Справа № 363/564/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/966/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 13 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
третя особа відділ громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Вишгородського РВГУ МВС України в
Київській області про виселення без
надання іншого жилого приміщення та
заняття з реєстрації та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Вишгородського РВГУ МВС України в
Київській області, про вселення,
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні жилим
приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, в подальшому
підстави якого змінивши, мотивувала
тим, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1, в якій зареєстрований
відповідач ОСОБА_2

Спільне життя не склалося так як
відповідач агресивно себе поводив,
вчиняв психологічний тиск, принижуючи
честь і гідність позивача, погрожував
та постійно вчиняв сварки, які
відбувались на очах дітей.

Також відповідач неодноразово
застосовував до позивача фізичну силу,
в результаті чого вона зверталася до
правоохоронних органів та 17 червня 2011
року шлюб між сторонами було розірвано.

З урахуванням того, що спільне
проживання з відповідачем в одному
помешканні неможливе, позивач просила
суд виселити ОСОБА_2 з належної їй
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати ВГІРФО
Вишгородського РВГУ МВС України в
Київській області зняти відповідача з
реєстрації у вказаній квартирі.

Заочним рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 1
листопада 2011 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 26 лютого 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
задоволено, скасовано вказане заочне
рішення та призначено справу до
судового розгляду.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду
із зустрічним позовом, недноразово
уточнюючи його, остаточно просив суд
вселити його в квартиру АДРЕСА_1;
встановити порядок користування
квартирою, виділивши йому кімнату
площею 12,4 кв.м., а ОСОБА_1 та дітям ОСОБА_3
та ОСОБА_4 виділити кімнату 15,5 кв.м.;
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкод в користуванні виділеної йому
кімнати та підсобними приміщеннями
квартири; зобов'язати ВГІРФО
Вишгородського РВГУ МВС України в
Київській області зареєструвати його у
вказаній квартирі та стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору.

В обгрунтування зустрічного позову
зазначив, що відповідач замінила замки
від вхідних дверей квартири і всіляко
перешкоджає користуватися жилим
приміщенням, а сам факт наявності
конфліктів чи сварок без застосування
відповідних заходів впливу,
попереджень не є підставою для
виселення без надання жилого
приміщення.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 13 грудня 2013
року в задоволенні первісного позову
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ВГІРФО Вишгородського РВГУ
МВС України в Київській області
зареєструвати ОСОБА_2 в квартирі
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти зустрічного позову
відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про недопустимість
порушення правил соціалістичного
співжиття та насилля по відношенню до
осіб проживаючих в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права, а
також невідповідності висновків суду
обставинам справи, та ухвалити нове
рішення про задоволення первісного
позову та про відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та
підтверджується договором
купівлі-продажу від 22 червня 2004 року і
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, що позивачу ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1.

Згідно довідки КПЖ і КГ Вишгородської
міської ради № 1505 від 5 липня 2011 року у
вказаній квартирі, яка складається з
двох кімнат, житловою площею 26,30 кв.м,
загальною площею 47,20 кв.м, проживають та
зареєстровані ОСОБА_1, дочки - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та чоловік власника, відповідач
по основному позову ОСОБА_2

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 17 червня 2011
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано.

При аналізі заяв позивача від 10 червня
2011 року до прокуратури Вишгородського
району Київської області і від 30 травня
2011 року Вишгородського РУ ГУ МВС
України в Київській області, письмових
пояснень сторін, відібраних
працівниками міліції, постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 4 березня 2012 року та
відповідей правоохоронних органів
судова колегія вбачає наявність
складних (неприязних) відносин між
сторонами.

Відповідно до витягів Вишгородського
РУ ГУ МВС України в Київській області
про дані ОСОБА_2 убачається, що в період
2011-2012 роки останній вчиняв насилля в
сім'ї, зокрема до ОСОБА_1 та 1 раз 22
червня 2011 року притягувався до
адміністративної відповідальності
(а.с.135).

З довідки № 662 від 17 квітня 2013 року,
виданої КПЖ і КГ Вишгородської міської
ради, вбачається, що ОСОБА_2 знято з
реєстрації у спірній квартирі.

Крім того в судовому засіданні
встановлено та не заперечувалося
сторонами, що позивач за первісним
позовом замінила замки від вхідних
дверей спірної квартири, що позбавляє
відповідача можливості користуватися
квартирою, так як позивач є власником
даного помешкання та відповідно до
заочного рішення суду від 1 листопада
2011 року, яке скасовано ухвалою про
задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення, останнього знято з
реєстрації за адресою в квартирі
АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні первісного позову суд
першої інстанції виходив з того, що до
відповідача не застосувались будь-які
заходи громадського впливу за
систематичне порушення правил
соціалістичного співжиття, що
створювало позивачу неможливі умови
для проживання.

При цьому частково задовольняючи
зустрічний позов, суд вважав, що ОСОБА_1
протиправно позбавляє ОСОБА_2
можливості користуватися житлом на
рівні з його власником, як колишнього
члена сім'ї. Іншого житла ОСОБА_2 не має.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1
ст. 405 ЦК України.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК
України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ними, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичними
порушеннями правила співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі статті 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Серед таких
визначені заходи попередження, що
застосовуються судами, прокуратурами,
органами внутрішніх справ тощо.

Тобто сам факт наявності конфліктів та
неприязних відносин між сторонами без
застосування відповідних заходів
впливу та/або попереджень не є належною
правовою підставою для виселення без
надання жилого приміщення.

Суд першої інстанції вірно врахував
наведені норми закону та встановив всі
фактичні обставини справи, зокрема в
якому порядку вселився відповідач за
первісним позовом до спірної квартири
та чи застосувались будь-які заходи
громадського впливу до нього, у
відповідності до вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належним чином з'ясував чи мали
місце обставини, якими ОСОБА_1
обґрунтовує позовні вимоги й перевірив
заперечення та доводи зустрічного
позову ОСОБА_2 з цього приводу.

Судова колегія не може прийняти до
уваги наданий апелянтом при
апеляційному розгляду справи договір
дарування спірної квартири від 21 січня
2014 року, оскільки цивільним
процесуальним законом не передбачено
порядок дослідження нових доказів, які
не існували на час розгляду справи
судом першої інстанції, або особа, яка
їх подає до апеляційного суду, з
поважних причин не знала й не могла
знати про їх існування.

Також є безпідставними доводи апелянта
про наявність рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 5
грудня 2013 року, залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 3 лютого 2014 року, про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, адже
припинення сімейних відносин
(розірвання шлюбу) та наявність спору
про поділ майна не позбавляє сторін
права користування займаним
приміщенням.

Інші докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 13 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: