Справа № 363/806/14 Головуючий у І
інстанції Войнаренко Л.Ф.Провадження №
22-ц/780/6623/14 Доповідач у 2
інстанції КасьяненкоКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
02 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року позивачка звернулась
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона
в липні 2009 року познайомилась з ОСОБА_5,
яка попросила її взяти кошти в кредит
під заставу її квартири для розвитку
бізнесу, а за це вона отримає 25000 грн.,а
ОСОБА_5 повністю закриє фінансові
питання по кредиту, тобто поверне
отриману суму коштів та відсотки за
користування ними відповідно до умов
договору кредиту. 10 липня 2009 року вона
отримала в Повному товаристві «Ломбард
«Альянс автоіпотечних ерудитів
Стецков та компанія» кредит на суму 150000
грн. Через невиконання ОСОБА_5 взятих
зобов'язань, у неї виникла
заборгованість по кредиту в сумі 260000
грн. Під впливом тяжких обставин вона
погодилась взяти у ОСОБА_2 позику під
залог своєї квартири АДРЕСА_1. 17 лютого
2010 року з метою укладання договору
позики з ОСОБА_2 вона прибула в
приміщення ПАТ КБ «Евробанк», де був
укладений замість договору позики
договір купівлі-продажу її квартири,
також був укладений попередній договір
на купівлю квартири. Договір
посвідчено нотаріусом.

Вважала, що в момент укладання як
договору купівлі-продажу, так і
попереднього договору вона та ОСОБА_2
не мали наміру на припинення, набуття
та зміну цивільних прав та обов'язків
щодо об'єкту договору. Таким чином, має
місце факт договору позики, який
прихований договором купівлі-продажу,
тобто сторони вчинили удаваний
правочин, який покладає на сторони інші
правові зобов'язання. Не зважаючи на
попередні домовленості та укладання
попереднього договору 11 серпня 2011 року
ОСОБА_2 продав спірну квартиру ОСОБА_3
за 300000 грн.

Тому просила визнати договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та
попередній договір від 17 лютого 2010 року
удаваним, визнати договір
купівлі-продажу квартири, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 лютого 2010 року,
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 11 серпня 2011
року, попередній договір від 17 лютого
2010 року , укладений між ОСОБА_2та ОСОБА_1
- недійсними.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 02 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушенням судом
норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд І інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
необґрунтовані, оскільки позивачка не
надала доказів та передбачених законом
підстав щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду І інстанції,
так як вони відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17 лютого 2010 року
ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_2, про що укладено договір
купівлі-продажу квартири (а.с.8-9).
Договір нотаріально посвідчений.
Відповідно до попереднього договору
від 17 лютого 2010 року ОСОБА_1 уклала
попередній договір, відповідно до
якого на вищевказану квартиру буде в
майбутньому укладено договір
купівлі-продажу. Договір нотаріально
посвідчено (а.с.10-11). Згідно договору
купівлі-продажу від 11 серпня 2011 року
ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3
(а.с.12-13). Договір нотаріально
посвідчено.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами згідно статті 629 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Частиною 3 статті 203 ЦК України
визначено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно статті 627 ЦК України сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом згідно статті 525
ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У відповідності до положень статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (
сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою -третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири та
попередній договір підписані як
позивачкою так і відповідачем ОСОБА_2,
вони містять всі суттєві умови,
передбачені законом для договорів і
які мають істотне значення, а також які
були узгоджені сторонами при
укладенні даного договору.

З урахуванням положень статті 203 ЦК
України, щодо загальних вимог
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, при укладенні
договорів ОСОБА_1 діяла вільно,
виходячи з власних інтересів, прийняла
рішення про вибір контрагента та про
вступ з ним в договірні відносини, на
власний розсуд з контрагентом
визначила характер договору, які вони
уклали, їх умови (зміст).

Відповідно до ст..655 ЦК України
передбачено, що одна сторона за
договором-купівлі-продажу продавець
передає або зобов»язується передати
майно у власність другій стороні
покупцеві, а покупець приймає або
зобов»язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Всі істотні умови по купівлі-продажу
квартири сторонами були виконані: вони
домовились між собою про ціну договору,
уклали договір, продавець передав, а
покупець прийняв предмет продажу,
покупець передав обумовлені договором
грошові кошти, даний договір
нотаріально посвідчений.

Договори купівлі-продажу укладені в
належній формі, сторони досягли згоди з
усіх істотних умов та відповідають
вимогам ст.ст. 638,655 ЦК України.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді І інстанції , колегія
суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
судом І інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом І інстанції були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст.308, 315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 02 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: