Справа № 200/2169/14
провадження № 2/200/1499/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Дніпропетровська міська рада,
Управління Держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, Державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру", Управління
Держземагенства у м.Дніпропетровськ
Дніпропетровської області,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання
недійсним та скасування Державного
акту про право приватної власності на
землю, скасування державної реєстрації
земельної ділянки та запису в
Поземельній книзі, припинення права
власності на земельну ділянку

В С Т А Н
О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог з урахуванням уточнень
посилається на те, що на підставі
договору дарування від 30.09.1998 року їй
належить незакінчений будівництвом
житловий будинок по АДРЕСА_1
(готовність 66,4%). Після закінчення
будівництва на підставі Акту прийомки
індивідуального житлового будинку від
18.08.2001 року, затвердженого рішенням
виконкому Бабушкінської районної ради
№365 від 18.05.2001 року, будинок було
введено в експлуатацію. 05.07.2001 року
згідно з реєстраційного посвідчення в
Дніпропетровському БТІ за нею
зареєстровано право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1. Згідно
сематичних даних державного
земельного кадастру вона є
землекористувачем земельної ділянки
по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0267 га,
кадастровий номер :02:286:0046. Її
житловий будинок межує з житловим
будинком по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Рішенням Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
19.02.1998 року №343 було передано, зокрема,
відповідачу у приватну власність
земельну ділянку, площею 0,0613 га за
адресою АДРЕСА_1. Рішенням Виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 19.02.1998 року № 479 від 22.03.1999 року
у зв»язку з уточненням площ земельних
ділянок, їх юридичний адрес, прізвищ та
по батькові власників землі, рішення
виконавчого комітету міської ради
визнано такими, що втратили чинність,
стосовно осіб, які вказані в додатку до
рішення Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №479 від
22.03.1999 року, в тому числі і відповідача
та передано йому безоплатно в приватну
власність вже 0,0607 га. Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
визнано протиправним та скасоване
рішення Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
22.03.1999 року №479 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки, площею 0,0607 га та відповідно до
п.30 Додатку до рішення №479 від 22.03.1999
року. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
07.02.2013 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
залишено в силі.

Позивач у позові посилається на те, що в
зв»язку з тим, що відповідач самочинно
прибудувавши до стіни її будинку гараж,
розташований на території земельної
ділянки, площею 0,0267 га, яка передана у
власність позивача рішенням
Дніпропетровської міської ради від
31.03.2004 року №47/16 відповідно до п.1
Додатку до рішення №47/16 від 31.03.2004 року,
розташування якого на вищевказаній
земельній ділянці зафіксовано
виконанням топографічних робіт по
виконавчій зйомці, розроблених ЧГЦ
«Азімут» від 22.04.2010 року та
підтверджено Актом інспекції ДАБК у
Дніпропетровській області від 01.03.2013
року, намагається його узаконити за
допомогою недійсного державного Акту
на право приватної власності на землю,
виданого 28.04.1999 року на земельну
ділянку, площею 0,0607 га на підставі вже
скасованого рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 22.03.1999 року №479, вона
звертається до суду із даним позовом.

Позивач вказує на те, що скасування
рішення Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
22.03.1999 року №479 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки, площею 0,0607 га відповідно до п.30
Додатку до рішення №479 від 22.03.1999 року, є
доведеним фактом та не підлягає
доказуванню. Відтак є незаконним та
підлягає скасуванню виданий на
підставі вищевказаного рішення
Державний Акт серії Д* № 023071, код ДЗК:
66099090 на право приватної власності на
землю, площею 0,0607 га з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку, що розташована на
АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2
Дніпропетровською міською радою 28.04.1999
року та зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 023071 як такий що
порушує право власності на земельну
ділянку позивача. Також зазначає, що
вимога про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
приватної власності на землю залежить
від доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт, а відтак вона просить
суд визнати поважними причини пропуску
строку звернення до суду з даним
позовом.

Позивач просить визнати недійсним та
скасувати Державний Акт серії Д* № 023071,
код ДЗК: 66099090, на право приватної
власності на землю, площею 0,0607 га з
цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку, що
розташована на АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2
Дніпропетровською міською радою 28.04.1999
року та зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 023071; скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
площею 0,0607 га з цільовим призначенням
для обслуговування житлового будинку,
що розташована на АДРЕСА_1, право
власності на яку зареєстровано в
Державному реєстрі земель за ОСОБА_2 на
підставі вказаного державного акту;
скасувати запис в Поземельній книзі
шляхом внесення до Державного
земельного кадастру відомостей про
скасування запису про державну
реєстрацію земельної ділянки, площею
0,0607 га з цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку, що
розташована на АДРЕСА_1, право
власності на яку зареєстровано за
ОСОБА_2 на підставі Державного акту
серії Д* № 023071, код ДЗК: 66099090, на право
приватної власності на землю, виданий
Дніпропетровською міською радою 28.04.1999
року та зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю № 023071;
припинити право власності на земельну
ділянку, площею 0,0607 га з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку, що розташована на
АДРЕСА_1, що зареєстроване в Державному
реєстрі земель за ОСОБА_2 на підставі
Державного акту серії Д* № 023071, код ДЗК:
66099090, на право приватної власності на
землю, виданий Дніпропетровською
міською радою 28.04.1999 року та
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю № 023071, судові
витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представники
позивача, посилаючись на обставини,
викладені в позові та в уточненнях до
нього, позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
посилаючись на їх необґрунтованість,
оскільки нею не надано доказів
порушення її прав спірним Державним
актом на землю, виходячи з наведених
нею у позові підстав звернення до суду,
зважаючи на чинне рішення
Бабушкінського районного суду м
.Дніпропетровська від 15.11.2011 року, яким
встановлено, що наявність побудованого
відповідачкою гаражу не порушує права
позивачки ОСОБА_1

В судовому засіданні представники
третіх осіб не з"явилисяёпро день, час
та міс це розгляду справи повідомлені
належним чином, представниками
надавалися заперечення проти позову.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши докази у справі, суд дійшов
до висновку, що заявлені позовні вимоги
задоволенню не підлягають, зважаючи на
наступне.

Як встановлено в судовому
засіданні, на підставі нотаріально
посвідченого Договору дарування від
30.09.1998 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, позивачці належить
незакінчений будівництвом житловий
будинок по АДРЕСА_1, відсоток
готовності 66,4%.

Після закінчення будівництва на
підставі Акту прийомки
індивідуального житлового будинку від
18.08.2001 року, затвердженого рішенням
виконкому Бабушкінської районної ради
№365 від 18.05.2001 року, будинок було
введено в експлуатацію. 05.07.2001 року
згідно з Реєстраційного посвідчення в
Дніпропетровському Бюро технічної
інвентаризації за позивачем
зареєстровано право власності на
домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_2.

Встановлено, що належний позивачці
житловий будинок межує з житловим
будинком по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2
між ними склалися неприязні стосунки в
зв"язку з наявністю спорів щодо
користування та володіння земельною
ділянкою за вказаними адресами, що
неодноразово розглядалося в судовому
порядку.

Згідно сематичних даних
державного земельного кадастру
позивач є землекористувачем земельної
ділянки по АДРЕСА_2, загальною площею
0,0267 га, кадастровий номер :02:286:0046.

Рішенням Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
19.02.1998 року № 343 відповідачу було
передано у приватну власність земельну
ділянку, площею 0,0613 га за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
19.02.1998 року № 479 від 22.03.1999 року у зв»язку
з уточненням площ земельних ділянок, їх
юридичних адрес, прізвищ та по батькові
власників землі, рішення виконавчого
комітету міської ради визнано такими,
що втратили чинність, стосовно осіб,
які вказані в додатку до рішення
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №479 від
22.03.1999 року, в тому числі і відповідача,
та передано йому безоплатно в приватну
власність вже 0,0607 га.

На підставі рішення Виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради народних депутатів №479 від 22.03.1999
року Дніпропетровською радою народних
депутатів 28.04.1999 року ОСОБА_2 був
виданий Державний акт серії Д* № 023071,
код ДЗК: 66099090, на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0,0607 га в межах згідно з планом, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована на території АДРЕСА_1, що
зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 023071.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.09.2011 року, ухваленою у справі за
позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської
міської ради, виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, про
визнання недійсними та скасування
рішень, зобов»язання вчинити певні дії,
визнано протиправним та скасоване
рішення Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
22.03.1999 року №479 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки, площею 0,06067 га, відповідно до
п.30 Додатку до рішення № 479 від 22.03.1999
року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07.02.2013 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
залишено в силі.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08.12.2011 року визнано не чинним рішення
виконавчого комітету Бабушкінської
районної ради народних депутатів
м.Дніпропетровська від 16.12.1994 року №997 в
частині встановлення розміру
земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1
в розмірі 613 кв.м., АДРЕСА_2 в розмірі 257
кв.м. та АДРЕСА_3 в розмірі 267 кв.м.;
визнано не чинним рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 19.02.1998 року №343 в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки, площею 0,0613 га по
АДРЕСА_1 (п.82 Додатку до рішення від
19.02.1998 року №343), зобов»язано
Дніпропетровську міську раду внести
зміни до п.1 Додатку до Рішення від
31.03.2004 року №47/17, визначивши площу
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2,
що передається у приватну власність
ОСОБА_1, у розмірі 697 кв.м.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2013 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 08.12.2011 року
залишено в силі.

Позивач у позові та уточненнях до нього
вказує на те, що скасування рішення
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
22.03.1999 року №479 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки, площею 0,0607 га відповідно до п.30
Додатку до рішення №479 від 22.03.1999 року, є
доведеним фактом та не підлягає
доказуванню, а відтак є незаконним та
підлягає скасуванню виданий на
підставі цього рішення вищезазначений
Державний акт серії Д* № 023071, код ДЗК:
66099090 на право приватної власності на
землю, площею 0,0607 га, виданий ОСОБА_2
Дніпропетровською міською радою 28.04.1999
року. Посилаючись на положення ст.ст.15,
267, 386, 391 ЦК України, позивач звернулася
до суду із вказаними позовними
вимогами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Згідно до положень ст. 4 ЦПК
України здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

У відповідності до ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно до положень ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.58 ЦПК
України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 2 ст.118 ЦПК
України позов пред"являється шляхом
подання позовної заяви до суду першої
інстанції, позивач має право об"єднати
в одній позовній заяві кілька вимог,
пов"язаних між собою. Згідно ч.1, до п.3, 5,
6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява
подається в письмовій формі, повинна
містити зміст позовних вимог, виклад
обставин, якими позивач обгрунтовує
свої вимоги із зазначенням доказів, що
підтверджують кожну обставину.

В обґрунтування своїх заявлених
позовних вимог позивач в позовній
заяві з урахуванням поданих уточнених
позовних заяв вказує на те, що
відповідач, самочинно прибудувавши до
стіни її будинку гараж, розташований на
території земельної ділянки, площею
0,0267 га, яка передана у власність
позивача рішенням Дніпропетровської
міської ради від 31.03.2004 року №47/16
відповідно до п.1 Додатку до рішення
№47/16 від 31.03.2004 року, намагається його
узаконити за допомогою недійсного
Державного акту на право приватної
власності на землю, виданого 28.04.1999 року
на земельну ділянку, площею 0,0607 га на
підставі вже скасованого рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
22.03.1999 року №479, чим порушені її права та
що стало підставою для її звернення до
суду з даними позовними вимогами.

Разом з цим, в судовому засіданні
встановлено, що рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 15.11.2011 рокуё
ухваленим у цивільній справі № 2-3557/2011,
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, Виконавчого
комітету Бабушкінської районної у
м.Дніпропетровську ради про усунення
перешкод в користуванні нерухомим
майном - житловим будинком АДРЕСА_2
шляхом знесення самочинно збудованого
цього ж гаражу відповідачки,
прибудованого нею до стіни будинку
позивача, визнання незаконним рішення
виконкому Бабушкінської районної ради
народних депутатів №153 від 21.03.1997 року.
Даним рішенням встановлено, що
існування вказаного гаражу не порушує
прав ОСОБА_1, приймаючи до уваги
відсутність предмету спору в частині
знесення гаражу, оскільки судом
встановлено, що стіна спірного гаражу
була перенесена, а рішенням від 21.03.1997
року №153 виконавчий комітет
Бабушкінської у м.Дніпропетровську
ради дозволив будівництво гаража на
земельній ділянці ОСОБА_2, місце якого
не зазначив, зобов"язав після
закінчення будівництва пред"явити
гараж на огляд державної технічної
комісії, таким чиномё права позивача
ніяким чином не порушені, а тому
підстави для задоволення цього позову
відсутні. Вказане рішення суду
вступило в законну силу і відповідно до
ст.61 ЦПК України встановлені цим
рішенням обставини не підлягають
доказуванню при розгляді даної
цивільної справи.

Таким чиномё позов у даній цивільній
справі з урахуванням уточненої
позовної заяви був заявлений позивачем
ОСОБА_1 лише з підстав порушення
відповідачкою її прав шляхом
самочинного прибудування до стіни
будинку позивача гаражу, розташованого
на території земельної ділянки, площею
0,0267 га, яка передана у власність
позивача рішенням Дніпропетровської
міської ради від 31.03.2004 року №47/16, та
намаганням його узаконити за допомогою
спірного Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,0607 га, виданого 28.04.1999
року, що вже було предметом розгляду
судом та з приводу чого судом ухвалене
судове рішення від 15.11.2011 року, яким
встановлено, що існування гаражу
відповідача не порушує прав позивача.
Інші підстави в обгрунтування позовних
вимог позивача про визнання недійсним
та скасування Державного акту на право
приватної власності на землю в позові
та в уточненій позовній заяві не
зазначені.

Зважаючи на те, що відповідно до
положень ст.ст.11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, та в межах заявлених ними
позовних вимог, які мають бут викладені
письмово у позовній заяві, заявлені
позовні вимоги позивача ОСОБА_1
задоволенню не підлягають в зв"язку з
ненаданням нею доказів порушення
відповідачем її прав та законних
інтересів, зважаючи на зміст її
позовних вимог та заявлених підстав
порушення її прав.

В ході судового розгляду даної
справи представником позивача були
надані суду письмові пояснення від
28.11.2014 року, в яких позивач окрім
підстав порушення її прав оспорюваним
Державним актом, зазначених в позові та
уточненнях до нього, додатково
посилалася також на те, Державний акт
серії Д* №023071 на право приватної
власності на землю, площею 0,0607 га,
виданий 28.04.1999 року ОСОБА_2, порушує
право власності на земельну ділянку
позивача, позбавляє можливості
здійснити державну реєстрацію права
власності на даний об"єкт нерухомості,
так як включає в себе частину земельної
ділянки, яку передано у власність
позивача, а тому він підлягає визнанню
незаконним та скасуванню.

Разом з цим, вищезазначені
підстави позовних вимог позивача,
викладені у письмових поясненнях до
суду, не зазначені нею у позовній заяві
та в уточненій позовній заяві, ці
пояснення подані нею після початку
судового розгляду справи по суті та у
невідповідності до положень статей 27, 31
ЦПК України, вони виходять за межі
заявлених вимог, а відтак і та межі
судового розгляду даної справи, а тому
не можуть бути враховані судом при
вирішенні даної справи.

Проте, позивач не позбавлений
можливості звернутися до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсним та скасування вказаного
Державного акту на землю з підставё
зазначених нею у вказаних письмових
поясненнях та у відповідності до
положень чинного
цивільно-процесуального
законодавства.

З огляду на встановлені судом
обставини, позовні вимоги позивача
ОСОБА_1, заявлені у даній цивільній
справі, задоволенню не підлягають у
повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
понесені позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10,11,60, 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, треті особи -
Дніпропетровська міська рада,
Управління Держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, Державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру", Управління
Держземагенства у м.Дніпропетровськ
Дніпропетровської області,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання
недійсним та скасування Державного
акту про право приватної власності на
землю, скасування державної реєстрації
земельної ділянки та запису в
Поземельній книзі, припинення права
власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева