Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності та встановлення порядку
користування нерухомим майном за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Великоберезнянського районного суду
від 22 травня 2013 року , -

в с т а н о в и л а :

30 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 24 червня 1978 року перебуває в
шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, який
зареєстрований виконкомом
Малоберезнянської сільської ради
Великоберезнянського району за
актовим записом № 17. Останнім часом
стосунки з відповідачем погіршилися і
виникло питання про захист її права на
спільне майно подружжя.

Після смерті батька у ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідач отримав у спадщину за
заповітом будинковолодіння за адресою:
АДРЕСА_1, на яке 20 грудня 2004 року
отримав Свідоцтво про право на
спадщину, зареєстроване 27 грудня
2004 року у Великоберезнянському
районному підприємстві технічної
інвентаризації.

Протягом 2004-2013 років за спільні грошові
кошти сторонами було проведено
капітальний ремонт зазначеного
будинковолодіння: проводилася заміна
підлоги, вікон, дверей, здійснено
ремонт у всіх кімнатах, коридорі, для
чого було закуплено будівельних
матеріалів на загальну суму 49721
грн.. Крім того, за власні кошти
позивачки була оплачена робота
майстрів по здійсненню ремонту будинку
в загальній сумі 19910 грн..

На момент отримання Свідоцтва про
право на спадщину вартість
успадкованого будинковолодіння
становила 31979 грн., а після проведеного
ремонту відповідно до Звіту про
незалежну оцінку станом на 9 квітня 2013
року вартість домоволодіння з
надвірними спорудами АДРЕСА_1,
становить суму 120600 грн., тобто вартість
спірного домоволодіння суттєво
збільшилася, що є свідченням істотного
поліпшення вартості вказаного
нерухомого майна.

Посилаючись на те, що відповідач в
добровільному порядку відмовляється
зареєструвати за позивачкою право
власності на 1/2 частину спірного
будинковолодіння, що створює для неї
труднощі щодо забезпечення права на цю
нерухомість, можливості
розпоряджатися часткою даного
нерухомого майна на власний розсуд,
просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину зазначеного вище
будинковолодіння та встановити
наступний порядок користування:

- за позивачкою закріпити наступні
приміщення: кімнату 2, площею 22,4 кв.м.;
кімнату 3, площею 16,3 кв.м.; кімнату 4
(прихожу), площею 12,1 кв.м; кімнату 5
(веранда), площею 11,7 кв.м., всього
приміщень загальною площею 62,5 кв.м.,
вартістю 62500 грн.. Тобто виділити
позивачці частку в розмірі 51,9 %
спірного будинку;

- за відповідачем закріпити наступні
приміщення: кімнату 1, площею 18 кв.м.;
кімнату 6 (кухню), площею 15,2 кв.м; кімнату
7 (кладову), площею 10,6 кв.м.; кімнату 8
(коридор) площею 6,8 кв.м.; кімнату 9
(кочегарка), площею 7,5 кв.м., всього
приміщень загальною площею 58,1 кв.м.,
вартістю 58100 грн.. Тобто виділити
відповідачу частку в розмірі 48,1 %
спірного будинку.

Рішенням Великоберезнянського
районного суду Закарпатської області
від 22 травня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк»
подало апеляційну скаргу, у якій
посилаючись на незаконність судового
рішення із-за порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповного встановлення обставин
справи, просило скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - до
участі в справі не залучено ПАТ КБ
«Приватбанк», якому спірне
домоволодіння відповідач передав в
іпотеку по забезпеченню зобов'язань за
кредитним договором від 30
вересня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2,
сторони якого визначили, що вартість
предмета іпотеки складає 140 969.00 грн..

У запереченні позивачка ОСОБА_1 просить
відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» як необгрунтовану і таку,
що не грунтується на вимогах чинного
законодавства України і залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта ОСОБА_4
підтримала апеляційну скаргу з
мотивів, викладених у ній.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явились, про час і
місце розгляду справи повідомлені, що
вбачається з рекомендованого
повідомлення про вручення судової
повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України справу розглянуто у
відсутності нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку, дослідивши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що з 24
червня 1978 року позивачка ОСОБА_1
перебуває в шлюбі із ОСОБА_2, який
зареєстрований виконкомом
Малоберезнянської сільської ради
Великоберезнянського району, про що
зроблено актовий запис за № 17.

Установлено, що після смерті батька в
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2
успадкував за заповітом
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, а
20 грудня 2004 року державний нотаріус
Великоберезнянського району Гончар
Т.С. видала відповідачу Свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
вказане вище майно, зареєстроване в
реєстрі за № 1390.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Великоберезнянського районного
підприємства технічної інвентаризації
27 грудня 2004 року прийнято рішення про
реєстрацію домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в 1/1 частці.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачка з відповідачем приймала
участь у ремонті будинку, при цьому
прийняв до уваги надані нею накладні і
товарні чеки, які підтверджують
придбання будівельних матеріалів.

Крім цього, на підставі звіту про
незалежну оцінку будинковолодіння
АДРЕСА_1 суд прийшов до висновку, що
протягом 2004-2013 років за спільні кошти
сторонами було проведено капітальний
ремонт вказаного вище домоволодіння, в
результаті чого істотно збільшилась
вартість спірного будинку з 15508 грн. до
120 000 грн., і визнав за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину цього
домоволодіння та встановив право
користування.

Вказані висновки суду не відповідають
обставинам справи, при цьому, судом
неправильно застосовано норми
матеріального права до спірних
правовідносин.

Зокрема, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час виникнення спору, з'ясовувати
джерело і час його придбання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 62 СК
України, якщо майно дружини, чоловіка
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Отже, суд може визнати майно дружини
(чоловіка) об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо воно
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат, або затрат
другого з подружжя.

Позивачкою не заявлялася вимога про
визнання спірного домоволодіння
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на момент
отримання свідоцтва про право на
спадщину, тобто 20 грудня 2004 року,
інвентаризаційна вартість спірного
будинку становила 15508 грн., а
інвентаризаційна вартість всього
домоволодіння становила 31979 грн..

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення. При цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна, як об'єкту.

Крім цього, суд першої інстанції,
посилаючись на Звіт про незалежну
оцінку спірного домоволодіння, яким
визначена ринкова вартість
домоволодіння станом на 9 квітня 2013
року - 120 600 грн., визначив ідеальну
частку позивача ОСОБА_1 - 1/2, при цьому,
поза увагою суду залишилося те, що 30
вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
уклало з відповідачем ОСОБА_2 договір
іпотеки № MKL6GA, згідно якого на
виконання зобов'язань ОСОБА_6 по
кредитному договору № MKL6GA від 30
серпня 2008 року ОСОБА_2 надав в іпотеку
нерухоме майно, домоволодіння
загальною площею 120,60 м. кв., житловою
площею 56,70 кв. м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, і яке належить йому на
праві власності на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
виданого Великоберезнянською
державною нотаріальною конторою 20
грудня 2004 року за реєстровим № 1350,
зареєстрованого 27 грудня 2004 року КП
«Великоберезнянське районне бюро
технічної інвентаризації» в книзі № 3,
запис реєстраційний (РПВН) № 852279.

Згідно п. 35.5 договору іпотеки сторони
визначили у 2008 році, що вартість
предмета іпотеки складає 140969,00 грн., яка
перевищує вказану у Звіті оцінку
спірного домоволодіння.

Що ж стосується доводів про участь
позивачки в збільшенні цінності
будинку за рахунок поліпшення
приміщень, то відповідно до згаданих
норм матеріального права, така участь
дає право вимагати не визнання права
власності на будинок, а відшкодування
затрат на будівництво.

Суд першої інстанції на вищезазначене
уваги не звернув, а зосередився лише на
вартості спірного будинку в різні
проміжки часу.

За таких обставин, на підставі пунктів
1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню як незаконне та
необгрунтоване, яким суд вирішив
питання про права та інтереси ПАТ КБ
«ПриватБанк», яке не брало участі в
справі, та необхідно ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 в
задоволенні позову про визнання права
власності та встановлення порядку
користування нерухомим майном.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Великоберезнянського
районного суду від 22 травня 2013 року
скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності та встановлення
порядку користування нерухомим майном
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: