Справа №639/7140/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Черненко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, у якому просила суд ухвалити
рішення, яким здійснити поділ
спільного майна подружжя та стягнути з
відповідача на свою користь
компенсацію за частку у спільному
майні подружжя у розмірі 87 858,00 грн., а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що
вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з
17.09.1994 року, який був розірваний 07.09.2011
року.

В період шлюбу до моменту фактичного
припинення шлюбних відносин та
припинення ведення спільного
господарства за спільні кошти подружжя
придбало: автомобіль «Хундай Туксон»,
ДВД програвач, телевізор «Сони», полу
автомат зварювальний, зволожувач
повітря, електродриль, порохотяг, мийка
«Керхер», домашній кінотеатр,
зварювальний апарат, дриль, клітка для
попуги, хол з трьох складових,
компресор, велосипед, дві рушниці,
повітряну рушницю.

Позивач вказує, що зазначене майно було
вивезене відповідачем до розірвання
шлюбу. Питання розподілу майна,
набутого під час шлюбу раніше ніколи не
вирішувалося, будь-яких домовленостей
щодо його поділу не існувало, договорів
не укладалося.

Таким чином позивач вважає, що
зазначене майно підлягає поділу між
сторонами.

Через те, що майно є неподільним та
знаходиться у володінні відповідача,
позивач вважає, що поділ майна повинен
бути здійснений шляхом грошової
компенсації.

У зв'язку з викладеним позивач і була
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

23.09.2013 року відповідач надав суду
письмові заперечення на позовну заяву,
в яких вказав, що у позовній заяві
викладені неправдиві відомості щодо
наявності в нього спільного майна,
оскільки усе спільно набуте майно
залишилося у фактичному користуванні
ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3

Крім того відповідач зазначив, що
автомобіль «Хундай Туксон» був знятий
з реєстрації та проданий ще під час
шлюбу.

А щодо розрахунку вартості спірного
майна зазначив, що усе майно
знаходилося тривалий час у вжитку, а
тому не може оцінюватися, як нове, а
інструкції з експлуатації не свідчать
про придбання позивачем чи
відповідачем такого майна.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав просив суд
його задовольнити та дав пояснення про
обставини, які викладені у рішенні
вище.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували, просили суд відмовити в
його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків та дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку відсутність підстав для
задоволення позову, з наступних
обставин.

Так, у судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали
шлюб 17.09.1994 року, зареєстрований
Палацом урочистих подій «Жовтневий» м.
Харкова. (а.с. 7)

Згідно рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 07.09.2011 року, даний
шлюб було розірвано 07.09.2011 року.
Рішення набрало законної сили. ( а.с. 8)

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, під час шлюбу
подружжям було придбано рухоме майно,
яке являється їх загальною сумісною
власністю.

На підтвердження цих обставин суду
були надані копії обкладинок
інструкцій з експлуатації DVD
програвача «LG», пристроїв «BlackSDecker», DVD
програвача «BBK», автомобільного
холодильника «IgLoo/IPV/Ezetli», електричної
дрилі «Einheil», полуавтомату сварочного
«Темп», зволожувача повітря «ComeFresh», та
гарантійні талони до зволожувача
повітря «ComeFresh», полуавтомату
сварочного «Темп», телевізору «Sony», DVD
програвача «BBK».

Представник позивача в судовому
засіданні вказав, що дане майно було
вивезено відповідачем з помешкання
сторін, та на даний час його доля
невідома.

Представник також вказав, що ОСОБА_1
зверталася до правоохоронних органів з
приводу вивозу спірного майна, але
протокол за даним зверненням не
складався. Процесуальних документів за
даним зверненням не виносилося,
будь-яких доказів на підтвердження
звернення до правоохоронних органів
позивач не має.

Відповідач проти того, що зазначене
вище майно придбавалося під час шлюбу в
судовому не заперечував, але зазначив,
що усе спільно набуте майно залишилося
у фактичному користуванні ОСОБА_1 та її
сина ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України передбачено, що майно, придбане
подружжям під час шлюбу, являється їх
загальною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо дружина і чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом, про що зазначено
у ч. 3 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Що стосується спору про поділ сумісно
нажитого під час шлюбу рухомого майна,
судом встановлено наступне.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив суду, що ОСОБА_1 це його
мати, а ОСОБА_2 - вітчим. Під час шлюбу
сторони придбавали рухоме майно,
зазначене в позові (побутову техніку,
електроприлади, автомобіль), яке на
теперішній час відсутнє. Пояснив, що
ОСОБА_2 особисто придбав дві мисливські
рушниці. В липні 2011 року ОСОБА_2 пішов з
дому. Доступ до квартири відповідач мав
до липня-серпня 2011 року. Був факт
пропажі речей з квартири, але свідок не
бачив щоб ці речі були вивезені
відповідачем.

Свідок ОСОБА_5, пояснила суду, що вона є
невісткою сторін по справі. ОСОБА_1
говорила їй що в липні-серпні 2011 року з
квартири пропадали речі. В липні 2011
року ОСОБА_4 замінив дверні замки в
помешканні сторін. Свідок не бачила
особисто щоб ОСОБА_2 особисто вивозив з
речі з квартири.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду,
що сторони під час шлюбу придбавали
рухоме майно. Про зникнення речей,
вказаних в позові, знають зі слів
позивача. Особисто не бачили щоб ОСОБА_2
вивозив речі з помешкання.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснила, що є матір'ю ОСОБА_2,
який 29.09.2011 року переїхав на постійне
місце проживання до Євпаторії.
Будь-якого майна він з собою не мав. Під
час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вона
постійно матеріально допомагала їм,
надавала гроші на купівлю холодильника
та автомобіля «Хюндай». На теперішній
час ні в неї, ні в її сина автомобіля
немає, гроші від продажу автомобіля
були передані ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
надала пояснення щодо обставин справи,
та зазначила, що ОСОБА_2 її двоюрідний
брат. В середині липня 2011 року
відповідач прийшов до неї для
тимчасового проживання. З собою ніяких
речей не мав. Ніякого майна з квартири
де мешкає ОСОБА_1 відповідач також не
вивозив.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_2
більше тижня мешкав в нього дома. При
собі речей він не мав. Ніяких речей з
помешкання ОСОБА_1 не вивозив. До
квартири ОСОБА_1 відповідач не міг
попасти, оскільки були замінені замки.

Таким чином, допитані в судовому
засіданні свідки не були очевидцями
того що відповідач вивозив спірне
майно з помешкання позивача.

Також всі свідки надали тотожні
пояснення щодо автомобіля «Хюндай», та
вказали що останній раз бачили спірний
автомобіль в березні-червні 2011 року. На
теперішній час у ОСОБА_2 автомобіля
немає.

Даючи оцінку вищезазначеним
поясненням свідків, а також враховуючи
відсутність будь-яких належних та
допустимих доказів щодо вивезення та
знаходження в подальшому спірного
майна у користуванні відповідача
ОСОБА_2, суд приходить до висновку про
те, що відсутні підстави вважати що
спірне майно було вивезено
відповідачем після припинення шлюбних
відносин між сторонами.

Стосовно автомобіля «Хюндай Туксон»
судом встановлено, що даний автомобіль
11.08.2009 року був зареєстрований на ім'я
ОСОБА_2 18.06.2011 року автомобіль був
знятий з обліку ОСОБА_2 для реалізації,
а 04.10.2011 року спірний автомобіль було
зареєстровано за ОСОБА_8. (а.с. 56)

Так, спірний автомобіль був придбаний в
період шлюбу, та перереєстрований на
ім'я іншої особи також в період шлюбу.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з
позовом, автомобіль «Хюндай Туксон»
вже не належав на праві власності
відповідачу ОСОБА_2

Згідно ст. 60 СК України майно, яке
придбало подружжя під час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
загальної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
по уважній причині самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, яке являється об'єктом
права загальної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини і
чоловіка являються рівними, якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Але, в даному випадку суд не знаходить
підстав для задоволення позову ОСОБА_1,
оскільки обставини, на які вона
посилалася, не знайшли свого
підтвердження під час судового
засідання, не підтверджуються
відповідними доказами, а свідки,
допитані судом, частково їх
спростували.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Відтак, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 7, 10, 11, 58-60, 114, 209, 212-215 ЦПК України, ст.
ст. 18, 60, 69-71 Сімейного кодексу України,
ч. 3 ст. 368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович