АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/2848/13-ц
Провадження № 22-ц/792/365/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 19 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу та
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2
боргу та моральної шкоди, посилаючись
на те, що в червні 2010 року вона позичила
відповідачу 200 грн., а в жовтні 2010 року
ще 250 грн. ОСОБА_2 до кінця 2010 року обіцяв
повернути ці кошти, проте до цього часу
цього не зробив, уникаючи зустрічей з
нею. Позивач змушена була звернутись до
Старокостянтинівського РВУ МВС
України із заявою про злочин, в ході
перевірки якої відповідач визнав свій
борг та обіцяв повернути кошти.
Зважаючи на вищевказане, позивач
просила стягнути з нього борг в сумі 450
грн., моральну шкоду в сумі 300 грн. та 100
грн. понесених витрат на правову
допомогу.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 19 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин справи та невідповідність
його висновків дійсним обставинам. На
підтвердження укладення договору
позики позивач надала суду постанову
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 28 травня 2011 року. Водночас у
своїх письмових поясненнях ОСОБА_2
визнав суму боргу та зобов'язався її
повернути, проте суд в порушення ч.2 ст.
1047 ЦК України не прийняв до уваги цих
письмових доказів, що підтверджують
факт укладення договору позики. Суд не
врахував також істотність та обсяг
моральної шкоди, заподіяної їй як
інваліду першої групи внаслідок
тривалого неповернення вкрай
потрібних їй коштів.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явилися, будучи належно
повідомленими про розгляд справи,
апелянт подала заяву про розгляд
справи за її відсутності та
підтримання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення сторін, неправильно
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню, та допустив
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим оспорюване рішення
підлягає частковому скасуванню з
ухваленням нового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення не в повній мірі
відповідає наведеним вимогам чинного
процесуального закону.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довела належними та допустимими
доказами надання позики відповідачу
та неповернення її останнім.

Проте з таким висновком не можна
погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
Старокостянтинівського РВУ МВС
України у Хмельницькій області із
заявою про те, що ОСОБА_2 не повертає
отримані у позику кошти в сумі 450 грн.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Разом з тим, на порушення ст.ст. 212, 213, 214
ЦПК України суд не дав оцінки
преставленим позивачем доказам та не
перевірив всебічно, повно та об'єктивно
обґрунтованість її вимог.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Водночас в силу положень ч.1 ст. 218 ЦК
України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може грунтуватися на свідченнях
свідків.

Чинне процесуальне законодавство
відносить до письмових доказів
будь-якого роду документи, акти,
листування службового або особистого
характеру, що містять у собі відомості
про правочин та його умови (ст. 64 ЦПК
України).

Як встановлено апеляційним судом з
витребуваних матеріалів перевірки
Старокостянтинівського РВ УМВС у
Хмельницькій області № 605 за заявою
ОСОБА_1 по факту шахрайства відносно
ОСОБА_2, 28 травня 2011 року відповідач,
будучи ознайомленим з статтею 63
Конституції України, надав письмові
пояснення, за якими його тітка ОСОБА_1
позичила йому 450 грн. (200 грн., а потім ще
250 грн.), і обіцяв повернути їх за
першої ж нагоди, проте через
матеріальну скруту ці кошти він їй не
повернув.

Факт надання у позику ОСОБА_1 ОСОБА_2 у
червні 2010 року 200 грн., а в жовтні того ж
року ще 250 грн. та неповернення цих
коштів їй ОСОБА_2 встановлено і
постановою про відмову у порушенні
кримінальної справи від 28.05.2011 року,
затвердженою начальником
Старокостянтинівського РВ УМВС у
Хмельницькій області.

Зазначені документи є належними,
достатніми та допустимими письмовими
доказами відповідно до ст.ст. 64, 218 ч.1,
1047 ч.2 ЦК України на підтвердження
факту існування боргу відповідача
перед позивачем за договором позики, і
обґрунтованості заявленої вимоги про
його повернення.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

За таких обставин позов у частині вимог
про стягнення 450 грн. боргу підлягає
задоволенню.

Разом з тим, відсутні підстави для
задоволення позову в частині
відшкодування заподіяної моральної
шкоди в сумі 300 грн.

Так, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування моральної шкоди (ст. 611 ЦК
України).

Позивач не довела, що укладеним між
сторонами договором позики було
передбачено відшкодування моральної
шкоди в разі неналежного виконання
умов договору відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК судові
витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права під час
вирішення цивільної справи. В
матеріалах справи відсутні дані про
укладену угоду про надання правової
допомоги між позивачем та особою, що
надавала правову допомогу, відсутні
докази на підтвердження статусу цієї
особи. За таких обставин відсутні
правові підстави для відшкодування
понесених витрат на правову допомогу в
сумі 100 грн.

В силу ст. 88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача в дохід
держави судовий збір в сумі 344,10 грн.
(229,40 грн. та 114,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 19 грудня 2013 року про відмову в
позові в частині стягнення боргу
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 450
грн. боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір 344,10 грн.
в дохід держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції:
Цішковський В.А.
Провадження № 22-ц/792/365/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 30