АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2421
Головуючий у1-й інстанції - Букіна О.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 лютого 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на непрацездатного сина,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2013 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
непрацездатного сина.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання непрацездатного
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини заробітку (доходу), але не менше
30% прожиткового мінімуму, з 18 листопада
2013 року по 1 листопада 2015 року, тобто з
моменту звернення до суду та на час
встановлення інвалідності.

У решті позову відмовлено.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40
коп. (а.с.87-89).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати. Звільнити ОСОБА_3 від сплати
аліментів на користь ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу (а.с.136-157).

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
стягнення аліментів за період з 1
листопада 2013 року по 17 листопада 2013
року позивачкою не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, яка
підтримала подану ним апеляційну
скаргу та просила суд її задовольнити,
ОСОБА_4, яка заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

При ухваленні рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 червня 2012 року ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним,
признано його опікуном ОСОБА_4 (а.с.18-20).
Рішення набрало законної сили.

Довідкою до акту огляду МСЕК від 30
жовтня 2013 року ОСОБА_5 встановлена
друга група інвалідності строком до 6
жовтня 2015 року (а.с.5).

Рішенням Солом'янського районного суду
м.Києва від 26 листопада 2012 року з
відповідача на користь позивача
стягнуто аліменти на утримання
непрацездатного сина ОСОБА_5 у розмірі
1/4 частини заробітку (доходу)
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, на час
встановлення інвалідності з 1
листопада 2012 року - 1 листопада 2013 року.
Вказане рішення набрало чинності та
пред'явлено до виконання (а.с.79-82).

Відповідачем не було виконане вказане
рішення суду, внаслідок чого станом на 1
грудня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 15 241 грн. 11
коп.(а.с.35).

З довідки ПАТ "Український
процесінговий центр" вбачається, що
відповідач працює та отримує заробітну
плату, розмір якої за період з 1 липня
2013 року по 1 листопада 2013 року становить
близько 89 000 грн.(а.с.35).

Згідно довідки УПФ у Солом'янському
районі м.Києва ОСОБА_4 отримує пенсію за
віком у розмірі 1 069 грн. 55 коп., а також
отримує соціальну допомогу на ОСОБА_5 у
розмірі 894 грн. (а.с.16-17).

Позивачка на даний час одна несе
витрати по утриманню непрацездатного
сина, а тому не має достатніх коштів для
забезпечення першочергових витрат по
задоволенню його потреб, а саме:
матеріальних витрат на оздоровлення,
витрат на забезпечення
життєдіяльності.

Відповідач ОСОБА_3 інших утриманців
згідно закону, окрім сина ОСОБА_5, не
має.

Та обставина, що відповідач має
заборгованість по сплаті аліментів за
рішенням суду від 26 листопада 2012 року,
не взята районним судом до уваги,
оскільки заборгованість по аліментам
виникла за попередній період з вини
відповідача, а тому не може бути
врахована, при визначенні даного
розміру аліментів(а.с.35).

Суд також не прийняв до уваги
твердження відповідача щодо його
тяжкого матеріального становища
внаслідок його боргових зобов'язань за
рішенням суду від 3 жовтня 2013 року про
стягнення коштів за шлюбним договором,
оскільки суд вважав, що дане рішення
надано відповідачем для уникнення
обов'язку щодо утримання власного сина
(а.с.37).

За встановлених обставин, з огляду на
те, що непрацездатний син мешкає разом
з позивачкою, знаходиться на її
утриманні, має стійку психічну хворобу
та потребує матеріальної допомоги,
районний суд вважав, що вимоги позивача
є обґрунтованими, оскільки відповідач
може надавати матеріальну допомогу на
утримання власного непрацездатного
сина, який потребує матеріальної
допомоги, у розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу) батька.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності правових
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення аліментів відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
процесуальних норм, надана перевага
одним доказам над іншими, що призвело
до неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (а.с.88-89).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга ОСОБА_3 не містить, в ході
апеляційного розгляду представник
відповідача також не навів таких
обставин.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

При цьому, дочка, син вважаються
непрацездатними у разі досягнення ними
пенсійного віку або настання
інвалідності. Потреба у матеріальній
допомозі визначається в залежності від
наявності прожиткового мінімуму.
Аліментний обов'язок матері, батька не
пов'язується з їхньою працездатністю, а
лише з їх матеріальним станом.

Суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК
України).

У даному випадку районним судом на
підставі письмових доказів правильно
встановлено, що повнолітній
недієздатний син сторін ОСОБА_5 є
інвалідом другої групи. Таким чином,
він є непрацездатним.

Доказів того, що ОСОБА_5 має дружину, у
розпорядженні суду немає, посилань на
цю обставину апеляційна скарга не
містить.

З довідки Солом'янського районного
управління праці та соціального
захисту населення № 1904 від 12 листопада
2013 року (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_5
отримує державну соціальну допомогу
інвалідам другої групи у розмірі 894
грн. щомісячно, тобто у розмірі
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для інвалідів другої групи.

Оскільки син сторін є недієздатним,
доводи відповідача про те, що ОСОБА_5
може працювати щоб поліпшити свій
матеріальний стан, є необґрунтованими.

Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4, отримує пенсію за
віком у розмірі 1 069 грн. 55 коп. щомісячно
(а.с.17), тобто у розмірі, наближеному до
прожиткового мінімуму. Доказів того, що
ОСОБА_4 має інші джерела доходів, які б
дозволили їй утримувати сина
відповідно до його потреб, суду не
надано.

Водночас, відповідно до наявних у
справі письмових доказів батько ОСОБА_5
- ОСОБА_3, є працездатним, має постійну
високооплачувану роботу (середня
заробітна плата за 2013 рік склала 17 945
грн.), і, незважаючи на рівень його
поточних витрат, витрат за шлюбним
договором та витрат на підтримання
свого здоров'я (а.с. 35-45), за своїм
матеріальним станом ОСОБА_3 може
надавати сину матеріальну допомогу у
розмірі ј частини свого заробітку
(доходу). Указаний розмір аліментів не
може вважатися завищеним, ураховуючи
майновий стан та стан здоров'я ОСОБА_5, а
також ту обставину, що мати за своїм
матеріальним станом не може надавати
сину допомогу відповідно до рівня його
потреб.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підставдля
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко