Справа № 594/50/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року

Борщівський районний суд
Тернопільської області

в складі: головуючого судді Денисової
Т.С.

з участю секретаря Козар Т.І.

провівши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Борщеві
заочний розгляд цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
на його користь заборгованість за
договором позики у сумі 27452 грн.
основного боргу та три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 844,58
грн. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 за
письмовими розписками отримав 26 червня
2012 року 14752 грн. позики на строк два
місяці, 29 березня 2013 року - 12700 грн. також
на строк два місяці, а всього 27452 грн. На
його вимогу ОСОБА_2 відмовляється
повернути заборгованість, тому просить
позов задовольнити, а також стягнути
судові витрати.

Сторони в судове засідання не прибули.

Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву, в
якій просить справу розглядати у його
відсутності, позов підтримує, просить
задовольнити позов з підстав,
наведених у позовній заяві.

Відповідача ОСОБА_2 двічі повідомлено
про час та місце розгляду справи за
адресою його місця проживання,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку, однак відповідач
відсутній. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК
України суд вважає, що судовий виклик
двічі вручений відповідачу належним
чином, а тому ухвалив провести заочний
розгляд справи..

Суд, дослідивши матеріали справи,
докази, надані позивачем з позовною
заявою, вважає, що позовні вимоги
підлягають до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно письмових розписок, складених
відповідачем ОСОБА_2 та долучених до
матеріалів справи, позивач ОСОБА_1
двічі позичав відповідачу ОСОБА_2
грошові кошти, а саме, 26 червня 2012 року
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 14752 грн., які
зобов'язався повернути через два
місяці, 29 березня 2013 року - отримав
позику в сумі 12700 грн., які також
зобов'язався повернути через два
місяці.

Отже, між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 склалися
договірні правовідносини зі взаємними
правами та обов'язками.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Як вбачається з ч.2 ст. 1047 Цивільного
кодексу України, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження вимог названого
закону відповідач видав позивачеві дві
розписки від 26 червня 2012 року та 29
березня 2013 року, які ні ким не
оспорюються.

У відповідності до ст. 1049 Цивільного
Кодексу, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, невиконання зобов'язання є
порушенням зобов'язання.

Всупереч зазначеним нормам закону
відповідач не виконав зобов'язання за
договором позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вищенаведене та беручи до
уваги, що право позивача порушене і
підлягає захисту, суд вважає, що з
відповідача слід стягнути в користь
позивача суму боргу що складає 27452 грн.
за розписками від 26 червня 2012 року та 29
березня 2013 року, а також три проценти
річних від простроченої суми в розмірі
844,58 грн., що загалом становить 28296,58 грн.

Судові витрати слід стягнути з
відповідача в користь позивача.

На підставі ст.ст.11,15,16,509,526,610,1046,1047,1049,1050
ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,224
ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
жителя АДРЕСА_2, 27452 (двадцять сім тисяч
чотириста п'ятдесят дві) гривні 58 коп.
боргу за договорами позики від 26 червня
2012 року та 29 березня 2013 року, та 844
(вісімсот сорок чотири) гривні
нарахованих трьох процентів річних від
простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 282,97
грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
позивачем може бути подана протягом
десяти днів з дня отримання його копії
через Борщівський районний суд до
апеляційного суду

Відповідачем може бути подано заяву
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду
Денисова Т. С.