Номер провадження № 22-ц/785/1652/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та

відповідача ОСОБА_5 і його представника
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та ОСОБА_5 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 жовтня 2013 року за позовом
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, до ОСОБА_5
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП,

в с т а
н о в и л а:

31 травня 2013 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, звернулася до суду з вказаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24
листопада 2009 року о 13.15 год. на
перехресті вул. Бахчевій та вул.
Авангардівської в смт. Авангард
Овідіопольського району Одеської
області відповідач ОСОБА_5, керуючи на
підставі довіреності автомобілем
ГАЗ-53, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_7,
здійснив виїзд на регульоване
перехрестя на червоний сигнал
світлофору, чим порушив п. 8.7.3 "е" Правил
дорожнього руху, та допустив зіткнення
з автомобілем TOYOTA RAV-4, держаний
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керувала ОСОБА_3, й перетинала
зазначене перехрестя на зелений сигнал
світлофора, що встановлено постановою
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 20 січня 2010 року по
справі № 3-112/2010. Внаслідок ДТП належний
ОСОБА_3 автомобіль отримав механічні
пошкодження, а вона отримала тілесні
ушкодження. Вартість відновленого
ремонту автомобіля становить 229743, 48
грн. На лікування позивачка витратила
10475,19 грн., а всього 240218,67 грн. 21 жовтня
2010 року МТСБУ відшкодувала їй майнову
шкоду в розмірі 25500 грн., так як
цивільно-правова відповідальність
власника та водія автомобіля ГАЗ-53
застрахована не була. Рішенням
Суворовського районного суду мю. Одеси
від 14 грудня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 11 травня 2012 року, по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, з ОСОБА_5 на
її користь стягнута моральна шкода,
завдана

внаслідок ДТП, в розмірі 5000 грн. та
судові витрати. Залишаючи без змін
зазначені судові рішення Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 05 листопада 2012 року вказав,
що "ОСОБА_3 не позбавлена права за
наявності правових підстав звернутися
до суду з позовом про стягнення
матеріальної шкоди до належного
відповідача".

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просив суд
стягнути з відповідача ОСОБА_5 на
користь позивачки майнову шкоду в
розмірі 240218,67 грн.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник
ОСОБА_6 проти позову заперечували й в
своїх поясненнях зазначали, що вина
ОСОБА_5 у скоєнні ДТП не встановлена,
розмір майнової шкоди заподіяної
автомобілю та здоров'ю позивачки не
доведений. 26 вересня 2013 року
відповідач звернувся до суду з заявою
про застосування строку позовної
давності та зазначив, що позивачка
пропустила строк позовної давності, що
є підставою для відмові у позові. Крім
того, відповідач просив зменшити
розмір майнової шкоди, посилаючись на
те, що на його утриманні перебуває син
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребує
постійного лікування.

Рішенням суду першої інстанції позов
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
задоволено частково. Суд стягнув з
відповідача ОСОБА_5 на користь
позивачки майнову шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я, в розмірі 6576,82
грн. та судові витрати в сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права, так як помилково
застосував правила позовної давності
до вимог про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної пошкодженням
автомобіля, оскільки позивачка
дізналася про те, що автомобілем
керував відповідач ОСОБА_5 на підставі
довіреності від ОСОБА_7 лише 11 травня 2012
року коли апеляційний суд Одеської
області витребував матеріали
адміністративної справи № 3-112/2010 за ст.
124 КУпАП, тобто вона своєчасно
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права,
судом безпідставно не враховано, що
його вина у скоєнні ДТП не встановлена,
розмір майнової шкоди заподіяної
автомобілю та здоров'ю позивачки не
доведений.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг представника
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та
відповідача ОСОБА_5, пояснення на
апеляцію представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_5 і
його представника ОСОБА_6, перевіривши
матеріали даної справи, цивільної
справи № 2-4725/11 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП,
адміністративної справи № 3-112/2010 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП,
витребувані судом апеляційної
інстанції, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга представника
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, підлягає
задоволенню частково, а апеляційна
скарга відповідача ОСОБА_5 задоволенню
не підлягає за таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 24 листопада 2009 року о
13.15 год. на перехресті вул. Бахчевій та
вул. Авангардівської в смт. Авангард
Овідіопольського району Одеської
області з вини відповідача ОСОБА_5, який
керував на підставі довіреності
автомобілем ГАЗ-53, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_7, здійснив виїзд на
регульоване перехрестя на червоний
сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 "е"
Правил дорожнього руху, та допустив
зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV-4,
держаний реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким керувала позивачка ОСОБА_3 й
перетнула зазначене перехрестя на
зелений сигнал світлофора, внаслідок
ДТП належний позивачці ОСОБА_3
автомобіль отримав механічні
пошкодження, а вона отримала тілесні
ушкодження, що встановлено постановою
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 20 січня 2010 року по
справі № 3-112/2010, зміненою постановою
апеляційного суду Одеської області від
06 вересня 2010 року (а.с. 10).

Зазначені обставини також встановлені
рішенням Суворовського районного суду
мю. Одеси від 14 грудня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
11 травня 2012 року, по цивільній справі №
2-4725/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ДТП, яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
стягнута моральна шкода, завдана
внаслідок ДТП, в розмірі 5000 грн. та
судові витрати, які згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.

Вартість відновленого ремонту
автомобіля, належного позивачці
ОСОБА_3, становить 229743, 48 грн., що
встановлено висновком Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 12677 від 15 січня 2010 року, з
яких 21 жовтня 2010 року МТСБУ
відшкодувало їй майнову шкоду в
розмірі 25500 грн., так як
цивільно-правова відповідальність
власника та водія автомобіля ГАЗ-53
застрахована не була (а.с. 18).

Внаслідок отримання тілесних
ушкоджень у вигляді перенесеної
сочетанної черепно-мозкової травми -
струс головного мозку, забій м'яких
тканій лівої скроні, забій-дісторсія
шийного відділу хребта, позивачка
ОСОБА_3 вимушена була проходити курс
лікування та витрачати грошові кошти
на придбання ліків, що підтверджується
наданими нею письмовими доказами (а.с.
11-17).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому відшко
довуються в повному обсязі збитки
відповідно до реальної вартості на час
розгляду справи втраченого майна,
робіт, які необхідно провести, щоб
виправити пошкоджену річ, усунути інші
негативні наслідки неправомірних дій
заподіювача шкоди.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що ДТП 24 листопада 2009 року
сталася з вини водія автомобіля ГАЗ-53,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
ОСОБА_5 і у наслідок цій події позивачці
ОСОБА_3 була завдана майнова шкода:
пошкодженням автомобіля в розмірі 229743,
48 грн. та ушкодженням здоров'я в розмірі
6576,82 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про відшкодування
майнової шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка ОСОБА_3
пропустила строк позовної давності.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
що призвело неправильного вирішення
спору в цій частині вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 та частини 1 ст. 261 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в порушення положень ст. ст.
10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України не з'ясував
всебічно та повно обставини справи, які
мають значення для вирішення питання
про застосування строку позовної
давності, не перевірив належним чином
обставини, на які посилалася позивачка
як на підставу своїх вимог, та не дав
належної оцінки наявним у справі
доказам у відповідності до положень
цивільного процесуального
законодавства.

Дійсно судом першої інстанції
правильно встановлено, що позивачка
довідалася про порушення свого права -
24 листопада 2009 року, тобто під час ДТП.

Однак обґрунтовуючи вимоги
представник позивачки ОСОБА_3
посилався на наступні обставини:

10 серпня 2011 року позивачка ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною подією.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 грудня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 11 травня 2012 року,
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 стягнута моральна
шкода, завдана внаслідок ДТП, в розмірі
5000 грн. та судові витрати. В
задоволенні позову ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди з
власника автомобіля ОСОБА_7 відмовлено
(а.с. 6-9).

Залишаючи без змін зазначені судові
рішення Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 05
листопада 2012 року, вказав, що "ОСОБА_3 не
позбавлена права за наявності правових
підстав звернутися до суду з позовом
про стягнення матеріальної шкоди до
належного відповідача" (а.с. 4-5).

Частиною 2 та 3 ст. 264 ЦПК України
передбачено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Таким чином, судом першої інстанції не
враховані зазначені положення закону.
Колегія суддів вважає, що пред'явленням
позивачкою ОСОБА_3 позову до ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої ДТП, 10 серпня 2011 року строк
позовної давності був перерваний.
Після чого перебіг позовної давності
почався заново.

З матеріалів справи вбачається, що з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової шкоди, завданої ДТП, позивачка
ОСОБА_3 звернулася 31 травня 2013 року (а.с.
1).

За таких обставин, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність наданих
позивачкою доказів, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позивачка не
пропустила строк у межах якого вона
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України,
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту. Однак суд
першої інстанції не перевіряв
обставини щодо причин пропуску строку
позовної давності.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційного суду,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що завдання позивачці майнової шкоди
внаслідок пошкодження належного їй
автомобіля з вини відповідача ОСОБА_5
доведено належними й переконливими
доказами, тому у відповідності до ст.
ст. 15, 16 ЦК України її вимоги підлягають
захисту судом.

Однак колегія суддів вважає, що з
урахуванням виплати позивачці
страхового відшкодування в розмірі 25500
грн. розмір майнової шкоди завданої
пошкодженням автомобіля становить
204243,48 грн. (229743,48 грн. - 25500 грн.).

Отже вимоги ОСОБА_3 про відшкодування
майнової шкоди є законними,
обґрунтованими й підлягають
задоволенню частково.

Погоджується колегія суддів із
висновком суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
застосування положення ч. 4 ст. 1193 ЦК
України щодо зменшення розміру шкоди.

Не приймаються до уваги твердження
представника позивачки ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі про те, що суд не
врахував, що розмір шкоди завданої
ушкодженням здоров'я становить 10475, 19
грн., оскільки вказаний розмір шкоди не
доведений в судовому засіданні
належним чином.

Посилання відповідача ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд безпідставно не врахував,
що його вина у скоєнні ДТП не
встановлена, розмір майнової шкоди
заподіяної автомобілю та здоров'ю
позивачки не доведений, не
відповідають дійсним обставинам
справи та спростовуються наявними у
справі доказами.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 20 січня 2010
року по справі № 3-112/2010, зміненою
постановою апеляційного суду Одеської
області від 06 вересня 2010 року
встановлено, що ДТП сталася 24
листопада 2009 року з вини відповідача
ОСОБА_5 (а.с. 10) та матеріалами
адміністративної справи № 3-112/2010 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 грудня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 11 травня 2012 року,
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, яким з
відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди
стягнуто 5 000 грн., також встановлено, що
ДТП сталася 24 листопада 2009 року з вини
відповідача ОСОБА_5 (а.с. 6-9) та
матеріалами цивільної справи № 2 -4725/11
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,

ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

Таким чином, обставини щодо вини
відповідача ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, що
сталася 24 листопада 2009 року, та
завдання позивачці ОСОБА_3 внаслідок
цього майнової шкоди не підлягають
доказуванню у цій справі.

Також належними та допустимими
доказами доведено, що внаслідок ДТП
позивачці завдана майнова шкода
пошкодженням автомобіля в розмірі
204243,48 грн. та ушкодження здоров'я в
розмірі 6576, 82 грн.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоду заподіяно не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини, якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відповідачем ОСОБА_5 не доведено в
судовому засіданні обставини, на які
він посилався як на підставу своїх
заперечень, а саме, обставини для
звільнення його від відшкодування
позивачу завданої шкоди, та не
спростований відповідачем належними
доказами й розмір майнової шкоди.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
відповідача ОСОБА_5 доводи не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи, й законних підстав для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції й відмову у
задоволенні позову немає.

Порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, а саме, ст. ст. 22, 264, 268, 1192 ЦК
України та ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, є підставою для зміни
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_3
про відшкодування майнової шкоди
частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 жовтня 2013 року змінити й
ухвалити нове рішення.

Позов представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, до
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП, задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_3, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_2, у відшкодування
майнової шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля внаслідок ДТП, 204243,48 грн. В
решті позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік