Справа № 427/9903/13-ц
Провадження № 2/427/285/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року Свердловський міський суд ,
Луганської області

у складі : головуючого судді
Олейнікової Г.М.

при секретарі
Поляковій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Свердловська

справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Свердловантрацит» (в особі ВП шахта
»Червоний Партизан») про відшкодування
моральної шкоди у зв,язку з трудовим
каліцтвом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом і
в обґрунтовування заявлених позовних
вимог пояснив, що він з 1982 року по 2013
рік працював на ВП «Шахта «Червоний
партизан» ДП «Свердловантрацит» у
шкідливих підземних умовах, про що
свідчать записи в трудовій книжки.

Під час його роботи на ВП "Шахта
"Червоний партизан" в 2006 році з ним
стався нещасний випадок, що
підтверджується актом № 4 від 17.12.2006
року про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1. Згідно
тексту акту: в обставинах, за яких
стався нещасний випадок на виробництві
зазначено: 15.01.2006 року у 18 годин 30
хвилин при пересуванні по фланговому
допоміжному схилу пласта
К5,призначеного для спуску та підйому
людей та матеріалів, підслизнувся та
впав механік дільниці ДКНУ ОСОБА_1. В
наслідок чого отримав ЗЧМТ, струс
головного мозку та відкриту рану
лівого вуха. Нещасний випадок стався з
причини - не прийняття заходів
обережності при пересуванні на
гірничих виробітках. Чим порушено п.
9.23.4 «Системи управління труда в
вугільної промисловості України».

В наслідок цієї травми з 2006 року
позивачу було взято на облік до ФССНВВП
в м. Свердловськ, та призначено третю
групу інвалідності і встановлено 40%
втрати працездатності. На теперішній
час за висновком МСЕК у 2010 році
встановлено 50% втрати професійної
працездатності безстроково, згідно
чого він отримує страхові виплати від
фонду Соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві.

Вина відповідача полягає в тому, що
він порушив статтю 32 Гірничого закону
України - забезпечення безпеки
проведення гірничих робіт та охорони
праці, якою передбачено, що власник
гірничого підприємства забезпечує
проведення гірничих робіт та охорону
праці відповідно до вимог законів
України, інших нормативно-правових
актів, а також правил безпеки, правил
технічної експлуатації;

Також відповідач порушив статтю 38
Гірничого закону України, згідно якої
власник (керівник) гірничого
підприємства зобов'язаний
забезпечувати: безпеку гірничих
робіт, охорону праці та довкілля,
додержання встановлених нормативів у
сфері проведення гірничих робіт,
правил безпеки, правил технічної
експлуатації та єдиних правил безпеки
при підривних роботах та професійну
підготовку та перепідготовку
працівників.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
позивач вважає , що йому була
спричинена моральна шкода, яка полягає
у наступному: найтрагічніші для
людини події його життя пов'язані з
втратою здоров'я. Після втрати здоров'я,
у нього спостерігаються дуже сильні
приступи головного болю, іноді
приступи різко посилюються, головна
біль супроводжується нудотою,
непритомним станом, зниженням слуху,
нападами втрати свідомості, судомами у
руках та ногах, зниженням пам'яті,
уважності. До фізичного болю
додаються душевні страждання від свого
безсилля. За постійних стресів та
страждань у позивача виникло безсоння.
Після нещасного випадку на виробництві
у нього виникають спогади про той біль
та страх за життя. Через отримане
каліцтво, він постійно відчуває свою
непотрібність та неповноцінність, що
дуже жахливо, у нього від усвідомленого
немає ніякого потягу до повноцінного
життя, його життя стало нецікавим, воно
придбало механічний порядок замість
раціонального устрою життя. Розуміння
того, що він не може дати собі та своїм
близьким того матеріального
забезпечення, завдає особливі душевні
страждання. Я втратив впевненість у
майбутньому та сенс життя, так як йому
необхідно переживати найдужчий біль
пристосовуючись до середовища де він
не зможе бути повноцінною людиною.

Згідно ст.9 Закону України «Про
охорону праці» умови праці на робочому
місці, безпека технологічних процесів,
машин, механізмів, устаткування та
інших засобів виробництва, стан
засобів колективного та
індивідуального захисту, що
використовуються працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам законодавства.

Ст. 13 вищевказаного Закону
передбачено, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

В рішенні КСУ від 08.10.2008 року «У
справі за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень підпункту «б»підпункту 4
пункту 3 ст.7 Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», п.1,
абзацу 3 пункту 5, пункту 9, абзаців 2,3
пункту 10, пункту 11 розділу І Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»в абзаці 9 п.5
мотивувальної частини зазначено, що
«положеннями п.1, абзацу 3 пункту 5,
пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11
розділу І Закону України № 717-V
скасовано права застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону № 1105-XIV.
Проте Конституційний Суд України
вважає, що саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України та статтею 237-1 КЗпП України їм
надано право відшкодувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця)».

Позивач вважає, що саме діями
відповідача йому спричинені моральні
страждання, пов'язані із пошкодженням
здоров'я, які є прямим наслідком
шкідливих та небезпечних умов праці на
підприємстві відповідача.

Відповідно до ст.23 ,1167 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди.

Час звернення ним до суду, у
даному випадку , не позбавляє позивача
права на отримання моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я під час
виконання трудових обов'язків,
оскільки, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК
України та роз'яснень, викладених у п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», з відповідними змінами, на
вимогу про відшкодування збитків,
завданих каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди),
позовна давність не поширюється.
Виходячи із принципу розумності та
справедливості, відповідно до об'єму та
часу спричинення йому відповідачем
моральної шкоди, та враховуючи
тяжкість вимушених змін у її життєвих
стосунках, неможливість відновлення
попереднього стану, моральну шкоду
позивач оцінює у розмірі 40 000 грн. (за
кожен ( первинний) процент втрати
працездатності по 1 000 грн.

Позивач просить суд стягнути з
Державного підприємства
"Свердловантрацит" на його користь
моральну шкоду, спричинену каліцтвом у
розмірі 40 000 грн., а також стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір.

Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги, наполягав на
їх задоволенні і пояснив, що він
починаючи з 1982 року по 2011рік працював
на ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит» у якості
начальника дільниці, гірничого
майстра, механіка, працював з повним
робочим днем під землею , під час роботи
15.01.2006 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві, при
пересуванні по фланговому допоміжному
схилу він під слизнувся та впав, при
цьому травмував ліве вухо і отримав
ЗЧМТ , він находився на лікуванні 6
місяців у лікарні і був переведений на
легку працю, тобто працював
електрослюсарем на поверхні,також
31.05.2006 року йому вперше було
встановлено 40 % втрати професійної
працездатності у зв,язку з нещасним
випадком на виробництві та 3 група
інвалідності , у подальшому в 2010 році
йому було змінені відсотки втрати
професійної працездатності і
встановлено 50% і 3 група інвалідності ,
у зв,язку з чим він постійно лікується
у нього спостерігаються дуже сильні
приступи головного болю, іноді
приступи різко посилюються, головна
біль супроводжується нудотою, нападами
втрати свідомості , після травми він
погано чує,він не чує звукові сигнали
автомобілів , у нього знизилась
пам'ять і увага , у зв,язку з чим він
прилагає додаткові зусилля для
організації свого життя , також
змінився уклад його життя він до
травми, всі домашні роботи виконував
самостійно , на теперішній час він не
може виконувати домашні роботи, тобто
не може вже обробляти город , він
постійно приймає ліки , і вже не може
працювати за тією спеціальністю як
раніше, тобто його трудові відносини
також були порушені , якщо він раніше
працював механіком , начальником
дільниці , то після травми його
перевели на легку працю , у зв,язку з чим
у нього зменшилась і заробітна плата.
Також до травми він не мав епілепсичних
приступів , а після травми у нього вони
з,явились, також у нього з,явились
судомні приступи . Коли він працював
гірничим майстром і механіком, то
бракувала повітря, була велика
запильованість, вологість, підвищений
температурний режим. Згідно протоколу
засідання профспілки у нещасному
випадку встановили 5% його вини та 95% -
вини підприємства . Клопотання про
проведення по справі
судово-психологічної експертизи він не
бажає заявляти керуючись своїми
процесуальними правами , так як
вважає , що йому діями відповідача була
завдана моральна шкода , так як належні
умови роботи йому не були створені .

Представник позивача ОСОБА_2 у
судовому засіданні підтримала
заявлені позивачем позовні вимоги ,
наполягав на їх задоволенні і пояснила
, що 15.01.2006 року з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві, він на
фланговому схилі впав і травмував ліве
вухо, ЗЧМТ, також позивач працював у
неналежних умовах , йому бракувало
повітря , була підвищена температура ,
висока запиленість, у зв,язку із
травмою на виробництві йому було
встановлено спочатку 40% втрати
професійної працездатності і 3
група інвалідності , потім у 2010 році
відсоток втрати професійної
працездатності був збільшений до 50% і
встановлений безстроково , позивач
постійно приймає ліки , дуже часто
лікується у лікарні, відчуває сильні
головні болі , погано спить, також чує ,
втрачає іноді свідомість . Клопотання
про проведення по справі
судово-психологічної експертизи він не
бажає заявляти керуючись своїми
процесуальними правами.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала і пояснила,
що згідно п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди з,ясуванню підлягають: наявність
такої шкоди, противоправність діяння
її заподіювача, наявність причинного
зв,язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача, вина заподіювача
в її заподіянні , але позивач не надав
суду документів чи інших доказів , які
підтверджують наявність моральної
шкоди, протиправність діяння
відповідача, вину відповідача в її
спричиненні , також у нещасному
випадку, що стався з позивачем, також є
і його вина ,також позивач при
укладенні трудового договору знав про
те, що він буде працювати у шкідливих
умовах і мав змогу відмовитись від цієї
роботи, також позивачеві у зв,язку з
шкідливими умовами праці надавалась
додаткова відпустка, також він пішов на
пенсію на пільгових умовах. На МСЕК
покладено обов,язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди,
оскільки вказаний висновок МСЄК на
ім,я позивача не містить свідчень
про те, що крім стійкої втрати
працездатності МСЕК встановила
позивачу ще і наявність моральної
шкоди внаслідок трудового каліцтва
, то підстав для подання позову про
відшкодування шкоди у позивача немає.
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Свердловську , де на обліку
знаходиться позивач , виплачує йому
страхові виплати , за рахунок яких він
може поновити стан свого здоров,я.
Також вона не знає на дільниці де
працював позивач бракувало чи ні
повітря і була чи ні велика
запильованість, дійсно позивач
працював гірничим майстром і
механіком. Позивач до теперішнього
часу працює , але на інших посадах , вона
не заперечує , що після травми уклад
життя позивача погіршився. Клопотання
про проведення по справі
судово-психологічної експертизи вона
не бажає заявляти керуючись своїми
процесуальними правами.

Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав :

Відповідно до ст.. 23 ч.1 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

У частині 2 п.1 ст. 23 ЦК України зазначено
, моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя

Із трудової книжки на ім,я ОСОБА_1 (
а.с.7-13) убачається , що він з 07.07.1982 року
по 30.12.2011 року працював на ВП «Шахта
«Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит» у якості гірничого
майстра, механіка з повним робочим днем
під землею , 07.06.2006 року у зв,язку з
травмою на виробництві був
переведений електрослюсарем 5
розряду, на поверхні , з 30.12.2011 року по
теперішній час він працює в ТОВ
«ДТЕК»Свердловантрацит»електрослюсар
ем ( слюсарем) черговим по ремонту
обладнання в котельному цехі на
поверхні .

На аркуші справи 15-16 є акт
розслідування нещасного випадку, що
стався 15.01.2006 року о 18 годині 30хвилин
на відокремленому підрозділі «Шахта
«Червоний Партизан» з якого витікає,
що 15.01.2006 року об 18 годині 30 хвилин
механік ОСОБА_1 при пересуванні по
фланговому допоміжному схилу пласта
К5,призначеного для спуску та підйому
людей та матеріалів, підслизнувся та
впав механік дільниці ДКНУ ОСОБА_1. В
наслідок чого отримав ЗЧМТ, струс
головного мозку та відкриту рану
лівого вуха. Нещасний випадок стався з
причини , так як ОСОБА_1 не прийняв
заходи обережності при пересуванні на
гірничих виробітках, чим порушив п. 9.23.4
«Системи управління парці в вугільної
промисловості України».

З витягу із акту огляду МСЕК №0032660
від 01.06.2006 року витікає, що з 31.05.2006
року ОСОБА_1 вперше було встановлено 40%
втрати професійної працездатності у
зв,язку з нещасним випадком на
виробництві 15.01.2006 року і встановлена
третя група інвалідності.

На аркушах справи 17-27 є виписні
епікризи з історії хвороб, витяг із
амбулаторної картки на ім,я ОСОБА_1, що
він стаціонарно і амбулаторно
лікувався у неврологічному відділенні
Регіонального медико-реабілітаційного
центру м. Красний Луч Луганської
області, у Луганській обласній
клінічній лікарні та у Свердловський
районній лікарні №2 у зв,язку з
наслідками травми на виробництві
15.01.2006 року, ЗЧМТ , посттравматичний
менінгоенцефаліт з вираженим
синдромом гемо-лікворної
дисциркуляції, епісиндром, середньої
частоти судорожні великі приступи ,
виражений астеновегетативний синдром,
двостороння хронічна сенсо-невральна
туговухість.Лікується позивач
приблизно 2-3 рази на рік , так як погано
себе почуває.

Таким чином з урахуванням викладеного
суд вважає , що діями відповідача ,
який не забезпечив належних умов праці
позивачеві і була завдання йому
моральна шкода , яка виражається в тому
, що у результаті нещасного випадку на
виробництві , який стався з позивачем
15.01.2006 року змінився уклад життя
позивача, оскільки йому було
встановлена 3 група інвалідності саме
у зв,язку з тим , що з ним стався
нещасний випадок на виробництві , також
йому було встановлено спочатку з 31.05.2006
року 40% втрати професійної
працездатності з нещасним випадком на
виробництві, а потім з 01.06.2010року
позивачеві змінені відсотки втрати
професійної працездатності і
встановлено 50% , що підтверджується
довідкою МСЕК на аркуші справи 40, також
після нещасного випадку , який стався з
позивачем на виробництві він 07.06.2006
року був переведений на легку працю ,
електрослюсарем 5 розряду на поверхні ,
позивач із-за нещасного випадку , який
стався з ним 15.01.2006 року позбавлений
можливості працювати на попередніх
посадах, із-за чого він дуже хвилювався
,так як були порушені трудові відносини
,так як він ще має бажання працювати в
підземних умовах , але за станом
здоров,я не може цього робити, оскільки
позивач постійно відчуває головні
болі, із-за чого погано спить, постійно
приймає ліки , іноді втрачає
свідомість , коли нахиляється , після
травми у нього з,явились епіприступи та
великі судомні приступи ,він погано чує
, із-за чого він не чує звукові сигнали
,у нього погана пам,ять та увага , також
він не може виконувати роботи як
раніше по господарству,обробляти
город , тобто для організації свого
життя позивачеві потрібно прикладати
додаткові зусилля , також позивачу
згідно акту огляду МСЕК №131969( а.с.14) і
довідки МСЕК №131969( а.с.40) показане
медікометозне лікування,
санаторно-курортне лікування,
відновлюючи лікування неврологічного
профілю, позивачу протипоказана тяжка
фізична праця, переохолодження .
психо-емоційне навантаження ,роботи на
висоті , у води , з предметами , які
рухаються і потребують адекватності
слуху .

Також сторонам відповідно до ст10, 60 ЦПК
України було роз,яснено їх право на
заявлення клопотання про проведення по
справі судово-психологічної
експертизи , але як позивач,
представник позивача так і
представник відповідача цим правом не
скористувались і не бажають заявляти
клопотання про проведення по справі
судово-психологічної експертизи , тому
судом було роз,яснено сторонам , що
рішення суду буде постановлено на
підставі тих доказів , які надані
сторонами і досліджувались у судовому
засіданні.

Заперечення відповідача проти позову в
тій частині , що так як в довідці
МСЕК позивачеві не була визначена
моральна шкода , а тільки відсотки
втрати професійної працездатності , як
це передбачено п. п.1.1 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам , яким
заподіяно ушкодження здоров,я ,
пов'язане з виконанням трудових
обов,язків, яке затверджене
Міністерством охорони здоров,я
України№212 від 22.11.1995 року вважає
неспроможними , оскільки із аналізу
судової практики у справах про
відшкодування моральної шкоди ,
завданої у зв,язку з ушкодженням
здоров,я під час виконання трудових
обов,язків , практично всі апеляційні
суди вважають , що при визначенні факту
спричинення моральної шкоди у зв,язку
з ушкодженням здоров,я під час
виконання трудових обов,язків, яке
встановлено висновками МСЕК
заподіяння моральних страждань
потерпілій особі є доведеним, також
згідно з вимогами ст.. 147,212 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом разом
з іншими доказами по справі та немає
заздалегідь встановленого значення,
також сторони як вище зазначав суду
відмовились від проведення по справі
судово-психологічної експертизи , а
відносно того , що позивач знав , що він
працює у шкідливих умовах і мав змогу
не укладати трудовий договір , то ці
заперечення суд не приймає до уваги ,
так як відповідач повинен забезпечити
позивачеві належні і безпечні умови
праці , що передбачено Законом
України»Про охорону праці», а
додаткові пільги надавались
позивачеві у зв'язку з тим, що він і
працював у шкідливих умовах, як це
передбачено законодавством , але
відповідач ніяким чином не відшкодував
позивачеві шкоду яка була завдана
його здоров,ю , у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві, який стався
15.01.2006року, коли позивач знаходився
в трудових відносинах з відповідачем
, і тому як вважає суд у позивача і
виникли моральні страждання . В
судовому засіданні було з,ясоване, що
вина позивача у нещасному випадку, який
з ним стався 15.01.2006 року - 5%. ,а вина
підприємства - 95% , це згідно протоколу
засідання комісії , як пояснив позивач
в судовому засіданні , даний факт
позивачем , представником позивача не
заперечувався , а представник
відповідача з цього приводу не мала
змоги надати суду пояснення , але і
доказів відповідно до ст.. 60 ЦПК України
, що відсоток вини позивача у
нещасному випадку, який з ним стався
15.01.2006 року інший суду не надала.

Також суд не приймає до уваги
заперечення відповідача проти позову ,
що позивач не надав суду доказів, що
йому була завдана моральна шкода, суд
вважає, що позивач відповідно до ст.. 60
ЦПК України надав суду докази завдання
йому відповідачем моральної шкоди, що
підтверджується витягами із історії
хвороб, витягом із амбулаторної картки
, копією трудової книжки, а від
проведення по справі
судово-психологічної експертизи
відповідач відмовився.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду України»Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди№4 від
31.03.1995 року зі змінами розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних та фізичних
страждань , з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань , стан здоров,я
потерпілого , тяжкість завданої
травми , істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Тому суд враховуючи вищевикладене ,
ступінь вини відповідача , також
позивача , так як згідно акту
розслідування нещасного випадку на
виробництві, позивач порушив п. 9.23.4
«Системи управління праці в вугільної
промисловості України», стан здоров,я
позивача, вимушені зміни у його
життєвих і виробничих стосунках і
виходячи із принципу розумності і
справедливості, який закріплений ст.. 41
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод , вважає стягнути з
відповідача на користь позивача в
відшкодування моральної шкоди, зв,язку
з трудовим каліцтвом на виробництві
15000 грн.

Відповідно до ст. 88 ПК України суд
вважає стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір 243,60грн.

Керуючись ст.. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст. 23 ЦК України
,237-1 КЗпП України, п.9 Постанови
Пленуму Верховного суду України»Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди№4 від 31.03.1995 року зі змінами суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Свердловантрацит» ( в
особі ВП шахта» Червоний Партизан» )
про відшкодування моральної шкоди у
зв,язку з трудовим каліцтвом
задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Свердловантрацит» ( в особі ВП шахта»
Червоний Партизан») на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в відшкодування
моральної шкоди , завданої трудовим
каліцтвом 15000 грн.

Стягнути з державного
підприємства «Свердловантрацит»
судовий збір на користь держави у
розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти
днів з дня проголошення рішення до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :