Справа №667/5525/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді:
Радченко Г.А.

при
секретарі: Рушелюк О.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні м. Херсона цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
в якому просила: встановити факт того,
що вона з померлим ОСОБА_3 проживали як
жінка та чоловік однією сім'єю за
адресою: АДРЕСА_1, з 22.11.1986 року по день
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року; встановити факт того, що вона
фактично прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_3; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 11.01.2014 року, видане
державним нотаріусом Третьої
Херсонської державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_2, на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

В обґрунтування позову посилався на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, з
яким вона проживала з 1986 року однією
сім'єю, вела спільне господарство, але
вони не перебували у зареєстрованому
шлюбі. Після його смерті залишилось
спадкове майно у вигляді 1/2 частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
За зазначеною адресою вона постійно
проживала разом з померлим, як чоловік
та дружина. Згідно довідки, наданої
головою квартального комітету ОСОБА_4
№ 22 від 14 серпня 2013 року, вона дійсно
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
22.11.1986 року й по теперішній час. Крім
того, з записів в домовій книзі видно,
що вони з померлим чоловіком були
зареєстровані обидва, в той самий час,
що зазначено на відбитку штампів. Факт
спільного проживання, спільний побут,
особисті взаємні права та обов'язки між
нею та ОСОБА_3 також підтверджуються
тим, що особисті рахунки були оформлені
на них двох, витрати щодо майна несли
удвох. Після смерті ОСОБА_3 на імя
відповідача було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
який належить їй та її померлому
чоловіку на підставі свідоцтва № 141 про
право особистої власності на житловий
будинок від 17.09.1991 року, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
№ 216 від 13.09.1991 року про індивідуальне
житлове будівництво. Відповідач є
рідним братом померлого та спадкоємцем
другої черги за законом. Вона, як
дружина померлого, є спадкоємцем
першої черги, у зв'язку з чим відповідач
не має права на спадщину за законом. З
її боку була матеріальна участь у
витратах на придбання будинку,
відсутність між нею та померлим
будь-якої письмової угоди з приводу
розподілу майна чи коштів, тобто майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї. На її ім'я та її померлого
чоловіка було видано технічний паспорт
на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, індивідуального житлового
фонду, інвентарний номер 1215, реєстровий
номер 892, технічний паспорт на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1,
індивідуального житлового фонду,
інвентарний номер 1418, реєстровий номер
892, а також затверджене головним
архітектором м. Херсона від 31.07.1991 року
план на зазначене домоволодіння. Тобто
вона є спадкоємцем 1/2 свого померлого
чоловіка. Враховуючи вищевикладене,
вважала, що слід визначити не дійсним
свідоцтвом про право на спадщину від 11
січня 2014 року, видане на ім'я
відповідача, в частині 1/2 спадкового
майна - житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки вона
набула право на неї в силу ч. 1 ст. 549 ЦК
Української РСР, як спадкоємець, що
прийняв спадщину, якщо фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном, а видачею свідоцтва
про право на спадщину на все спадкове
майно було порушено її права, як
спадкоємця першої черги. Крім цього,
оскільки право власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, за нею не
визнається відповідачем, слід визнати
право власності на вищезазначене
спадкове майно.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги уточнив,
просив суд: встановити факт того, що
ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 проживали як
жінка та чоловік однією сім'єю за
адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років
на день смерті ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року; встановити факт того,
що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_3; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 11.01.2014 року, видане
державним нотаріусом Третьої
Херсонської державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_2, на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, після
смерті ОСОБА_3

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити у його задоволенні.
Пояснили, що правовідносини сторін
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України від 2003 року та
Сімейним кодексом України, які набрали
чинності 01 січня 2004 року. На час
виникнення правовідносин діяв Кодекс
про шлюб та сім'ю України, який не
містив такого поняття як «проживання
жінки та чоловіка однією сім'єю», а тому
позивачка не є спадкоємцем померлого
ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, відповідача та свідків, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України 2003
року він застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України 2003
року правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини
сторін виникли у зв'язку із смертю
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1 від 08.08.2001 року.

Відповідно до рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 08.08.2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Херсонської міської ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на майно,
третя особа: ОСОБА_1, судом було
встановлено, що ОСОБА_2 є братом
померлого ОСОБА_3 Як брат померлого,
відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, він є
спадкоємцем другої черги, а
спадкоємців першої черги після смерті
ОСОБА_3 не було. Після смерті брата
ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину,
оскільки продовжував працювати на
обладнанні, яке знаходилося на
території спадкового житлового
будинку, доглядав за будинком.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, до правовідносин сторін
має застосовуватися Цивільний кодекс
Української РСР, оскільки вони виникли
до набрання чинності Цивільним
кодексом України та спадщина, з приводу
якої виник спір, відкрилася та була
прийнята відповідачем також до
набрання чинності Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР
спадкоємцями другої черги є брати та
сестри померлого.

Таким чином, відповідач є спадкоємцем
другої черги після смерті ОСОБА_3 та
прийняв спадщину у встановленому
законом порядку. Позивачка ж,
відповідно до положень діючого на
момент виникнення правовідносин
законодавства, до кола спадкоємців
ОСОБА_3 не входила та не мала права на
спадкування майна, що належало йому на
час відкриття спадщини.

У зв'язку із зазначеним, суд приходить
до висновку, що вимога позивачки про
встановлення факту того, що вона
фактично прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_3 та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 11.01.2014 року на ім'я ОСОБА_2,
не можуть бути задоволенні.

Що стосується вимог позивачки про
встановлення факту її проживання з
ОСОБА_3 як жінки та чоловіка, то такого
поняття як «проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю» у Кодексі про
шлюб та сім'ю, який діяв на час
виникнення правовідносин, не було, а
визнавався лише шлюб, укладений у
державних органах реєстрації актів
громадянського стану (ст. 6), у зв'язку із
чим такі вимоги не можуть бути
задоволені.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 88, 174,212-215 ЦПК
України, ст. 530 ЦК Української РСР, ст. 6
Кодексу про шлюб та сім'ю, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання жінки та чоловіка однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом -
відмовити за необґрунтованістю.

На рішення протягом десяти днів з
дня його проголошення, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СуддяГ. А. Радченко