АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2162/14
Головуючий у 1-й інстанції - Мороз В.П.
Доповідач - Болтунова Л.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О., Котушенко
С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2005 року
за позовом ОСОБА_2 до виконкому
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради, третя особа
ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на нерухоме майно, збудоване
самовільно , -

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом, за яким
просила встановити факт прийняття
спадщини та визнати права власності на
30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з жилого будинку А-1,
приміщень 1-3, 1-4, 1-5, житловою площею 34,2
кв.м, а також самовільно добудованих:
житлову пристройку - А1-1, приміщення 1-6
житловою площею 13,3 кв.м, сіні - а-1,що
складаються з приміщень 1-1, 1-2 площею 10,8
кв.м і ганку - а; крім того, на самовільно
збудовані господарчі споруди: сарай -
Б і два ганку до нього -б, б-1, погріб - Б,
душ- Д, вбиральня - Є, а також споруди № 2,
4, 8, 10, 11, в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_4 07
вересня 1954 року придбав незавершене
будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1,
селище Нове Клочко. За рішенням
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної Ради від 24.02.1958 року даному
домоволодінню була надана нова адреса
АДРЕСА_1. Під час їх шлюбу ОСОБА_4
закінчив будівництво жилого будинку
А-1, житловою площею 34,2 кв.м, а також
самовільно добудував житлову
пристройку - А1-1, жилою площею 13,3 кв.м,
сіні - а-1, що складаються з приміщень 1-1,
1-2 площею 10,8 кв.м та ганку - а. Крім того
самовільно були збудовані господарчі
споруди: сарай - Б і два ганка до нього
-б, б-1, погріб - Б, душ- Д, вбиральня - З, а
також споруди № 2, 4, 8, 10, 11. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер. Після його смерті
позивачка вважає, що спадщина була
фактично прийняла нею та її сином
ОСОБА_3, так як на день смерті
спадкодавця вони проживали разом з ним.

У подальшому, зі згоди ОСОБА_2, її сином
ОСОБА_3 було самовільно добудовано до
житлового будинку А-1, житлову
пристройку-А2-1, що складається з
приміщень 2-3, 2-5, жилою площею 24,3 кв.м, а
також підсобних приміщень, кладовки -
2-6; сан.вузла -2-7 і коридора 2-8, сіней -
а-1-1, що складаються з приміщень:
кладовки -2-2, кухні- 2-4, тамбура 2- 1,крім
того самовільно були добудовані:
веранда - а2-1, ганок - а, а2, сарай - В, Ж,
погреб - В, Ж, гараж - Г, вбиральня - 3, душ -
И; навіс - Н, і споруди №1,3, 5, 7, 9, 12. .
Оскільки самочинне будівництво
об'єктів нерухомості було здійснено на
виділеній земельній ділянці з
дотриманням будівельних, санітарних,
пожежних норм, яким не порушено права
інших осіб, то є підстави для
задоволення позову.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня
2005 року позовні вимоги задоволені
частково; встановлено факт прийняття
ОСОБА_2 спадщини у розмірі 30/100 частки
домоволодіння з господарськими
будовами, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право
власності на нерухоме майно, збудоване
самовільно: житловий будинок - А-1, сіні -
а -1, ганок - а, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1; в решті позовних
вимог відмовлено. ОСОБА_2 звільнена від
сплати державного мита.( а.с.56)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилаючись на неповне з*ясування
належним чином обставин по справі,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказане рішення та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.(а.с.179)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 придбав незавершене
будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1,
селище Нове Клочко, на підставі
договору купівлі-продажу від 07 вересня
1954 року, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Піндусовим І.І.
за реєстровим № 1-4314. Однак право
власності на зазначене домоволодіння
не було зареєстровано в МБТІ. За
рішенням виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної Ради
від 24.02.1958 року даному домоволодінню
була надана нова адреса АДРЕСА_1. Під
час шлюбу ОСОБА_4 здійснив добудови у
вищезазначеному домоволодінні, які не
були належним чином узаконені та
прийняті в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. З заявами про
прийняття або відмову від спадщини до
нотаріальної контори ні ОСОБА_2, ні її
сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не зверталися,
свідоцтво про право на спадщину не
видавалось.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
положень ст.ст.376, 1268 ЦК України,
зазначаючи, що позивачку можливо
визнати такою, що прийняла спадщину,
оскільки на день смерті її чоловіка,
вона проживала разом з ним, і у строк,
передбачений ст.1270 ЦК України не
заявила про відмову від неї, а також
прийшов до висновку, що за ОСОБА_2 може
бути закріплено право власності на
нерухоме майно, збудоване самовільно, а
саме: на житловий будинок А-1, сіні-а-1 та
ганок -а. В іншій частині було
відмовлено. ( а.с.56)

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується.

Із позовних вимог вбачається, що спірні
правовідносини стосуються права
власності на спірне домоволодіння у
порядку спадкування за законом.

У пункті 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" роз'яснено, що
відносини спадкування регулюються за
правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина
відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У
разі відкриття спадщини до зазначеної
дати застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР в редакції 1963 року, у
тому числі щодо прийняття спадщини,
коло спадкоємців за законом, відмова
від спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР в
редакції 1963 року "Перша черга
спадкоємців за законом" ч.1 - при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнавалося, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном чи подав нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Статтею 561 ЦК 1963 р. було
передбачено, що свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям за
законом після закінчення шести місяців
з дня відкриття спадщини.

Відповідно до змісту розд. VII ЦК
Української РСР 1963 року, який був
чинним на час смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, до складу спадщини
входять лише ті права та обов'язки,
носієм яких за життя був сам
спадкодавець і які належали йому на
законних підставах. Неправомірність
набуття речей у результаті
протиправних дій, рівно як і незаконне
володіння ними, не створює права
власності у спадкодавця, а тому й не дає
підстав для виникнення його у
спадкоємців останнього.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_4 придбав незавершене
будівництвом спірне домоволодіння
готовністю 87% , на підставі договору
купівлі-продажу від 07 вересня 1954 року, в
якому зазначено, що --- під літ. А.1
незавершений шлакобитовий будинок,
критий руберойдом; П-1 сарай
шлакобитний, критий толю , забор
досчатий, уборна, розташованого на
земельній ділянці мірою 400 кв.м. ОСОБА_4
зобов*язаний виконати всі умови
договору на забудову від 7.06.1951 року, що
їх передбачено ним. Це домоволодіння
належало продавцю ОСОБА_7 згідно
договору про право забудови,
удостовіреного в 4-й державній
нотаріальній конторі м.
Дніпропетровська 15 червня 1951 року,
реєстр № 5822 (а.с.7-9).

З аналізу вказаних доказів
випливає, що чоловік позивачки ОСОБА_4
придбав нерухомість за адресою:
АДРЕСА_1, за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 07
вересня 1954 року, який не був
зареєстрований у встановленому
законом порядку. Інших
правовстановлюючих документів у
підтвердження позовних вимог не
надано.

Як вбачається з акту ідеальних
часток, який, за заявою третьої особи
ОСОБА_3, був складений фахівцем
комунального підприємства «ДМБТІ» від
18.04.2003 року, померлому ОСОБА_4 належало
40/100 частин домоволодіння, а за його
сином ОСОБА_3 закріплено 60/100
частин.(а.с.21)

Між тим, ухвалюючи рішення з
посиланням на зазначений акт, як на
підтвердження вимог про визнання права
власності на частину домоволодіння,
районний суд не звернув уваги на те, що
цей акт за своїм змістом суперечить, як
договору купівлі-продажу
домоволодіння від 07.09.1954 року, так і
технічному плану від 18.04.2003 року щодо
даних про самовільне будівництво,
експлікації приміщень до плану, а також
характеристики будинку, господарських
будівель та споруд.(а.с.15-20)

Судом не було з*ясовано в повному
обсязі коли ОСОБА_4 за життя були
самовільно побудовані: житлова
прибудова А-1-1, яка складається з
приміщення 1-6 житловою площею 13,3 кв.м., а
також сіни літ.а-1, які складаються з
приміщень 1-1 кухня, 1-2 котельня, ганок -
а, душ - Д, споруди 2,4,8,10,11. Оскільки з
характеристики будинку (технічний
паспорт) видно, що спадкодавцем до його
смерті - 1960 р. було самовільно
збудовано в період 1958 року: сарай - Б,
під Б погріб, ганок - б, ганок - б-1, а у
подальшому будівництво здійснялося в
період 1966-1967,1973-1974 р.р. (а.с.20-21).

Не було встановлено районним
судом і коло спадкоємців після смерті
ОСОБА_4, поза увагою залишилося і те, що
позивачка в позові зазначала, що разом
з нею спадщину фактично прийняв її син
ОСОБА_3, який приймав участь у справі як
третя особа, а другий син апелянт по
справі, який також був прописаним і
проживав у спірному домоволодінні
зовсім не був залучений до участі у
справі.

Колегія суддів вважає, що при
розгляді справи суд допустив
неправильне застосування норм
матеріального права, які підлягають
застосуванню на час відкриття
спадщини, зокрема ЦК УРСР, а також
порушив процесуальний закон. Ухвалене
судом рішення не відповідає вимогам
ст.ст.213-215 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судова
колегія приходить до висновку, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, на підставі п.4 ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
20 жовтня 2005 року скасувати і в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: