Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/2852/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.12.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Південна товарна біржа, про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна дійсним, визнання квартири
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання права власності на частку
квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
(який уточнювала) до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - Південна товарна біржа,
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна дійсним, визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на
частку квартири, мотивуючи наступним.

З 27. 08. 1994 до 04. 10. 2007 сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. 04. 10. 2007 шлюб між
сторонами було розірвано. Фактично
сторони припинили шлюбно-сімейні
відносини з грудня 2010 року. На
теперішній час шлюбно-сімейні
відносини між сторонами припинені,
спільне господарство не ведеться. За
час перебування сторін у шлюбі було
придбано майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя - квартиру АДРЕСА_1,
договір купівлі-продажу якої було
зареєстровано на Південній товарній
біржі 30. 01. 1998 за № 8151. Оскільки в
добровільному порядку відповідач
провести поділ майна не бажає,
позивачка змушена звернутися до суду.
Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник уточнені позовні вимоги
підтримали, обставини, викладені в
позові підтвердили, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково, не заперечував проти
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
за кожним зі сторін права спільної
часткової власності на ? частку
квартири за кожним, проти задоволення
позову в цій частині не заперечував. У
задоволенні іншої частини вимог просив
відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явилася, про час та місце
судового розгляду повідомлялася
вчасно належним чином. Справу
відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України
розглянуто за відсутності вказаної
особи.

Представник третьої особи Південна
товарна біржа до судового засідання не
з'явився, суду наддав заяву про
слухання справи за його відсутності,
проти задоволення позовних вимог не
заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши письмові
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги за первісним та зустрічним
позовами такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 27. 08. 1994 до 04. 10. 2007.

04. 10. 2007 шлюб між сторонами розірвано.
Фактично сторони припинили
шлюбно-сімейні відносини з грудня 2010
року.

За час перебування сторін у шлюбі було
придбано майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами
припинені, спільне господарство не
ведеться. Сторони мають намір провести
поділ вказаного майна, однак досягти
згоди не змогли.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Судом встановлено наступний обсяг
спільного сумісного майна подружжя
ОСОБА_2, що підлягає поділу.

Встановлено, що за час перебування у
шлюбі сторони придбали квартиру
АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу вказаного
нерухомого майна було укладено та
зареєстровано на Південній товарній
біржі 30. 01. 1998 за № 8151 між ОСОБА_3 з
однієї сторони та ОСОБА_2, Даний договір
був зареєстрований в КП «Миколаївське
МБТІ» за реєстровим від 02. 02. 1998 № 19573, що
підтверджується реєстраційним написом
на договорі.

Умови договору його сторонами були
виконані в повному обсязі, підстав для
ствердження зворотнього судом не
встановлено. Факт укладання договору
підтверджується зокрема його копією,
що є в матеріалах справи, а також
поясненнями сторін у справі. Договір
зареєстровано в ММБТІ, про наявність
претензій з боку відчужувача суду не
відомо. Однак нотаріально
зареєстрований договір не був.

Відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР,
що діяв на час укладення договору
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин.

Відповідно до ч. ст. 47 ЦК УРСР якщо одна
з сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Відтак суд прийшов до висновку, що
договір купівлі-продажу квартири є
дісним з моменту його укладення.

Право власності на вказану квартиру
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2

Спірну квартиру було придбано
сторонами під час шлюбу, і відповідно
до положень ст. 60 СК України вона є
їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
а тому кожному з подружжя належить ?
частина вказаного майна.

За такого вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про
необхідність визнання права власності
за відповідачем на ? частку квартири,
оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільну справу
в межах заявлених позовних вимог, а
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Позивачем вимог про визнання за
відповідачем права власності на ?
частку квартири не заявлялося.
Відповідачем такого позову не
пред'являлося.

За такого, підстав для визнання за
відповідачем права власності на ?
частку квартири в межах предмету спору,
що розглядається, у суду немає.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд бере до уваги
понесені позивачем витрати на правову
допомогу у розмірі 4000, 00 грн.
(відповідно до витягу з договору про
надання юридичних послуг від 22. 07. 2014 та
акту прийому-передачі виконаних робіт
від 06. 11. 2014), по сплаті судового збору у
розмірі 730, 80 грн.

Таким чином, на підставі ст. ст. 86, 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені позивачем витрати на правову
допомогу у розмірі 4000, 00 грн., по сплаті
судового збору у розмірі 730, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - Південна товарна
біржа, про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним, визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності на частку квартири
задовольнити.

Визнати договір № 8151 купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, укладений 13. 01. 1998 на
Південній товарній біржі між ОСОБА_3 з
однієї сторони та ОСОБА_2 - з іншої, та
зареєстрований в КП «Миколаївське
МБТІ» за реєстровим від 02. 02. 1998 № 19573,
дійсним.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати на загальну суму 4730, 80
грн.

Рішення набуває законної сили через 10
днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва в строк та порядок,
визначені ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська