Справа №474/698/13-ц 06.02.2014 06.02.2014 06.02.2014
Провадження № 22ц/784/462/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

6 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 11 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог - Держземагенства у
Врадіївському районі Миколаївської
області, Кумарівської сільської ради
Врадіївського району Миколаївської
області про поділ земельної ділянки ,-

В С Т А Н О В И Л А:

9 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про реальний поділ
земельної ділянки, що розташована на
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності відповідно
до Державного акту на землю від 24
червня 1994 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що вона з ОСОБА_4 у період з 14 квітня
1987 року по 25 серпня 2011 року перебували
у шлюбі. За цей час ними була придбана
зазначена земельна ділянка та
приватизована на ім'я відповідача.

Посилаючись на вищевикладене та
положення ст.ст. 60, 61СК України
позивачка просила суд провести
реальний поділ цієї земельної ділянки,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності подружжя, виділивши
їй частку в розмірі 0,125 га під
багаторічними насадженнями, а
відповідачу частку в розмірі 0,11 га під
будівлями і господарськими спорудами
та 0,015 га під багаторічними
насадженнями.

Рішенням Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 11
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з
поважної причини самостійного
заробітку.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Законом України від 11 січня 2011 року
№ 29-У1 «Про внесення зміни до статті 61
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя», який набрав
чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК
України доповнено частиною 5, якою
визначено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є земельна
ділянка, набута внаслідок безоплатної
передачі її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 14 квітня 1987
року між позивачем та відповідачем
було укладено шлюб, який за рішенням
Первомайського міськрайонного суду
від 25 серпня 2011 року було розірвано,
вказане рішення набрало законної сили 6
вересня 2011 року (а.с.5).

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії МК
№ 570 від 24 червня 1994 року ОСОБА_4 на
підставі рішення виконкому
Кумарівської сільської ради н/д від 28
лютого 1994 року № 8 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,25 га по АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с.43).

Відповідно до даних Первомайського
міжміського бюро технічної
інвентаризації, нерухоме майно по
АДРЕСА_1 не за інвентаризовано та не
зареєстровано (а.с.9).

Згідно довідки Кумарівської сільської
ради № 226 від 11 листопада 2013 року
власник та статус земельної ділянки
розміром 0.25 га, що належить відповідачу
на праві приватної власності не
змінювався (а.с. 65).

Спірна земельна ділянка належить
відповідачу на праві приватної
власності шляхом її приватизації.

З огляду на наведені норми закону та
встановлені судом обставини, місцевий
суд дійшов правильного висновку, що
спірна земельна ділянка, яка одержана
відповідачем в 1994 році внаслідок
безоплатної приватизації є його
особистою приватною власністю,
нерухоме майно на цій земельній
ділянці за будь-ким із подружжя не
зареєстровано, а тому спірна земельна
ділянка не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Доводи ОСОБА_3 про те, що житловий
будинок, що збудований на спірній
земельній ділянці вона разом з
відповідачем під час шлюбу купила у
попереднього власника ОСОБА_5
будь-якими належними та допустимими
письмовими доказами не підтверджено.

Посилання позивачки на дані
Кумарівської сільської ради про те, що
до жовтня 1989 року будинок та
присадибна земельна ділянка загальною
площею 0.63 га по АДРЕСА_1 належали ОСОБА_5
та дані погосподарської книги з
аналогічним записом не є
підтвердженням факту переходу права
власності на рухоме майно від однієї
особи до другої. Ці письмові докази не
підтверджують прав власності на
нерухоме майно та факту відчуження
власником свого майна.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку, що місцевий
суд ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстави для скасування
рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Врадієвського районного суду
Миколаївської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді