Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3981/14
Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у
справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_3, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, за позовом ОСОБА_3 до
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про
визнання частково недійсним
кредитного договору, договору іпотеки,
визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення.

В позові зазначало, що відповідно до
укладеного договору № ZP00GA00000330 від
05.04.2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні
кошти у розмірі 100 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 02.04.2017 року. У
порушення умов договору ОСОБА_3
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, у зв'язку з чим станом на 07.08.2013
року у нього виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 344 081,07
грн.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6 уклали договір іпотеки,
згідно з умовами якого надали в іпотеку
нерухоме майно, а саме квартиру
загальною площею 46,30 кв.м, житловою
площею 30,39 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ
„Приватбанк" просило суд в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 03.04.2007 року у розмірі 344
081,07 грн. звернути стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки з укладанням від
імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах та організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ „Приватбанк" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.; виселити
відповідачів та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі (предмету іпотеки) зі зняттям
з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб.

Під час судового розгляду представник
позивача ПАТ КБ "Приватбанк" уточнив
позовні вимоги в частині розміру
заборгованості за кредитним договором.
Зазначивши про наявність суми боргу за
кредитним договором від 03.04.2007 року
станом на 30.04.2014 року у розмірі 293 939,41
грн., в іншій частині позовні вимоги
залишені без змін.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про визнання частково недійсним
кредитного договору, договору іпотеки,
визнання неправомірними дій. в своєму
позові просив суд визнання частково
недійсним и.п.2.3.1 п.2.3, п.п.6.5, п.6, п.п.7
кредитного договору від 03.04.2007 року;
п.33.2 договору іпотеки від 05.04.2007року;
визнати неправомірними дії ПАТ КБ
„Приватбанк" щодо збільшення в
односторонньому порядку відсоткової
ставки та нарахувань заборгованості за
кредитним договором від 03.04.2007 року;
зобов'язання ПАТ КБ „Приватбанк"
вчинити дії щодо відновлення
відсоткової ставки на рівні 14,04 %;
перерахування розміру заборгованості
з моменту підвищення відсоткової
ставки; звільнення ОСОБА_3 від сплати
неустойки по кредитному договору від
03.04.2007 року з 31.03.2009 року по день
ухвалення рішення суду та зобов'язання
ПАТ КБ „Приватбанк" здійснити
перерахунок за кредитним договором, з
відрахуванням штрафним санкцій у
зв'язку з простроченням з вини
кредитора.

Ухвалою суду від 17.07.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 в частині вчинення дій
щодо відновлення відсоткової ставки на
рівні 14,04 %; перерахування розміру
заборгованості з моменту підвищення
відсоткової ставки; звільнення ОСОБА_3
від сплати неустойки по кредитному
договору від 03.04.2007 року з 31.03.2009 року по
день ухвалення рішення суду та
зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк"
здійснити перерахунок за кредитним
договором, з відрахуванням штрафних
санкцій у зв'язку з простроченням з
вини кредитора залишені без розгляду.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 05 серпня
2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 05.04.2007 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, за реєстровим № 1809, а
саме: квартиру загальною площею 46,30
кв.м, житловою площею 30,39 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
задоволення вимог ПАТ КБ „Приватбанк"
до ОСОБА_3 за кредитним договором від
03.04.2007 у сумі 236 744 грн.31 коп. В
задоволенні інших вимог відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
„Приватбанк" судовий збір у розмірі 114
грн.70 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ „Приватбанк" судовий збір у
розмірі 114 грн.70 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, визнати частково
недійсним кредитний договір № ZPО0GA00000330
від 03.04.2007 року, а саме: .2.3.1 ч.2.3 щодо
порядку збільшення Банком в
односторонньому порядку процентної
ставки; п.6.5 ч.6 щодо детального опису
загальної вартості кредиту, вказаного
у п. 6.2, 7.1 цього договору: сума кредиту,
відсотки, винагороди, комісії,
неустойки, затрати, збитки; п.7.1 ч.7 щодо
видачі готівки через касу у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії у
розмірі 112 600,00 грн., а також видачі 12 600,00
грн. на сплату страхових платежів.
Визнати частково недійсним договір
іпотеки від 05.04.2007 року, а саме: п.33.2
Особливих умов щодо забезпечення
виконання зобов'язань Позичальника за
кредитним договором від 03.04.2007 року,
укладеним між банком і Позичальником
по поверненню кредиту, наданого у
вигляді не поновлювальної кредитної
лінії в сумі 112 600 грн. Визнати
неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк»
щодо збільшення в односторонньому
порядку відсоткової ставки та
нарахувань заборгованості по кредиту у
сумі 293 939,41 грн. по кредитному договору
№ ZPО0GA00000330 від 03.04.2007 року з ОСОБА_3 У
зв'язку з простроченням з вини
кредитора відмовити ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволенні позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_3 неналежно виконував
своє зобов'язання за кредитним
договором, є підстави для задоволення
вимог позивача за цим зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, що не порушує положення
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна.

Такі висновки суду першої
інстанції є правильними.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що 03.04.2007 року між
сторонами був укладений кредитний
договір № ZPО0GA00000330, відповідно до умов
якого банк зобов»язався надати ОСОБА_3
кредитні кошти шляхом видачі готівки
через касу на строк з 03.04.2007р. по 02.04.2017р.
включно, у вигляді не поновлюваної
кредитної лінії у розмірі 112 600,00 грн. на
наступні цілі: кредит під заставу житла
у розмірі 100 000,00 грн, а також у розмірі 12
600,00 грн. на сплату страхових платежів
зі сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1,17% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 05.04.2007р.
було укладено договір іпотеки, згідно з
яким банк прийняв в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 46,30 кв. м., житловою площею 30,90 кв.
м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
яка належить на праві власності ОСОБА_5,
ОСОБА_6 по ? частці кожній. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
предмету іпотеки дорівнює 190 000 грн. 00
коп.

Через невиконання ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором, станом на
30.04.2014р. утворилася заборгованість у
розмірі 293 939,41 грн., яка складається з 91
627,70 грн. - заборгованості за кредитом, 76
936,00 грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом; 12 200,00 грн. -
заборгованості по комісії; 113 175,71 грн. -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Відповідно до статей 526 і 527
ЦК України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В силу ч.1 та ч. 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Також право банку
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником зобов'язання за кредитним
договором передбачено п. 22 договору
іпотеки, укладеного між сторонами.

Таким чином, враховуючи те, що боржник
ОСОБА_3 неналежно виконував своє
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку чим має заборгованість, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
вимог банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки. При цьому суд дав
оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 40 ЗУ «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно до ч.ч. 2,3 ст. 109
Житлового Кодексу України громадянам,
яких виселяють з жилих приміщень,
одночасно надається інше постійне жиле
приміщення, за винятком виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення. Постійне жиле
приміщення, що надається особі, яку
виселяють, повинно бути зазначено в
рішенні суду. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк.

Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно до п.43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39 - 40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог про
виселення відповідачів, обґрунтовано
прийшов до висновку, що суду не надано
переконливих доказів на підтвердження
повідомлення відповідачів про
виселення як цього вимагає закон.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, заявлених ОСОБА_3,
районний суд виходив з підстав їх
недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
банком незаконно в односторонньому
порядку підвищено розмір відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами не відповідають фактичним
обставинам справи та спростовуються
наступним.

Так, положеннями п.2.3.1 кредитного
договору сторони погодили, що банк має
право в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом…

Частиною 1 ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Підписуючи договір, ОСОБА_3 повністю
погоджувався з його умовами, не
заперечував проти змісту.

При цьому, колегія суддів враховує й
керівні роз'яснення Постанови
Верховного Суду України від 12 вересня
2011 р., якими встановлено, що відповідно
до ч. 1 ст. 58 Конституції та ст.5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ним чинності, і не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
цивільну відповідальність особи.

Згідно із Законом від 12 грудня 2008 р. №
661-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», що набрав чинності 9 січня 2009
р., ЦК доповнено ст. 1056-1, у якій
встановлено заборону банку змінювати
розмір процентів за користування
кредитом в односторонньому порядку.
Цей Закон не скасовує і не пом'якшує
цивільної відповідальності особи, а
отже, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи викладене, а також
матеріали справи, у їх сукупності,
колегія суддів не вбачає
неправомірними дії банку щодо
односторонньої зміни умов договору в
частині розміру відсоткової ставки за
користування кредитом.

Також обґрунтовані висновки
зробив суд першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог про визнання
частково недійсними кредитний договір
та договір іпотеки.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що-за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язаний надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
на умовах. встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1046 ЦК України, договір є
укладеним з моменту передачі грошей,
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позивальник має право оспорити договір
на тій підставі, що грошові кошти або
речі насправді не були одержані ним від
позикодавця, або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов цього договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав
зобов'язання перед позивачем за
зустрічним позовом у повному обсязі, а
саме надав позичальнику кредитні
кошти, що підтверджується заявою на
видачу готівки. Жодних застережень
щодо ненадання повної суми за
кредитним договором, ОСОБА_3 з часу
видачі не заявляв, а виконував умови
кредитного договору.

Укладаючи договір, сторони за власним
волевиявленням досягли істотних умов
по договору і власноручно його
підписали, чим взяли на себе
зобов'язання виконувати його належним
чином. Відповідно до ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530
Цивільного Кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна
договору допускається тільки за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.215 та 217 ЦК
України підставою недійсності окремої
частини правочину стороною (сторонами)
є вимоги, які встановлені частиною 1, 3, 5
та 6 ст.203 цього кодексу, однак при
укладанні та підписанні договору
вимоги законодавства було додержано та
виконано. Зупинивши свій вибір на ПАТ
КБ «ПриватБанк» позивач за зустрічним
позовом погодився на умови надання
кредиту як такі що його влаштовували.
Банк не примушував, не нав'язував своїх
послуг позивачеві та не вимагав
укладення договору. Це була ініціатива
позичальника.

Доводи зустрічного позову про те, що
банк не надав ОСОБА_3 повної інформації
щодо умов кредитного договору,
спростовуються оспорюваним кредитним
договором, який підписаний сторонами,
що підтверджує факт ознайомлення та
згоди з викладеними умовами.

Інші доводи
апеляційної скарги є також
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та вирішив
спір у відповідності до закону, який
підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, рішення
суду першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому апеляційний
суд, на підставі ст.308 ЦПК України,
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: