________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/465/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Площинській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального
підприємства "Міське агентство з
приватизації житла", Одеської міської
ради, Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання незаконним розпорядження
органу приватизації та свідоцтва про
право власності на житло, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в якому просить
визнати незаконним розпорядження
органу приватизації №28443 від 15.11.1993
року щодо передання 9/50 частин
гуртожитку АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3
та визнати незаконним свідоцтво про
право власності на житло від 15.11.1993
року. При цьому позивач посилається на
те, що приватизація ОСОБА_3 9/50 частин
гуртожитку була здійснена з порушенням
законодавства, без її відома, що
порушило права позивача, у зв'язку з чим
вона змушена звернутись до суду.

До судового засідання позивач ОСОБА_1
не з'явилась, її представник ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, підтримала письмові
заперечення та просить в задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 підтримала надані
до суду заперечення та просить в
задоволенні позовних вимог відмовити,
задовольнивши її заяву від 30.10.2013 року
про застосування строків позовної
давності.

Представник Київської районної
адміністрації ОМР в судовому засіданні
позов не визнала та просить відмовити в
його задоволенні.

Представник відповідача КП «Міське
агентство з приватизації житла» до
судового засідання не з'явився, до суду
надійшла заява, в якій зазначено, що КП
«Міське агентство з приватизації
житла» не визнає позовні вимоги та
просить суд в позові відмовити.

Представник відповідача Одеської
міської ради до судового засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив,
будь-яких заяв не надав.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1,
де була прописана на підставі рішення
виконавчого комітету Київської
районної ради народних депутатів від
19.01.1990 року «Про прописку ОСОБА_1 за
адресою АДРЕСА_1

З свідоцтва про право власності на
житло від 15.11.1993 року /а.с.18/ вбачається,
що Управління житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської Ради народних депутатів
посвідчує, що 9/50 частин житлового
будинку з надвірними спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дійсно
належить на приватних правах ОСОБА_3.
Зазначена частина будинку
приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду». Загальна площа
будинку становить 143 кв. м.
/приватизованої частини - 17,13 кв. м./.
Свідоцтво видане згідно з
розпорядженням від 15.11.1993 року №28443.

В подальшому згідно з договором
дарування від 28.02.2007 року ОСОБА_3
подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дарунок
9/50 частин будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1 та складається в
цілому з наступних споруд та будівель:
«В» - житловий будинок, житловою площею
59,7 кв. м., «Д» - веранда, «Г» - сарай, «О» -
котельня, І - мостіння, 1,2 - огорожа,
розташованих на земельній ділянці
площею 508 кв. м., яка знаходиться у
фактичному користуванні /а.с.24/.

В ході судового розгляду справи
стороною позивача не доведено, що
приватизація ОСОБА_3 9/50 частин будинку
АДРЕСА_1 будь-яким чином порушує права
позивача ОСОБА_1

З досліджених судових рішень
/а.с.25-27,72-74,135-136/ вбачається, що ОСОБА_1
визнано такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
жилому будинку АДРЕСА_1 з 2007 року. Окрім
того, вказаними судовими рішеннями
встановлено та не оспорювалось
сторонами, що домоволодіння, які були
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме
9/50 та 41/50 частин домоволодіння були
фактично знищені в 2007 та 2010 роках, а
отже позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються
фактично неіснуючого на даний час
будинку, право користування жилим
приміщенням в якому вона втратила ще в
2007 році.

Представник відповідача ОСОБА_4
звернулась з заявою про застосування
строків позовної давності 30.10.2013 року, в
якій просить відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, яка знала про
приватизацію ОСОБА_3 ще в 1993 році, про що
і зазначено в позовній заяві.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Тривалість строку позовної давності 3
роки була встановлена як і на час
виникнення права ОСОБА_1 на звернення
до суду в 1993 році, коли вона дізналась
про приватизацію ОСОБА_3 9/50 частин
гуртожитку (ст. 71 ЦК УРСР), так і на
теперішній час (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Представником позивача в судовому
засіданні надані письмові заперечення
на заяву про застосування позовної
давності, однак наведені в запереченні
обставини не можуть бути прийняті
судом до уваги. Так, в запереченні
представник позивача посилається на
те, що ОСОБА_1 в 1993 році стало відомо
лише про факт приватизації ОСОБА_3
займаного нею житла, що на той час не
порушувало законних прав ОСОБА_1 щодо
проживання в своїй квартирі, оскільки
житла ОСОБА_1 в 1993 році ніхто не
знищував. З такою позицією суд не
погоджується, оскільки строк позовної
давності стосовно оскарження
приватизації 9/50 частин будинку АДРЕСА_1
належить рахувати з моменту, коли
ОСОБА_1 дізналась про вказану
приватизацію. А твердження
представника позивача, що її права були
порушені, коли було знищено її житло, до
заявлених вимог позивача та
правовідносин сторін не відноситься.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, проаналізувавши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню, так як
необґрунтовані та недоведені.
Посилання представника позивача про
неодноразові звернення ОСОБА_1 до
прокуратури та суду за захистом своїх
прав не є поважними причинами для
пропуску строку позовної давності,
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 51, 58, 61, 127 - 129 ЖК України,
ст. 257 ЦК України, Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Комунального підприємства "Міське
агентство з приватизації житла",
Одеської міської ради, Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання незаконним розпорядження
органу приватизації та свідоцтва про
право власності на житло, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильків О. В.