САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/1056/14-ц
Провадження № 2/206/427/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Поштаренко О.В.

при секретарі
Антонюк А.П.

за участю представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Пастернак В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Садове товариство «Любисток»,
про визнання права власності на
садовий будинок в порядку спадкування
за законом, -

В С Т А Н О В
И В:

25 вересня 2013 року ОСОБА_4
(позивач) звернулася до суду з позовом
до Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Садове товариство «Любисток»,
про визнання права власності на
садовий будинок в порядку спадкування
за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з 30 грудня
1978 року позивач перебувала в
офіційному шлюбі з ОСОБА_5.

22.07.2002 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_7
земельну ділянку АДРЕСА_3. Дана угода
була оформлена договором
купівлі-продажу. Крім цього чоловік
позивача вступив до членів садового
товариства «Любисток». 21.11.2002 року на
ім'я ОСОБА_5 Дніпропетровською міською
радою було видано державний акт на
право приватної власності на землю, а
саме на земельну ділянку АДРЕСА_3.
Чоловік позивача - ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, про що є відповідне
свідоцтво про смерть. За життя ОСОБА_5
заповіту не залишив, проживав з
позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Позивач
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
власності на будинок, однак згідно з
постановою державного нотаріуса
позивачу було відмовлено у видачі
такого свідоцтва, через те, що не має
підтвердження зареєстрованого права
власності на імя ОСОБА_5 на вказаний
садовий будинок. На підстав
викладеного позивач просить визнати за
нею право власності в порядку
спадкування за законом на садовий
будинок на ділянці АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Самарського
районного суду м.Дніпропетровська
17.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено в повному обсязі (а.с. 94,95).

Ухвалою Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року
заяву Дніпропетровської міської ради
задоволено, заочне рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
17 грудня 2013 року скасовано.

Справа слухається спочатку.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити в повному
обсязі, підтвердивши всі обставини
викладені в позовній заяві.

Представник Територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради позовні вимоги не визнав,
зазначивши, що позовна заява є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Представник Садового товариства
«Любисток» 06.03.2014 року надав до суду
заяву, у якій просив розглядати справу
за відсутності представника,
зазначивши, що позовні вимоги вважає
правомірними (а.с. 118).

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги є
такими, що підлягають задоволенню
зважаючи на наступне.

30 грудня 1978 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4
уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво
про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Відповідно до вказаного свідоцтва
після укладення шлюбу чоловікові та
дружині присвоєні прізвища «ОСОБА_4».

22.07.2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка
діяла по дорученню від імені ОСОБА_7
уклали договір купівлі-продажу
садового будинку з земельною ділянкою,
відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а
ОСОБА_5 купив садовий будинок з
спорудами та земельну ділянку, що
знаходяться на території АДРЕСА_3 (а.с.
8). Відповідно до вказаного договору
вказаний садовий будинок з спорудами,
що відчужується, належить ОСОБА_7 на
підстав договору дарування,
посвідченого 22.01.1998 року Шостою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за р.1 - 439,
зареєстрованого 27.11.2001 року
Дніпропетровським МБТІ в реєстровій
книзі № Д-10 за реєстровим № 107-16.

Також, даний факт підтверджується
листом КП «ДМБТІ» ДОР від 06.12.2013 року №
14296 в якому зазначено, що станом на
31.12.2012 року в інвентаризаційній справі
містяться відомості про право
власності за адресою: АДРЕСА_3 за гр..
ОСОБА_7 на підставі договору дарування
від 22.01.98 посвідченого 6-ою ДДНК за
реєстром № 1-439 зареєстроване в КП
«ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову
книгу № Д-10 за реєстровим № 107-16 (а.с. 41).

21 листопада 2002 року на ім'я ОСОБА_5 було
видано державний акт на право
приватної власності на землю, а саме на
земельну ділянку площею 0,0595 га в межах
згідно з планом, на території АДРЕСА_3
(а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер (а.с.
10).

Відповідно до довідки наданої
житлово-експлуатаційним товариством №
26, ОСОБА_4 дійсно прописана в АДРЕСА_1 та
має склад сім'ї: син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_5, по день смерті (а.с. 57).

Відповідно до довідки наданої головою
Садового товариства «Любисток» ОСОБА_4
прийнята 15.09.2013 року в члени садового
товариства «Любисток» на території
Самарського району м. Дніпропетровська
після смерті її чоловіка - ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, що був членом
даного товариства з 2002 року та
власником садового будинку на АДРЕСА_3
даного товариства (а.с. 11).

Як вбачається зі спадкової справи №
932/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_5, після його смерті з заявою про
прийняття спадщини за законом
звернулась ОСОБА_4 (а.с. 44). Діти
спадкоємця ОСОБА_10 та ОСОБА_2
відмовились від права на прийняття
належної їм частки у спадщині, яка
залишилася після смерті ОСОБА_5 (а.с. 45).

Відповідно до постанови державного
нотаріуса від 20 вересня 2013 року
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
садовий будинок, скільки у ОСОБА_4 не
має підтвердження зареєстрованого
права власності (правовстановлюючих
документів) на ім'я ОСОБА_5 на садовий
будинок у садовому товаристві
«Любисток» (а.с. 13).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного вище
Закону, права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалися
підзаконними нормативними актами:

- інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена 31.01.1966
року, яка втратила чинність на підставі
наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995
року № 56;

- тимчасовим положенням про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
мінюсту України від 07.02.2002 року № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
набрання чинності ЦК та Законом
України від 01.07.2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Договір купівлі-продажу садового
будинку з земельною ділянкою було
укладено 22.07.2002 року, тобто до набрання
чинності ЗУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Однак, лише відсутність факту
реєстрації свідоцтва в МБТІ
перешкоджає оформленню позивачем
своїх спадкових прав.

Виходячи з вищенаведених
обставин справи, та з урахуванням
загальних засад цивільного
судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3
Цивільного Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовна заява ОСОБА_4 є цілком
обґрунтованою та підлягає задоволенню,
оскільки позивачем надані докази в
підтвердження обґрунтованості своєї
заяви.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. ст. 316, 328, 381, 1218, 1220, 1261, ч. 3
ст. 1268, 1274 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності
в порядку спадкування за законом на
садовий будинок цегляний А-1, загальною
площею 27,4 кв.м. зі спорудами -
убиральнею дощатою Б, сараєм дощатим В,
мостіння бетонними плитами І, ІІ, що
розташований АДРЕСА_3, після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
О.В. Поштаренко