інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/1309/14 Доповідач у 2 інстанції
Олійник В.І.Категорія 40
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа: Білоцерківський
міський відділ Управління державної
міграційної Служби України в Київській
області, про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про
вселення, посилаючись на те, що 25 жовтня
2010 року Білоцерківським міськрайонним
судом його було засуджено до
позбавлення волі з відбуттям покарання
в Ірпінському виправному центрі №132
(смт. Коцюбинське, вул.Залізнична, 1).

26 жовтня 2012 року за зразкову поведінку
звільнено по УДЗ. До засудження він
проживав та був зареєстрований у
АДРЕСА_1 разом з колишньою дружиною. У
серпні 2012 року він дізнався, що його
колишня дружина звернулась до суду з
позовом про зняття його з реєстрації у
вказаній квартирі. Під час розгляду
справи вона ввела суд в оману, в
результаті чого 29 лютого 2012 року судом
ухвалено заочне рішення про зняття
його з реєстрації. 20 червня 2012 року
позивач звернувся до суду із заявою про
перегляд заочного рішення і 12 вересня
2012 року вказане рішення було
скасовано. В той же час він дізнався, що
квартира продана, а він сам знятий з
реєстрації.

Позивач звернувся до Білоцерківського
міського відділу УДМС із заявою про
поновлення реєстрації і його
реєстрацію було поновлено за адресою:
АДРЕСА_1.

Просив суд визнати за ним право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 і вселити його у
вказану квартиру.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 подала
зустрічну позовну заяву до

ОСОБА_3, за участі третьої особи -
Білоцерківського міського відділу

Управління Державної Міграційної
Служби України в Київській області про

усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 не є
власником квартири, в яку він хоче
вселитись, і не є членом її сім'ї, що
давало б йому право на вселення.

Також зазначила, що він не проживає на
жилій площі квартири без поважних
причин понад один рік, а тому втратив
право користування житловою площею
квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що
ОСОБА_3 втратив право користування
жилою площею вказаної квартири,
просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 і зобов'язати Білоцерківський
міський відділ Управління Державної
Міграційної Служби України в Київській
області зняти з реєстрації ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 грудня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про вселення.

Також відмовлено у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
майном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про зміну рішення в частині
відмови в задоволенні її зустрічного
позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження майном і в цій частині
ОСОБА_2 просила ухвалити нове рішення,
яким її позов задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що від 04 серпня 2010
року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5
на підставі договору дарування
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Білоцерківського міського
нотаріального округу за реєстровим
номером №2254, зареєстрованого
Комунальним підприємством Київської
обласної ради «Білоцерківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» 12 серпня 2010 року.

За договором дарування дарувальник
передає або зобов'язується передати в
майбутньому обдарованому майно
(дарунок) у власність. Договір
дарування,

спрямований на припинення права
власності у дарувальника й виникнення

права власності в обдарованої особи.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15

травня 2013 року ОСОБА_3 відмовлено у
задоволенні позову про

визнання недійсним договору дарування
квартири від 04 серпня 2010 року.

Способами припинення права власності,
як і підстави для його набуття, є
юридичні факти, зазначені у законі.

Статтею 346 ЦК України встановлено
підстави припинення права власності.
До них належать: відчуження власником
свого майна; відмова власника від права
власності; припинення права власності
на майно, яке за законом не може
належати цій особі; знищення майна;
викуп пам'яток історії та культури;
викуп земельної ділянки у зв'язку із
суспільною необхідністю; викуп
нерухомого майна з метою суспільної
необхідності земельної ділянки, на
якій воно розміщене; звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника; реквізиції; конфіскації;
припинення юридичної особи чи смерть
власника.

Відповідно до договору дарування від 04
серпня 2010 року ОСОБА_3 добровільно
відчужив належне йому на праві
власності майно на користь ОСОБА_5, а
тому суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, відмовивши йому в
задоволенні позовних вимог про
вселення.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
нею невірно вибраний спосіб захисту її
порушеного права ОСОБА_3, який не є
членом сім'ї позивачки за зустрічним
позовом, внаслідок чого правові
підстави визнання його таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, відсутні.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 законно набула
права власності на спірну квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно зі ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджується своїм майном на свій
власний розсуд. Право власності є
непорушим. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним його права на володіння,
користування та розпорядження
належним йому майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (квартиру),
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатись
цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення

перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

Судом першої інстанції не було взято до
уваги, що власником квартири АДРЕСА_1
від 19 квітня 2012 року за
договором-купівлі продажу є ОСОБА_2, а
поновлення реєстрації колишнього
власника ОСОБА_3 у вказану житлову
площу є порушенням права законного
власника на вільне користування,
володіння та розпорядження належним
йому майном.

Не відповідає обставинам справи
висновок суду першої інстанції і про
те, що ОСОБА_2 не надала доказів, які б
підтвердили що ОСОБА_3 порушує її право
власності і не чинить перешкод у
користуванні чи розпорядженні її
квартирою.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що
реєстрація ОСОБА_3 у належній на праві
власності ОСОБА_2 квартирі створює для
неї перешкоди у користуванні,
розпорядженні зазначеним майном,
колегія суддів приходить до висновку
щодо необхідності скасування рішення в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
майном і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити і визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловою
площею квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати
Білоцерківський міський відділ
Управління Державної Міграційної
Служби України в Київській області
зняти з реєстрації ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1.

Також стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 114 грн. 70 коп. У
решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 грудня 2013 року скасувати в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
майном і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловою площею квартири
АДРЕСА_1

Зобов'язати Білоцерківський міський
відділ Управління Державної
Міграційної Служби України в Київській
області зняти з реєстрації ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 114 грн. 70 коп.

Рішення апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.