Справа №1203/1309/2012
Провадження №2/434/82/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року

Артемівський районний суд м. Луганська
у складі головуючого судді Космініна
С.О., при секретарі Калашнікової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду в місті
Луганську цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом,
вимоги якого надалі уточнив, просить
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування квартирою
за адресою: АДРЕСА_2, та зобов'язати
третю особу зняти відповідачів з
реєстраційного обліку за даною
адресою.

В обґрунтування вимог уточненого
позову представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що наймачем
службової трикімнатної квартири з 1986
року є позивач, також у спірній
квартирі зареєстровані: його дружина -
ОСОБА_4, їх син - ОСОБА_2, син його дружини
від попереднього шлюбу - ОСОБА_3.
Посилаючись на те, що з січня 2011 року
ОСОБА_2, а ОСОБА_3 з 1997р. у спірній
квартирі не мешкають, їх особистих
речей в квартирі немає, стосунків із
позивачем та його дружиною не
підтримують, однак залишаються бути
зареєстрованими у квартирі і
добровільно знятися з реєстраційного
обліку відмовляються, що тягне за собою
додаткові витрати пов'язані з оплатою
житлово-комунальних послуг. Тому
просить вимоги уточненого позову
задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
вимоги уточненого позову не визнав у
повному обсязі та пояснив наступне. В
спірній квартирі він мешкав разом зі
своєю дружиною та дитиною, сплачував
комунальні послуги. Його мати постійно
тероризувала його дружину, робила їх
сумісне проживання в квартирі
неможливим. З цього приводу він
неодноразово звертався до дільничного.
З квартири пішов зі своєю сім'єю не з
власної волі, а через інтереси дитини,
та не проживає в квартирі з січня 2011
року. Основним квартиронаймачем є його
батько. В наступний час мати займається
приватизацією даної квартири, про що
його не повідомила, з цього приводу він
звертався до міліції з вимогою про
вселення. В наступний час мешкає в
найманій квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
також вимоги уточненого позову не
визнав. Зазначив про те, що повністю
підтримує пояснення відповідача
ОСОБА_2 та вказує на те, що батьки часто
билися та він постійно викликав з цього
приводу співробітників міліції, через
що сумісне проживання з батьками було
неможливим. В квартирі не мешкає
близько п'яти років, за комунальні
послуги по квартирі ніколи не
сплачував, тому, що не мав можливості та
не знав на яких розрахунковий рахунок
потрібно сплачувати кошти. Ключів від
квартири у нього ніколи не було.

Представник третьої особи - Управління
державної міграційної служби України в
Луганській області, в судове засідання
не з'явився, просив справу розглядати
за його відсутністю, та прийняти
рішення на розсуд суду.

Судом встановлено, що 21.11.1986р. ОСОБА_1
отримав ордер на житлове приміщення,
площею 35,0 кв.м, яке складається з
трикімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_2. Згідно ордеру №004408 від 21.11.1986
р. житлове приміщення надане на сім'ю з
п'ятьох осіб: ОСОБА_1, його дружини -
ОСОБА_4, доньки - ОСОБА_5, сина - ОСОБА_2,
сина - ОСОБА_3.

В спірній квартирі за даними довідки ДУ
-1 МКП «Жилсервіс» від 07.02.2012р.
зареєстровані: ОСОБА_1, його дружина -
ОСОБА_4, син - ОСОБА_2, син - ОСОБА_3.

Відповідачі в квартирі зареєстровані,
але не проживають, продовжуючи бути в
ній прописаними, тим самими змушують
позивача нести додаткові витрати
пов'язані з оплатою
житлово-комунальних послуг.

З акту від 08.12.2012р., посвідченого
сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
вбачається, що ОСОБА_3 з 1997 року не
мешкає за адресою: АДРЕСА_2, його місце
знаходження чи перебування їм не
відомо.

За даними акту від 08.12.2012 року,
посвідченого сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_2 з 08.01.2011 року не
мешкає за адресою: АДРЕСА_2, його місце
знаходження чи перебування їм не
відомо.

Відповідачі є синами позивача.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечувалося самими
відповідачами, відповідач ОСОБА_2 не
мешкає в квартирі з 2011 року та
відповідач ОСОБА_3 не мешкає в квартирі
близько п'яти років.

Відповідачі заперечують вимоги позову,
проте ґрунтовних доказів чи заперечень
проти задоволення вимог позову суду не
надали.

Зокрема поважності причин немешкання в
спірній квартирі протягом тривалого
часу.

Вселитися до квартири в судовому
порядку відповідачі протягом даного
часу не намагалися.

Ствердження відповідача ОСОБА_2 щодо
сплати ним комунальних послуг в
спірній квартирі, також щодо його
звернення до дільничного через
неможливість сумісного проживання з
батьками в спірній квартирі, не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні. Тому, не можуть бути
прийняти судом до уваги, оскільки вони
не підтверджені документальними
доказами.

Відповідач ОСОБА_3 також не надав суду
належних та переконливих доказів
стосовно його звернення до органів
міліції з приводу неможливості
сумісного проживання в квартирі через
постійні бійки батьків.

До стверджень відповідача ОСОБА_3 з
приводу того, що він ніколи не
сплачував комунальних послуг по
квартирі тому, що не мав можливості та
не знав на яких розрахунковий рахунок
потрібно сплачувати кошти, суд
відноситься критично.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень…

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини , на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Обов'язків, передбачених ст.64 ЖК
України по утриманню житлового
приміщення, оплаті комунальних послуг
зазначені особи не несуть. Однак
добровільно з реєстраційного обліку не
знімаються.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій
відсутності члена сім'ї наймача з ним
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі вибули із спірної квартири
і відсутні в квартирі понад шість
місяців. Підстав для продовження
зазначеного строку, передбачених ст. 71
ЖК України, суд не вбачає.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивач також просить зобов'язати
третю особу зняти відповідачів з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою.

Згідно п. 14 Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою
КМУ від 16 січня 2003р. №35 зняття з
реєстраційного обліку здійснюється на
підставі рішення суду про позбавлення
права користування житловим
приміщенням.

Разом з цим, суд вважає, що немає
підстав для задоволення таких вимог,
оскільки відповідно до ст. 215 ЦПК
України, яка визначає зміст рішення, та
роз'яснень Пленуму ВСУ в постанові від
18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення в
цивільних справах», в рішенні
зазначаються конкретні дії, які
відповідач повинен вчинити та на
користь кого. Покладання обов'язку на
третю особу вчинити певні дії, нормами
цивільного судочинства не передбачено.

З огляду на викладене, суд вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 60, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право
користування жилим приміщенням у
квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір по 229,40
грн..

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії судового рішення.

Повний текст рішення викладений 06.03.2014
року.

Суддя
С.О.
Космінін