючи оцінку
експертизі, прийшов до висновку, що
ОСОБА_2 не підписував заяву на видачу
готівки №1 від 17 листопада 2006 року, хоча
висновок експерта в цій частині має
характер припущення, а інших доказів,
які б підтвердили ці обставини судом не
досліджувалися, і в матеріалах справи
вони відсутні.

Підстави відповідальності
поручителя за договором поруки
передбачені ст.ст. 553, 554 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

17 листопада 2006 року між Банком та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки,
відповідно до якого поручитель ОСОБА_3
поручається перед кредитором Банком за
належне виконання позичальником
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору
№17/11/2006/980-К/113 від 17 листопада 2006 року та
несе солідарну з позичальником
відповідальність у випадку
неналежного виконання останнім своїх
договірних обов'язків.

Відповідно до п. 5.3. вказаного
договору поруки, дія договору
закінчується належним виконанням
позичальником взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору чи
виконанням поручителем своїх
зобов'язань згідно з умовами цього
договору. Пунктами 1.4., 3.3.4. кредитного
договору передбачено кінцевий термін
повернення кредиту - 16.11.2012 року.

Пунктом 24 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" зокрема
передбачено, що якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Пред'явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи
15.10.2008 року та 14.05.2009 року Банком на
адресу ОСОБА_2 було направлено письмові
претензії з вимогою погашення
простроченої суми заборгованості за
кредитним договором, а не дострокового
погашення всієї суми кредиту за
договором. При цьому Банк попередив
боржника, що у разі несплати суми
простроченої заборгованості ним
можуть бути вжиті заходи щодо
дострокового погашення всієї суми
кредиту (а.с. 96, 97).

Таким чином зміст досліджених
документів не вказує на те, що кредитор
скористався своїм правом на дострокове
стягнення усієї суми (простроченої та
строк сплати якої не настав) за
договором кредиту, тому враховуючи
строк дії кредитного договору - до 16
листопада 2012 року та строк подачі
позовної заяви про стягнення кредитної
заборгованості - 05 липня 2012 року,
підстав для визнання припиненим
договору поруки в даному випадку не
вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи
встановлені обставини справи, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог Банку про стягнення суми боргу за
кредитним договором, яка становитиме 70
745,11 дол. США, що еквівалентно 565 430,29
грн. - заборгованість по тілу кредиту; 23
218,99 дол. США, еквівалентних 185 577,77 грн.
- заборгованість по відсотках; 13 783,32
дол. США, що за курсом НБУ станом на
22.06.2012 року складає 110 163,18 грн. - плата
за послуги по управлінню кредитом; 229
166,87 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
кредитних платежів та 74 064,09 грн. -
штраф відповідно до п. 5.2. договору
кредиту.

Оскільки в даному випадку розмір
неустойки є значно меншим, ніж розмір
збитків, враховуючи відсутність інших
обставин, які мають істотне значення,
підстав для зменшення розміру
неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України колегія суддів не вбачає.

За вищевказаних обставин підстав
для задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2 до Банку не вбачається.

Судові витрати у вигляді 3219 грн.
судового збору, які Банк сплатив при
подачі позовної заяви підлягають
стягненню з відповідачів у рівних
частках відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Надра" задоволити.

Рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 жовтня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Надра" в
солідарному порядку 70 745,11 дол. США, що
еквівалентно 565 430,29 грн. -
заборгованості по тілу кредиту; 23 218,99
дол. США, еквівалентних 185 577,77 грн. -
заборгованості по відсотках; 13 783,32
дол. США, що за курсом НБУ станом на
22.06.2012 року складає 110 163,18 грн. - плати
за послуги по управлінню кредитом; 229
166,87 грн. - пені за несвоєчасну сплату
кредитних платежів; 74 064,09 грн. - штрафу
відповідно до п. 5.2. договору кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Надра" судові
витрати в розмірі по 1 609 грн. 50 коп. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук