Справа № 310/9354/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого
-судді Пустовіт З.П.

при секретарі
Гоноболіній О.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання договору позики
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просив стягнути з
ОСОБА_4 на свою користь борг за
договором позики від 26 серпня 2009 року
за №02 в сумі 75192,54 грн. та судовий збір в
сумі 751,93 грн. В обґрунтування позовних
вимог послався на те, що 26.08.2009 року між
ним та ОСОБА_5 був укладений письмовий
договір позики за №02, відповідно до
якого він позичив їй 15000,00 грн., які вона
отримала 26.08.2009 року, про що видала
розписку. У визначений договором строк
до 26.08.2012 року отриману позику ОСОБА_5 не
повернула, на його запити не
відповідала. Як йому згодом стало
відомо, вона померла, а спадщину після
її смерті прийняла дочка - відповідач
ОСОБА_4 Тому до неї, відповідно до
положень ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219 ЦК України
перейшов обов'язок щодо сплати суми
боргу за договором позики, який
залишився невиконаним її померлою
матір'ю на день її смерті. Зважаючи на
те, що ним направлені відповідачу
вимоги 20.12.2012р., 15.05.2013р., 06.06.2013р. щодо
повернення суми позики, які залишилися
без виконання, він змушений звернутися
до суду. Договором позики від 26.08.2009
року №02 передбачені наступні проценти
від суми позики: строком до 6 місяців - 2%
на місяць, від 6 до 12 місяців - 5% на
місяць, від 12 місяців і більше -10% на
місяць, які повинні бути сплачені не
пізніше строку повернення суми позики,
що за період з 26.08.2009 року по 20.08.2013 року
становить суму 58050 грн. згідно наданого
розрахунку. Крім цього п.4 договору
позики передбачене, що у разі
неповернення суми позики, позичальник
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст..625 ЦК України з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми, тому загальна сума
боргу з урахуванням процентів, індексу
інфляції та трьох процентів річних
становитиме 75192,54 грн., які підлягають
стягненню з відповідача.

У свою чергу відповідач ОСОБА_4 у
листопаді 2013 року звернулася до ОСОБА_3
із зустрічним позовом, в якому просила
визнати договір позики №02 від 26.08.2009
року недійсним, посилаючись на те, що
вона проживала в АДРЕСА_1 разом з своїми
батьками, ОСОБА_6 та ОСОБА_5. З травня 2009
року мати тяжко захворіла. Вони
зверталися до різних лікарів для
встановлення діагнозу. В серпні 2009 року
її мати звернулася до Донецького
протипухлинного центру, де пройшла
обстеження і 25 серпня 2009 року їй
діагностували злоякісну пухлину лівої
молочної залози. Для проведення
обстеження батьки, мабуть, витратили
всі заощадження чи брали в борг у
сусідів. На той період вона була ще
неповнолітньою, і батьки не ставили її
до відома та не радилися з нею щодо
матеріальних питань родини. Вона
допускає, що батьки могли звернутися
до директора ПП «АФ «Росія», так як
земельні паї обох батьків знаходилася
в оренді агрофірми. Після проведення
обстеження 01.09.2009 року її матері
зроблено операцію, а після цього
проведено декілька курсів хіміо- та
променевої терапії. Вона не знає,
скільки це коштувало. На подальше
лікування в м.Донецьку в родини не було
коштів, тому лікування її мати
проходила надалі в м.Бердянську.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько, і вони з
матір'ю втратили останнього
годувальника. До виснажливої хвороби
додалася моральна травма, пов'язана з
смертю чоловіка, яка спровокувала
ускладнення стану здоров'я.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати померла, причина
смерті- злоякісне новоутворення лівої
молочної залози. У вересні 2013 року вона
отримала з Бердянського
міськрайонного суду позов ОСОБА_3 до
неї. Вважає, що даний договір позики її
мати підписала під впливом тяжкої для
неї обставини - хвороби і на вкрай
невигідних умовах. Розмір процентів,
які вказані в договорі, не тільки
перевищують встановлені Банками
проценти за користування кредитом, а й
суперечать здоровому глузду. Їхня
родина мала дохід лише з свого
підсобного господарства та з орендної
плати за користування земельними
ділянками, яку мала сплачувати
Агрофірма «Росія». Але з 2009 року
орендар припинив виплату орендної
плати, тому сплатити вказані проценти
вони не могли. Її мати боролася за життя
та була вимушена укласти цей договір на
запропонованих ОСОБА_3 умовах. Лише
хвороба змусила її матір підписати
вказаний договір. За інших обставин
мати не брала би гроші в борг взагалі,
та ще й на таких умовах. Тому на
підставі ст.233 ЦПК України просила
визнати договір позики №02 від 26.08.2009
року недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1
підтримав первинний позов, доповів
обставини, викладені в ньому, просив
задовольнити. При цьому зустрічний
позов не визнав, посилаючись на те, що
ст.233 ЦК України передбачає наявність
двох обставин: правочин вчинено під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних умовах. На його думку,
жодної обставини з зустрічного позову
не вбачається. Позов базується на
припущеннях. Починаючи з 2009 року по 2012
рік ОСОБА_5 отримала 18600 грн. орендної
плати. Вона просила кошти в борг без
всякого пояснення, на які потреби. Тому
не можна вважати, що вона перебувала в
нужденному становищі і могла повернути
позику до закінчення строку договору.
Тяжка обставина - це оціночна
категорія. При укладенні договору
позики така обставина була відсутня.
Чоловік померлої ОСОБА_6 також
отримував позику, але помер, і ОСОБА_3
позика була прощена, враховуючи
положення їхньої сім'ї. Просив
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 за
довіреністю ОСОБА_2 первинний позов не
визнав, підтримав зустрічну позовну
заяву, просив задовольнити, пояснивши
при цьому, що позов ОСОБА_3 є
необґрунтованим та просив суд
застосувати ст.1281 ЦК України та
відмовити в задоволенні первинного
позову, оскільки позивач повинен буз
звернутися з заявою кредитора в
шестимісячний строк. Проте з першою
вимогою до відповідача він звернувся
тільки 15 травня 2013 року. Крім цього, з
матеріалів справи вбачається, що кошти
за договором позики були отримані за
чотири дні до проведення операції в
онкологічному центрі, тобто вони були
потрібні саме на операцію. Стаття 233 ЦК
України передбачає 2 умови: наявність
тяжкої обставини і на вкрай невигідних
умовах. Мати відповідача мала тяжку
хворобу, в наш час операції
безкоштовно не проводять, крім цього
позика видана під 120% річних, що є вкрай
невигідними умовами. На сьогоднішній
день позов пред'явлено до дочки, яка
позику не брала, залишилася одна без
батьків.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що відповідно до
договору позики №02 від 26 серпня 2009 року
мати відповідача ОСОБА_5 отримала від
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15000,00 грн.,
та зобов'язалася повернути в строк до
26.08.2012 року. При цьому п.2 договору
позики передбачено обов'язок
позичальника сплатити позикодавцеві
наступні проценти від суми позики:
строком до 6 місяців - 2% на місяць,
строком від 6 до 12 місяців - 5% на місяць,
від 12 місяців і більше - 10% на місяць, а
крім цього, відповідно до п.4 -
повернути суму позики з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних відповідно до ст.625 ЦК України. У
підтвердження отримання суми позики
ОСОБА_5 видала ОСОБА_3 розписку від
26.08.2009 року, що підтверджується
договором позики та розпискою,
долучених до справи.

Ніким не оспорюється, що в обумовлений
строк 26.08.2012 року позичальник ОСОБА_5
позику не повернула та ІНФОРМАЦІЯ_2
померла внаслідок злоякісного
новоутворення лівої молочної залози,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть серія НОМЕР_2 від 17.09.2012 року,
виданого виконкомом Миколаївської
сільської ради Бердянського району
Запорізької області, копією довідки
про причину смерті №342 від 15.09.2012 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позикодавець, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК
України, має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Судом встановлено та
підтверджено матеріалами спадкової
справи №253/2012, що після смерті
позичальника ОСОБА_5 спадщину у вигляді
земельної ділянки площею 9,1481 га у межах
згідно з планом, що розташована за
адресою: Запорізька область,
Бердянський район, Миколаївська
сільська ради - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
вартістю 244419,75 грн., прийняла
відповідач ОСОБА_4, отримавши 31 травня
2013 року свідоцтво про право на спадщину
за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч.1-4 ст.1281
ЦК України спадкоємці зобов'язані
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою та третьою цієї
статті, позбавляється права вимоги.

Як встановлено в ході розгляду
справи, позивач ОСОБА_3, даючи особисті
пояснення у січні 2014 року, з яких
вбачається, що він знав про смерть
позичальника, вимоги до спадкоємця -
відповідача у справі, пред'явив з
пропуском строку, передбаченого ч.2
ст.1281 ЦК України, при цьому до
нотаріальної контори з заявою про
визнання його вимог як кредитора до
спадкоємців не звертався.

Вперше до ОСОБА_4 направив
вимогу-претензію лише 15.05.2013 року, яку
вона отримала 16.05.2013 року. Посилання в
позові на те, що ним направлялася
вимога ще 20.12.2012 року, нічим не
підтверджується: наявність у справі
копії листа на адресу ОСОБА_4, який не
містить ані дати його написання, ані
доказів його відправлення відповідачу
не може свідчити про те, що така
претензія пред'являлася взагалі.

З урахуванням викладеного, суд
дійшов висновку, що первинний позов
відповідно до положень ч.4 ст.1281 ЦК
України задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову, то судом
встановлено та підтверджено копією
виписки з медичної карти стаціонарного
хворого на злоякісне новоутворення
ОСОБА_5, що клінічний діагноз -
злоякісне новоутворення молочної
залози аденокарцинома їй було
поставлено у серпні 2009 року. Точніше, з
копії протоколу на випадок виявлення у
хворого занедбаної форми злоякісного
новоутворення (а.с.36) вбачається, що
ОСОБА_5 підтверджено гістологічним
дослідженням №456 25.08.2009 року діагноз: Cr
лівої молочної залози, третьої стадії,
тобто саме напередодні дати укладення
спірного договору позики №02 від 26.08.2009
року з ОСОБА_3

До Донецького обласного
протипухлинного центру мати
відповідача була госпіталізована
31.08.2009 року, де наступного дня 01.09.2009
року їй проведено операцію,
хіміотерапію, а 10.09.2009 року виписана.
Крім цього, у жовтні, листопаді та
грудні 2009 року, відповідно до медичної
документації, ОСОБА_5 проходила
стаціонарне лікування в Донецькому
обласному протипухлинному центрі.

Відповідно до ст.233 ЦПК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин. Особа має вчиняти такий
правочин добровільно, без наявності
насильства, обману чи помилки. Особа,
яка оскаржує правочин, має довести, що
за відсутності тяжкої обставини
правочин не було вчинено взагалі або
вчинено не на таких умовах.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. За
вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом достовірно встановлено, що
діагноз аденокарцинома третьої стадії
матері відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
встановлений саме 25.08.2009 року.
Безперечно, онкологічне захворювання
є тяжким захворюванням, яке загрожує
життю, що на переконання суду, і стало
тією причиною, яка змусила ОСОБА_5
взяти кошти у ОСОБА_3 в позику на
проведення термінової операції. При
цьому умови договору позики, які
покладали на неї обов'язок сплатити,
крім основного боргу, ще проценти за
користування коштами, зокрема, з
другого року в розмірі 10% на місяць, а
це по 1500,00 грн. тільки процентів на
місяць, є вкрай невигідними, набагато
вищими, ніж за кредитами, що надаються
банківськими установами. Крім цього,
цим же договором додатково передбачена
відповідальність за порушення
зобов'язання у вигляді сплати
інфляційних втрат та трьох процентів
річних від простроченої суми.

Отже, суд дійшов висновку, що саме тяжка
хвороба перебувала в причинному
зв'язку з тим, що ОСОБА_5, не маючи іншого
вибору, змушена була укласти угоду
позики на вкрай невигідних для неї
умовах, а ОСОБА_3 цими обставинами
скористався, визначивши їх такими,
тобто судом встановлено наявність
підстав, передбачених ст.233 ЦК України,
для визнання договору позики
недійсним.

При цьому суд не приймає до уваги
посилання представника позивача на те,
що зустрічна позовна заява базується
на припущеннях, враховуючи наявність у
справі медичної документації щодо
тяжкої хвороби матері відповідача.
Заперечення проти зустрічного позову
тим, що кошти ОСОБА_5 брала без
будь-якого пояснення щодо їх
призначення, а стаття 233 ЦК України
стосується лише договорів дарування
нерухомості, не мають правового
значення, оскільки дана стаття не
передбачає такі умови і виключення
щодо предмету правочину.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного, суд дійшов висновку, що
у задоволенні позову ОСОБА_3 слід
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4
задовольнити та визнати договір позики
№02 від 26.08.2009 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України на
користь ОСОБА_4 з первинного позивача
підлягають стягненню витрати по оплаті
судового збору в сумі 229,40 грн.

Керуючись ст.10,11, 57-60, 62, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 1047- 1049, 1281, 233 ЦПК України,
п.23 постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4
задовольнити.

Визнати недійсним договір позики №02
від 26 серпня 2009 року, укладений між
ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з
іншої сторони.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІІН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_4 (ІІН) судовий збір
в сумі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: З. П. Пустовіт