ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ЛЯШЕНКО Ю.Ю.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника позивача
ОСОБА_2;

відповідача
ОСОБА_3;

представника відповідача
ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
аліментним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
аліментним договором у розмірі 104 000
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов укладеного між
позивачем та відповідачем аліментного
договору, останній зобов'язався
утримувати свого сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сплачувати аліменти на
його утримання в грошовій сумі, розмір
якої за домовленістю сторін визначено
в сумі 8 000 грн. щомісячно, починаючи з 01
липня 2010 року до 01 липня 2013 року.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
аліментним договором не виконав, у
зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість з 01 червня 2012 року по 01
липня 2013 року, яку позивач і просить
стягнути.

Ухвалою суду від 20.11.2013 року відкрито
провадження у даній справі та
призначено її до розгляду в судовому
засіданні.

Відповідачем до початку судового
розгляду подано зустрічну позовну
заяву до ОСОБА_1 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам,
посилаючись на зміну свого стану
здоров'я, матеріального та сімейного
стану.

Ухвалою суду від 19.12.2013 року зустрічна
позовна заява прийнята до розгляду та
об'єднана в одне провадження разом з
первісним позовом.

У відбувшихся судових засіданнях
позивач та її представник підтримали
позовні вимоги за первісним позовом,
вважали їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Проти
задоволення зустрічного позову
заперечили.

Відповідач та його представник проти
заявлених позивачем вимог за первісним
позовом заперечували, просили суд
відхилити заявлені вимоги, зустрічні
позовні вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Суд, вислухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення сторін та їх
представників, повно, всебічно та
об'єктивно дослідивши матеріали
справи, вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 02
червня 2001 року по 06 серпня 2010 року. Від
даного шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про його народження серії
НОМЕР_3.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного
кодексу України (далі по тексту - СК
України) батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 189 СК України
встановлено, що батьки мають право
укласти договір про сплату аліментів
на дитину, у якому визначити розмір та
строки виплати. Умови договору не
можуть порушувати права дитини, які
встановлені цим Кодексом. Договір
укладається у письмовій формі і
нотаріально посвідчується.

19 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
укладено нотаріально посвідчений
аліментний договір про утримання
дитини (далі по тексту - договір),
відповідно до п 1 якого, відповідач
зобов'язується утримувати свого сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати
аліменти на його утримання в твердій
грошовій сумі, розмір якої за
домовленістю сторін становить 8 000 грн.
щомісячно, починаючи 01 липня 2010 року до
01 липня 2013 року.

Відповідно до п. 4 аліментного договору,
кожна сторона зобов'язується
виконувати свої обов'язки, покладені на
неї цим договором та сприяти другій
стороні у виконанні її обов'язків.
Сторона, що порушила зобов'язання за
цим договором, повинна усунути ці
порушення.

Згідно з п. 13 даного договору, останній
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 01 липня
2013 року.

Відповідач за первісним позовом, свої
зобов'язання за аліментним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим за ним утворилась заборгованість з
01 червня 2012 року по 01 липня 2013 року у
розмірі 104 000 грн. (8 000 грн. х 13 місяців).

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на встановлені у справі
обставини, врахувавши, що аліментний
договір у судовому порядку недійсним
не визнано, відповідач не виконує
належним чином встановлені у ньому
зобов'язання, виходячи з вищенаведених
норм чинного законодавства України,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог за
первісним позовом та їх задоволення
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
аліментним договором у розмірі 104 000
грн.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні
зустрічного позову відповідача про
звільнення його від сплати
заборгованості по аліментам з підстав
погіршення матеріального стану
протягом часу наявності аліментного
зобов'язання, стану здоров'я та зміни
сімейного стану, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Разом з тим, належних та допустимих
доказів у розумінні стст. 57-59 ЦПК
України стосовно погіршення
матеріального стану протягом часу
наявності аліментного зобов'язання,
позивачем за зустрічним позовом не
надано.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не
працює, безумовно не свідчить про те, що
його матеріальний стан погіршився,
оскільки, звільнення відповідача з
роботи 03 листопада 2011 року відбулося за
його власним бажанням. Крім того,
ОСОБА_3 не працював і до того часу як у
нього утворилась заборгованість за
аліментами, однак при цьому до 01 червня
2012 року аліменти у визначеному
аліментним договором розмірі він
сплачував.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось сторонами в судовому
засіданні, після укладення аліментного
договору від 19 жовтня 2010 року в цей же
день між сторонами був укладений
договір про поділ майна подружжя, за
умовами якого сторонами розподілено
майно, загальною вартістю 1480000 грн., при
цьому відповідачу було виділено у
власність майна на загальну суму 740000
грн.

Дані обставини встановлено рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013
року, яким відмовлено у зміні розміру
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та яке набрало законної сили, а
тому не підлягає доказуванню, оскільки
відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд також критично оцінює викладені у
зустрічному позові доводи відносно
утримання ОСОБА_3 матері пенсійного
віку та зміну сімейного стану, з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 має на утриманні непрацездатну
матір ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак, на
момент укладання між сторонами
аліментного договору від 19.10.2010 року,
матір відповідача також була
непрацездатною та це не перешкоджало
йому виконувати даний договір до 01
червня 2012 року.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання відповідача на наявність у
нього малолітньої доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, як на підставу звільнення
його від сплати заборгованості за
аліментами, оскільки дані обставини
були враховані при винесенні рішення
Дарницьким районним судом м. Києва від
14 жовтня 2013 року, яке набрало законної
сили, про стягнення аліментів на
утримання дитини після закінчення
терміну дії аліментного договору.

Враховуючи наведене вище та
відсутність належних та допустимих
доказів в обґрунтування зустрічних
позовних вимог, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
звільнення ОСОБА_3 від сплати
заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 180, 189, 197 СК України, стст. 526, 530 ЦК
України, стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) заборгованість за аліментним
договором у розмірі 104 000 грн.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у
розмірі 1 040 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.