Справа № 217/2952/12 Провадження №
22-ц/772/318/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяник Т. В.Категорія:
45Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Він-ницької
області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Стадника І.М.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю відповідачки, апелянтки
ОСОБА_2, її представників ОСОБА_3,
ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5, представника
відповідача Немирівської міської ради
Вінницької області Вечірко В.М.,
роз-глянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до Немирівської міської
ради Вінницької облас-

ті, ОСОБА_2 про встановлення
порядку

користування земельною ділянкою
співвласників садиби, усунення пере -

шкод у користуванні земельною
ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Немирівського районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л
А:

24 травня 2012 року ОСОБА_5 звернулася в
Немирівський районний суд Вінницької
області з позовом до Немирівської
міської ради Вінницької області,
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,
усунення перешкод у її використанні ( а.
с. 2-3 ), мотивуючи його тим, що їй та
співвласниці садиби ОСОБА_2 на праві
спільної приват-ної власності належить
по 1/2 частині житлового будинку з
відповідною часткою господарчих
будівель і споруд АДРЕСА_1. Будівлі
розташовані на присадибній земельній
ділянці кому-нальної власності площею
0,0963 га., якою сторони у справі
користуються спіль-но за призначенням
з часу набуття права власності на
будинок. Рішенням Немирівського
районного суду Вінницької області від
10 листопада 2009 року житловий будинок та
всі допоміжні споруди поділені між
співвласникими в натурі. Однак, з
приводу порядку користування
присадибною земельною ділян-кою між
сторонами у справі мають місце
непорозуміння, відповідачка на свій
розсуд перегородила земельну ділянку
огорожею, встановила гараж, створюючи
перешкоди позивачці у користуванні як
власне землею, так і господарчими
спо-рудами на ній. Оскільки добровільно
вирішити питання сторони не взмозі,
ОСОБА_5 звернулася в суд з даним
позовом, просила визначити порядок
користування присадибною земельною
ділянкою, усунути їй перешкоди в
тако-му користуванні шляхом
зобов'язання відповідачки прибрати
встановлені гараж та огорожу.

Рішенням Немирівського районного
суду Вінницької області від 11 грудня 2013
року позов задоволено. У користування
ОСОБА_5 виділено 1/2 час-тину земельної
ділянки садиби АДРЕСА_1 пло-щею 481,5 кв.м.,
з яких 475,00 кв.м.призначені для
особистого користування, до складу
яких входять дві земельні ділянки І та
ІІ, обмежені наступними сторонами.
Земельна ділянка 1: 1-9=24,98 м; 9-10=6,55 м;
10-11=9,47 м; 11-12 =4,00 м; 12-13=6,72 м; 13-14=3,45 м; 14-15=10,78
м; 15-2=5,17 м; 2-1=3,19 м. Земельна ділянка 11:
16-17=6,49 м; 17-18=5,95 м; 18-19=15,06 м; 19-4=9,95 м; 4-3=19,88
м; 3-20=0,82 м; 20-16=14,80 м. Площа у 6,5 кв.м.
залишається у спі- льному користуванні
з другим співвласником 1/2 частки, що
становить 1/2 частку від 13,0 кв.м.
спільного користування земельною
ділянкою, обмеженою сторонами: 22-23=1,0 м;
23-17=13,42 м; 17-21=1,0 м; 21-22=13,42 м.

У користування ОСОБА_2 виділено 1/2
частину земельної ділянки садиби
АДРЕСА_1 площею 481,5 кв. м., з яких 475,00 кв.м.
призначені для особистого
користування, до складу яких входять
дві земельні ділянки ІІІ та ІV, обмежені
наступними сторонами. Земельна ділянка
ІІІ: 15-14=10,78 м; 14-13=3,45 м; 13-23=3,72 м; 23-16=6,93 м;
16-20=14,80 м; 20-15=10,73 м. Земельна ділянка ІV:
10-11=9,47 м; 11-12=4, 00 м; 12-22=1,90 м; 22-21=10,64 м; 21-18=6,95
м; 18-19=15,06 м; 19-5=10,12 м; 5-6=7,66 м; 6-7=10,99 м; 7-8=5,12
м; 8-10=16,45 м. Площа у 6,5 кв.м. залишається у
спільному користуванні з першим
співвласником 1/2 частки, що становить 1/2
частку від 13,0 кв.м. спільного
користування земельною ділянкою,
обмеженою сторонами: 22-23=1,0 м; 23-17=13,42 м;
17-21=1,0 м; 21-22= 13,42 м.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоду
у користуванні ОСОБА_5 земельною
ділянкою, а саме прибрати тимчасові
споруди - гараж та огорожу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5судові витрати в сумі 3236,64
гривень з оплати проведеної судової
будівельно-технічної експер-тизи, 400,00
гривень за виготовлення кадастрового
плану, а разом - 3636,64 гривень ( а. с. 82-93 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
у справі, відповідачка ОСОБА_2 оскаржує
його в апеляційному порядку, просить
скасувати дане рі-шення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
відмову у позові в пов-ному обсязі.
Апелянтка вважає оскаржуване судове
рішення ухваленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
за неповного з'ясуван-ня обставин
справи, що мають суттєве значення для
її вирішення, недоведеності обставин,
які мають значення для справи, та які
суд вважав доведеними ( а. с. 95-97 ).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення і заперечення на скаргу осіб,
які бе-руть участь у справі, дослідивши
матеріали останньої, проаналізувавши в
сукупності докази, наявні в ній,
перевіривши законність і
обґрунтованість ос- каржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обгрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Умовами обгрунтованості є повне і
всебічне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, дове-деність тих
обставин, які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив з того, що
вона є спадкоємицею за законом на майно
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с.
5-7, 12, 14 ). Відповідачка є співвласницею
будинку, господар-ських будівель і
споруд АДРЕСА_1, кожній із сторін
належить по 1/2 частині цих будівель ( а.
с. 13 ). У зв'язку з неможливістю мирного
вирішення питання щодо користування
при-садибною земельною ділянкою, про що
на виконання розпорядження
Неми-рівського міського голови від
19.01.2012 року № 8-р складений відповідний
акт (а. с. 8), та самочинним встановленням
ОСОБА_2 огорожі та наві-су,
використовуваного як гараж, ОСОБА_5
наполягала на вирішенні спору у
судовому порядку. Суд прийняв до уваги,
що експертним шляхом визначені
варіанти встановлення порядку
користування земельною ділянкою
спірної садиби, зупинився на одному з
них, найбільш відповідаючому реальному
користуванню землею, побажанням обох
сторін у справі. Суд врахував, що обоє
співвласників не заперечували щодо
обраного варіанту встановлення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою, однак представник
відповідач-ки заперечував щодо
усунення перешкод позивачці у
користуванні землею, належними їй
будівлями шляхом знесення самочинно
встановлених огорожі та навісу ( гаража
). Проте, суд встановив та зазначив це у
своєму рішенні, що дій-сно на спільній
земельній ділянці садиби існує
огорожа, споруджена ОСОБА_2, та
тимчасова споруда для зберігання
автомобіля ( гараж ), які підлягають
усуненню в разі встановлення порядку
користування землею згідно
визначеного експертним шляхом
варіанта.

Висновки суду першої інстанції,
викладені в оскаржуваному рішенні від
11 грудня 2013 року, є обгрунтованими,
вірними та справедливим, такими, що
від-повідають чинним нормам
матеріального і процесуального права.

Оскаржуючи рішення Немирівського
районного суду Вінницької області від
11 грудня 2013 року, відповідачка ОСОБА_2
посилається на те, що спірна земельна
ділянка Немирівською міською радою не
передана у власність двох
користувачів, вона належить міській
раді, тому встановлення порядку
користування нею неможливе. Крім цього,
за твердженням апелянтки, суд не
досліджував, де саме знаходятьса
огорожа та гараж, які їхні
характеристики, тобто розміри,
матеріал, з яких вони самочинно
зведені. Окремо апелянтка запе-речує
стягнення з неї судових витрат на
користь позивачки, наполягаючи на
стяг-ненні їх також у солідарному
порядку з Немирівської міської ради.

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що мотиви
апеля-ційної скарги є надуманими,
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи, спрямованими,
насамперед, на уникнення від понесення
судових витрат у справі у
відповідності з нормами
процесуального Закону, а крім цього - на
за-хист власних інтересів стосовно
збереження протиправно встановлених
без згоди іншого співвласника та
всупереч його інтересам на спільній
земельній ділянці огорожі та
гаража-навісу для зберігання
особистого автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спадкодавиці
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
належав будинок з господарськими
будівлями під АДРЕСА_1. Згідно витягу з
протоколу засідання виконкому
Немирівської селищної ради депутатів
трудящих від 13 серпня 1970 року № 15 по
результатах розгляду заяви ОСОБА_6 щодо
дозволу на будівництво житлового
будинку таке будівництво їй було
дозволене на земельній ділянці,
виділеній рішенням загальних зборів
колгоспників колгос-пу ім. Шевченка
села Муховець. Із земельної шнурової
книги Муховецької сіль-ської ради, що
передана актом прийому-передачі
Немирівській міській раді Вінницької
області 13 травня 2003 року, вбачається, що
ОСОБА_6 було наділено вісім соток землі,
з яких сім соток ріллі, пашні та одна
сотка під будівлі. Архівною довідкою
Немирівської районної державної
адміністрації від 16.01.2014 року № 01-21-11
засвідчується не збереження в
протоколах загальних зборів
уповноважених колгоспників та
засідань правління колгоспу імені
Шев-ченка с. Мухівці за 1970 рік рішення
про виділення земельної ділянки під
будів-ництво житлового будинку ОСОБА_7 (
подружжя спадкодавиці ). У акті від
серпня 1970 року вказано, що в цей день на
виконання рішення Немирівської
селищної ради депутатів трудящих від 13
серпня 1970 року за № 15 здійснено відвід
в натурі земельної ділянки загальною
плошею 800 кв.м., розташованої в селищі
Немирів у безстрокове користування
ОСОБА_6 ( а. с. 119-123 ).

Отже, суд прийшов до висновку, що
присадибна земельна ділянка, якою
користуються спадкоємці ОСОБА_6, чого
самі сторони у справі не запере-чують,
у 1970 році була надана для будівництва і
обслуговування житлового будинку, по 1/2
частині якого сьогодні належить кожній
із сторін у справі.

Тому, мотиви апеляційної скарги щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель комунальної власності, однак
яка перебуває у спільному користуванні
співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_2, не
спростовують пра-вильного та
обгрунтованого висновку суду першої
інстанції про можливість, доцільність
і необхідність встановлення порядку
користування цією земельною ділянкою у
відповідності з нормами земельного
законодавства України. Корис-тувачі
земельних ділянок, як і їх власники,
вправі вимагати встановлення поряд-ку
користування ними.

Належить мати на увазі позицію
уповноваженого представника
Немирівської міської ради Вінницької
області землевпорядника міської ради
Вечірка В.М., який діяв по належно
оформлених дорученнях, наявних в
матеріалах справи. Да-ний представник
пояснював необхідність задоволення
позову як справедливого і законного.
Така позиція засвідчена технічним
записом судового засідання, приєднаним
до матеріалів справи.

Судом безспірно встановлено, що на
спільній присадибній земельній
ділянці обох співвласників - сторін у
справі - відповідачкою самочинно
встановлені огорожа та навіс-гараж для
зберігання автомобіля. Оскільки
встановлення цих споруд не
погоджувалося з власником земельної
ділянки ( міською радою ), а також із
співвласницею ОСОБА_5, існування їх не
заперечується власне са-мою
відповідачкою ОСОБА_2, та в разі
встановлення порядку користування
земельною ділянкою згідно варіанту № 4
( додаток № 6 ) висновку судової
будівельно-технічної експертизи
Вінницького відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 30 липня 2013 року № 901/13-21 (
а. с. 63-75 ) ці споруди створюватимуть
реальні перешкоди позивачці як у
користуванні землею, так і
господарськими будівлями, суд ухвалив
вірне рішення щодо їх знесення,
усунення.

За таких фактичних обставин,
посилання апелянтки на невстановлення
судом окремих характеристик
самочинних споруд, як то їх розмірів,
матеріалів, з яких вони зведені, не має
жодного впливу на законність і
обгрунтованість, врешті
справедливість ухваленого судом
рішення.

Стосовно розподілу судових витрат у
справі необхідно керуватися нормами
статті 88 ЦПК України, які визначають, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвер-джені судові витрати.

Судові витрати у справі з оплати
здійсненої судової
будівельно-технічної експертизи та
виготовлення в порядку забезпечення
доказів у справі за відпо-відною
ухвалою суду кадастрового плану
спірної земельної ділянки підлягають
відшкодуванню з відповідачки ОСОБА_2
Суд дійшов вірного вис-новку щодо
покладення відшкодування цих витрат
саме на дану сторону у справі, оскільки
Немирівська міська рада не є ні
ініціатором судового спору, ні
безпо-середньою особою, причетною до
встановлення порядку користування
земель-ною ділянкою між двома її
користувачами - фізичними особами. Це
питання стосується виключно інтересів
останніх, тому орган місцевого
самоврядування не повинен нести судові
витрати в інтересах третіх осіб.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильних висновків,
викладе-них у рішенні від 11 грудня 2013
року. На підставі викладеного доводи
апеля-ційної скарги щодо неправильних
висновків суду є безпідставними,
такими, що не заслуговують на увагу.

Статтею 308 ЦПК України встановлено,
що апеляційний суд відхиляє
апе-ляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 11
грудня 2013 року рішення про задоволе-ння
позову ОСОБА_5, встановив дійсні
правовідносини, що склалися між
сторонами, правильно визначив закон,
який їх регулює, повно та всебічно
дослі-див і оцінив фактичні обставини у
справі, подані сторонами докази. Судом
вірно застосовано норми матеріального
права, не порушено вимог
процесуального права. Суд ухвалив
рішення, виходячи з доводів і
заперечень сторін, з врахуван-ням
принципу їх змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства. Відповідно до положень ст.
212 ЦПК України судове рішення належним
чином мотивовано, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК Украї- ни, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Немирівського районного
суду Вінницької області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: