Справа № 333/8216/13-ц
Провадження 2/333/226/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого - судді
Холода Р.С.,

при секретарі
Вашато А.Б.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє
особисто та від імені своїх
неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
третя особа: районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському району як орган опіки та
піклування про визнання вселення
незаконним, усунення перешкод у
здійсненні права користування
житловим будинком, шляхом примусового
виселення мешканців без надання іншого
житла та вселення,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2013 року позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє
особисто та від імені своїх
неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
третя особа: районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському району як орган опіки та
піклування про визнання вселення
незаконним, усунення перешкод у
здійсненні права користування
житловим будинком, шляхом примусового
виселення мешканців без надання іншого
житла та вселення посилаючись на те, що
він з 31.03.2012 року є власником 2/3 частин
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_8 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

У липні 2013 року позивач вирішив
заселитися зі своєю родиною до
житлового будинку, в зв'язку з чим
зареєструвався за адресою: АДРЕСА_8.
Але, 23.07.2013 року, ОСОБА_4 разом із своїм
сином не зміг потрапити до будинку, так
як на подвір'ї перебував величезний
пес, замки хвіртці та дверях змінено, а
у будинку мешкають сторонні особи.
Жодних дозволів на вселення, тимчасове
або постійне проживання в будинку
позивач нікому не надавав, правочинів
(договорів) щодо розпорядження або
передачу прав на володіння чи
користування будинком (купівля-продаж,
міна, дарування, оренда, тощо) з жодними
особами не укладав. Питання про
вселення будь-яких осіб до будинку чи
надання їм права (дозволу) на тимчасове
або постійне проживання у ньому з
позивачем не погоджувалося. З усної
бесіди голова квартального комітету
№ 27 Комунарського району м. Запоріжжя
повідомила позивачу, що взагалі не
знає, хто мешкає в будинку.

За захистом своїх прав позивач
звернувся із заявою про вчинення
кримінального правопорушення до
правоохоронних органів. 13.08.2013 року за
заявою ОСОБА_4 слідчим СВ Комунарського
РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій
області було порушено кримінальне
провадження та розпочато досудове
розслідування, під час якого
встановлено, що у будинку без
реєстрації мешкають: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також двоє їх
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Також, з'ясувалося, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
разом із дітьми заселилися до будинку у
червні 2012 року без погодження з
позивачем, але з дозволу його брата -
ОСОБА_8, який суворо їм заборонив
впускати ОСОБА_4 до будинку. 17.09.2013 року,
за результатами проведеного
досудового розслідування, слідчим
було винесено постанову про закриття
кримінального провадження, у зв'язку із
відсутністю в діях відповідачів складу
кримінального правопорушення.

В зв'язку з викладеним, позивач
звернувся до суду і просить визнати
незаконним самовільне вселення
відповідачів до житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_8;
виселити їх із зазначеного будинку без
надання іншого житлового приміщення та
вселити до спірного будинку позивача;
заборонити відповідачам у подальшому
самовільно, без дозволу ОСОБА_4
вселятися до житлового будинку
АДРЕСА_8.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
заяві, просив суд їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позов
визнала в повному обсязі, пояснила, що
вони визнають, що родина ОСОБА_2
вселилась у спірний будинок незаконно
та зобов'язуються звільнити житловий
будинок.

ОСОБА_5 до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином у
встановленому законом порядку, що
підтверджено відповідним
повідомленням, жодних доказів або
заперечень суду не надав.

Третя особа - представник районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району як орган
опіки та піклування - Петренко Г.Ф. до
судового засідання не з'явилась, надала
до суду заяву, в якій просить справу
розглядати за її відсутності, що
стосується захисту інтересів дітей, то
в цій частині проти позову заперечує.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, приходить
до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 31.03.2012 року,
виданого державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Коріняк Е.А., зареєстрованого в
реєстрі за № 3-218, ОСОБА_4 належить 2/3
частини будинку АДРЕСА_8. Право
власності останнього на зазначену
частину будинку підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, видане 29.08.2012 року ОП
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації», номер витягу 35324697 (а.с.
8-9).

З довідки № 215 від 06.08.2013 року, виданої
головою квартального комітету № 27
Комунарського району м. Запоріжжя,
вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_8 (а.с. 12).

Згідно Довідки сектору
адресно-довідкової роботи УДМС України
в Запорізькій області від 10.10.2013 року,
відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_9, відповідач ОСОБА_2
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 (а.с.
17).

17.09.2013 року за результатами проведеного
досудового розслідування, старшим
слідчим Комунарського РВ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області
капітаном міліції Рибенчук Р.О. було
винесено постанову про закриття
кримінального провадження, у зв'язку із
відсутністю в діях відповідачів складу
кримінального правопорушення. Під час
проведення досудового розслідування у
кримінальному провадженні
співробітниками міліції було
здійснено огляд житлового будинку,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_8,
опитано осіб, які перебували в ньому та
встановлено, що у будинку без
реєстрації мешкають: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також двоє їх
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. В
ході опитування з'ясувалося, що ОСОБА_2
та ОСОБА_5 разом із дітьми заселилися до
будинку у червні 2012 року без погодження
з позивачем, але з дозволу його брата -
ОСОБА_8, який суворо їм заборонив
впускати ОСОБА_4 до будинку. Вони
змінили замок на хвіртці огорожі
вказаного домоволодіння, а ключі
останньому не надали. Крім того, на
подвір'я відповідачі випустили велику
собаку породи «Московська вартова»,
яка перешкоджає вільному потраплянню
та пересуванню на територію двора
спірного будинку (а.с 16).

У свідоцтві про право на спадщину від
31.03.2012 року, виданого державним
нотаріусом Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори
Коріняк Є.А., брату позивача - ОСОБА_8
належить 1/3 частина будинку АДРЕСА_8.

Згідно положень ст. 1299 Цивільного
кодексу України, що діяли на момент
прийняття спадщини ОСОБА_8 (до 04.07.2013
року): якщо у складі спадщини, яку
прийняв спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182
Цивільного кодексу України - право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід та припинення
підлягають державній реєстрації.

Статтями 3, 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, права на нерухоме майно та
їх обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном проводиться нотаріусом, яким
вчинено таку дію.

Під час розгляду справи суду не було
надано доказів державної реєстрації
права власності ОСОБА_8 на 1/3 частку
спірного будинку. У технічному
паспорті, виготовленому станом на
29.08.2012 р. та наданому суду, власниками
будинку є: 2/3 частини - ОСОБА_4, 1/3 частини
- ОСОБА_13 (померла мати ОСОБА_4 та
ОСОБА_8).

Таким чином, на момент ухвалення
рішення у справі суд не має доказів
виникнення у ОСОБА_8 права власності на
1/3 частину АДРЕСА_8, яке виникне лише в
момент та виключно за умови його
державної реєстрації в порядку,
визначеному ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» після отримання
Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» при
розгляді спорів про право користування
жилим приміщенням необхідно брати до
уваги, що ст.33 Конституції України
гарантує кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, свободу пересування та
вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу
України власник володіє користується,
розпоряджається своїм майно на власний
розсуд. Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

На підставі ст.391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 109 Житлового кодексу України
передбачено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, встановлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Згідно ст.116 Житлового кодексу України
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень представника відповідача
ОСОБА_3 єдиною підставою для вселення
відповідачів у АДРЕСА_8 була згода
ОСОБА_8 на цей. Враховуючи, що останній
не є особою, яка могла б розпоряджатися
правом власності та користування
зазначеним будинком, або його частиною,
тому відповідачі незаконно та
самоправно вселились у спірний
будинок.

Враховуючи, що відповідачі без жодних
правових підстав, за відсутності
укладеного з позивачем договору найму,
самовільно вселилися до спірного
будинку і незаконно проживають в ньому
по теперішній час та в добровільному
порядку виселитися з нього не бажають,
тому суд дійшов висновку про
необхідність виселити з АДРЕСА_8
ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє особисто та від
імені своїх неповнолітніх дітей:
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей. Аналогічне положення
закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України закріплено
непорушність права власності, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

У відповідності до приписів ст.311
Цивільного кодексу України, ст.155
Житлового кодексу України: житло
фізичної особи є недоторканим, фізична
особа не може бути виселена або іншим
чином примусово позбавлена житла, крім
випадків встановлених законом. Жилі
будинки, що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком, крім
випадків, установлених законодавством.

Згідно до п.4 ч.2 ст.16, ст.ст. 3, 15, 386, 391 ЦК
України власник майна має право
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Судом встановлено, що позивач у
спірному будинку зареєстрований, але
не мешкає.

Враховуючи, що право власності ОСОБА_4
на його частку у спірному будинку не
оспорюються сторонами, тому він має
право на усунення будь-яких перешкод у
користуванні своєю власністю.

З урахуванням встановлення фактів
зміни замків хвіртці огорожі, вхідних
дверей у спірний будинок, наявність у
дворі собаки, яка перешкоджає вільному
потраплянню та пересуванню на
територію домоволодіння, суд вважає
доведеним факт створення з боку родини
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перешкод у
користуванні позивачем часткою жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_8. Оскільки,
на момент розгляду справи відсутні
належні докази визначення порядку
користування жилими приміщеннями за
вказаною адресою, суд виходить з того,
що всі особи, кому належить будинок та
чиє місце проживання зареєстроване за
адресою: АДРЕСА_8, вправі користуватися
усіма жилими приміщеннями, що
розташовані за цією адресою.

За таких умов вимога ОСОБА_4 про
вселення його у зазначений житловий
будинок, а не у відповідну частину (2/3),
підлягає задоволенню в порядку захисту
його права на власність та житлового
права.

Вимога щодо заборони відповідачам у
подальшому самовільно, без дозволу
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, вселятися до
житлового будинку АДРЕСА_8 стосуються
можливих порушень прав позивача з боку
відповідачів у майбутньому, а
відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, тому зазначена
вимога не підлягає задоволенню.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Також, не підлягає задоволенню вимога
ОСОБА_4 щодо визнання незаконним
самовільне вселенням відповідачів до
спірного будинку, так як захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Згідно ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи від шкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Таким чином, на думку суду, обраний
позивачем спосіб захисту, тобто
визнання незаконним самовільне
вселенням відповідачів до спірного
будинку, не передбачений ЦПК України.

Оцінюючи в сукупності всі докази у
справі, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню,
а саме: ОСОБА_4 необхідно усунути
перешкоди у володінні та користуванні
спірним будинком шляхом вселення
позивача з одночасним виселенням з
будинку відповідачів без надання
іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 109, 116, 150, 155 ЖК України, ст. ст. 3, 15, 16,
182, 311, 315, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.
ст. 4, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє
особисто та від імені своїх
неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, третя особа: районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району як орган
опіки та піклування про визнання
вселення незаконним, усунення перешкод
у здійсненні права користування
житловим будинком, шляхом примусового
виселення мешканців без надання іншого
житла та вселення - задовольнити
частково.

Виселити з житлового будинку АДРЕСА_8,
без надання іншого житлового
приміщення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітніх
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вселити до житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_8,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод