САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/531/14-ц
Провадження №2/726/227/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі - Руснак Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому вказує, що між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1
08.07.2008 року був укладений кредитний
договір № Е/V082719 за умовами якого,
відповідач отримав кредит в розмірі
25000,00 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 05.07.2013 року.

Позивач вказує, що відповідачем умови
договору виконувались не належним
чином, у зв'язку із чим, станом на 06.03.2014
року виникла заборгованість в сумі
82844,24 доларів США гривень з яких:

- заборгованість за кредитом - 24150,64
доларів США;

- заборгованість зі сплати процентів -
36797,76 доларів США;

- заборгованість з пені та комісії за
користування кредитом - 21895,84 доларів
США;

З метою забезпечення виконання
боржником своїх зобов'язань, позивачем
було укладено договір поруки із ОСОБА_2.

У зв'язку із викладеним, просять суд
стягнути з відповідача на їхню користь
заборгованість за договором кредиту в
сумі 82844,24 доларів США.

Представник позивач у судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі.

Представник, який діє від імені
відповідачів скерував до суду письмову
заяву з проханням відмовити у
задоволенні позову у зв'язку із
пропуском строків позовної давності,
оскільки позивачу було відомо про
порушення зобов'язання відповідачем ще
в 2008 році. У зв'язку із цим, враховуючи
встановлену за домовленістю сторін
позовну давність у 5 років, її строк
сплинув у 2013 році.

В судовому засіданні представник
відповідачів ОСОБА_3 заперечив, щодо
задоволення позовних вимог позивача.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
укладеного та в установленому порядку
підписаного кредитного договору №
Е/V082719 від 08.07.2008 року відповідачу
ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі
25000,00 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 18,00 %
на рік з кінцевим терміном повернення
05.07.2013 року. (а.с.9-12).

Встановлено також, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань
08.07.2008 року було укладено договір
поруки № Е/V082719 із ОСОБА_2 за умовами
якого поручитель відповідає солідарно
із боржником перед кредитором за
невиконання ним зобов'язання за
договором кредиту.

З розрахунку, який надав позивач
вбачається, що внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов договору,
загальна сума заборгованості за
кредитним договором станом на 06.03.2014
року становить - 82844,24 доларів
США.(а.с.4-5).

Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію, або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, зобов'язання має
виконуватися належним чином до умов
договору та вимог кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Таким чином в судовому засіданні
знайшло своє відображення посилання
позивача про наявну заборгованість за
кредитним договором підтверджене
належними доказами.

Що стосується посилань відповідачів
про сплив позовної давності до вимоги
про стягнення заборгованості за
кредитним договором судом встановлене
наступне.

Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Проте у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до
ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв, ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Користуючись правом на свободу
договору та збільшення строку позовної
давності, сторони кредитного договору
домовились, що строк позовної давності
по вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів,
за даним договором встановлюється
тривалістю в 5 років, що зафіксовано в п
6.7. вказаного договору.

Згідно вимог ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі сплином строку
виконання.

Таким чином, оскільки договором було
встановлено строк виконання
зобов'язання 05.07.2013 року, то і позовна
давність в 5 років повинна
обчислюватись із цього часу, а тому
твердження представника відповідача
про зворотнє не підтверджуються при
дослідженні доказів у справі.

Досліджуючи матеріали справи, було
виявлено, що позивач не зазначив у суді
певні обставини справи та не додав до
своєї позовної заяви інші письмові
документи необхідні для повного та
об'єктивного розгляду справи. Так
відповідачем було надано в якості
письмового доказу копію позовної заяви
про звернення стягнення та рішення
суду із яких вбачається, що 08.07.2008 року в
якості забезпечення виконання
боржником ОСОБА_4 зобов'язань за вище
дослідженим кредитним договором, між
позивачем та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було
укладено договір застави рухомого
майна, а саме автомобіля МАН, моделі
19.464, 2000 року випуску із номером
кузова/шасі НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1 та відповідно напівпричіпа
рефрижератора SCHMITS, 1994 року випуску,
номер кузова/шасі НОМЕР_4, державний
номерний знак НОМЕР_2, що належать їм на
праві приватної власності. Позивач у
своєму позові просив предати в заклад
та звернути стягнення на предмет
застави, тобто на вищевказане рухоме
майно.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівці від 30.09.2010 року, у зв'язку із
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором,
вказаний позов було задоволено,
позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» було
передано в заклад вказане майно та
звернуто на нього стягнення.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту судом цивільних прав
та інтересів є примусове зобов'язання
внатурі.

У відповідності до ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України за
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1. ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Із ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України вбачається, що
реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Порядок реалізації предмета
застави з публічних торгів
встановлюється законом. Якщо сума,
одержана від реалізації предмета
застави, не покриває вимоги
заставодержателя, він має право
отримати суму, якої не вистачає, з
іншого майна боржника в порядку
черговості відповідно до статті 112
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 21 ЗУ «Про заставу»
реалізація заставленого майна
провадиться спеціалізованими
організаціями з аукціонів (публічних
торгів), якщо інше не передбачено
договором, а державних підприємств
та відкритих акціонерних товариств,
створених у процесі корпоратизації,
всі акції яких перебувають у
державній власності, - виключно з
аукціонів (публічних торгів).

Зі слів представника позивача заставне
майно реалізовано не було, проте
остання не надала суду жодних
підтверджуючих чи спростовуючих цей
факт документів. Таким чином, кредитор
вже використав право на забезпечення
своїх вимог щодо погашення сум
заборгованості шляхом звернення
стягнення на заставне майно із
використання однієї з процедур
передбачених законом, а саме
безпосереднім продажем. За таких умов,
у випадку коли є рішення суду про
звернення стягнення на предмет
застави, кредитор позбавлений
можливості вимагати стягнення з
відповідача та його поручителів повної
суми заборгованості за кредитним
договором до реалізації такого майна
та задоволення своїх вимог за його
рахунок. У випадку ж якщо заставне
майно було реалізоване, позивач має
право у відповідності до ч. 4 ст. 591 ЦК
України вимагати стягнення лише тієї
суми, якої не вистачає після реалізації
предмета застави. У іншому випадку
права позивача будуть порушені.

Представником ПАТ КБ «Приватбанк» не
обгрунтував та не надав докази щодо
заявлених вимог у позовній заяві. За
таких умов, у відсутності письмових
доказів про долю заставного майна та
інших обставин наведених вище, суд
позбавлений можливості задовольнити
позов у такому обємі позовних вимог з
якими звернувся позивач та приходить
до висновку про їх необґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 16, 509, 526, 572, 589, 590, 591, 1054
ЦК України, ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернівецької
області шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий суддя С. В.
Мілінчук