АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/816/14 Справа №
інстанції - Слюсар Л.П.
Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Територіальної
громади в особі Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську
ради, треті особи: Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, Шоста Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання права за ним власності на
спадкове майно за заповітом,
посилаючись на те, що його дядько
ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 3 березня 1994 року, виданого Трестом
«Дніпроважбуд» на підставі
розпорядження від 3 березня 1994 року № 295
є власниками однокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Після смерті дружини його
дядько отримав в нотаріальній конторі
відповідне свідоцтво на ? частину
вказаної квартири та заповідав всю
зазначену квартиру йому, однак, після
смерті дядька йому було відмовлено в
нотконторі у видачі свідоцтва,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи на квартиру, тому він
вимушений звернутися до суду (а.с.3-5).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно -
відмовлено в повному обсязі (а.с.69-71).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 74-78).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого Трестом
«Дніпроважбуд» 03 березня 1994 року, на
підставі розпорядження № 295 від 03
березня 1994 рокуАДРЕСА_1 належала ОСОБА_3
та ОСОБА_4 (а.с.7). ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.11). Після її
смерті, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 07
вересня 2009 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Черненко І.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1346,
спадкоємцем зазначеного в заповіті
всього майна ОСОБА_4 є її чоловік
ОСОБА_3, спадкове майно на яке видано
свідоцтво, складається з: ? частки
квартири АДРЕСА_1 (а.с.12). Державна
реєстрація зазначеного права
власності в КП МБТІ не здійснювалася.
Відповідно до технічного паспорту на
спірну квартиру, виготовленого станом
на 23.11.2012 року власниками квартири є
ОСОБА_4 -1/2 частки і ОСОБА_3 -1/2 частки
(а.с.8-10). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (
а.с.13).

Відповідно до заповіту від 31.10.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за №1169,
ОСОБА_3 на випадок своєї смерті
призначив спадкоємцем всього майна,
яке буде належати йому на день його
смерті, де б воно не знаходилося і з
чого б воно не складалось, а також все
те, на що він за законом матиме право
ОСОБА_2 ( а.с.14,15).

Згідно спадкової справи №322/2012 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3,
заведеної Шостою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою, 08.05.2012
року з заявою про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3 звернувся
ОСОБА_2.

Відповідно до Постанови про відмову
у вчиненні нотаріальних дій 22 травня 2013
року №1107/02-31, державним нотаріусом І.М.
Черненко було відмовлено ОСОБА_2 у
вчиненні нотаріальних дій - у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1, після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року, у зв'язку з тим, що у спадкоємця
відсутні правовстановлюючі документи
на спадкове майно ( а.с.16) .

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
спадкодавець ОСОБА_3 хоча і отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно - ? частину
квартири АДРЕСА_1, яке відкрилося після
смерті його дружини ОСОБА_4, однак
державна реєстрація нерухомого майна в
КП ДМБТІ ним не здійснена, отже він не
набув права власності на спадкове
майно, й відповідно підстави для
задоволення позову - відсутні.

При цьому суд посилався на Постанову
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7, ст. 1296 ЦК України,
відповідно до якої спадкоємець, який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину. Якщо
спадщину прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається кожному з них із визначенням
імені та часток у спадщині інших
спадкоємців. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину. Згідно
статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається на ім'я
кожного з них, із зазначенням імені та
частки у спадщині інших спадкоємців.
Статтею 1299 ЦК України передбачено, якщо
у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна.

Однак з вказаними висновками суду 1
інстанції не погоджується колегія
суддів, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про право власності
на житло, виданого Трестом «
Дніпроважбуд» 03 березня 1994 року, на
підставі розпорядження від 03 березня
1994 року № 295 квартира АДРЕСА_1 належала
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно витягу з реєстру права
власності на нерухоме майно, виданого
КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
Ради від 09.06.2009 року, квартира АДРЕСА_1,
зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ?
частці за кожним (а.с. 45).

Після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 07 вересня 2009 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Черненко І.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1346, яка
складається з ? частки квартири
АДРЕСА_1 (а.с.12).

Заповітом від 31.10.2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3
на випадок своєї смерті призначив
спадкоємцем всього майна, яке буде
належати йому на день його смерті, де б
воно не знаходилося і з чого б воно не
складалось, а також все те, на що він за
законом матиме право ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, після
чого позивач звернувся нотаріальної
контори з відповідною заявою, однак
Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій 22 травня 2013 року
№1107/02-31, державним нотаріусом І.М.
Черненко йому було відмовлено у
вчиненні нотаріальних дій - у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на спірну квартиру, у зв'язку
з тим, що у спадкоємця відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно.

Враховуючи, що ст. 1299 ЦК України, якою
було передбачено зобов'язання
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна, на яку
посилається суд 1 інстанції - виключена
згідно із Законом України від 04.07.2013 р.
N 402-VII, а також, що п. 1 ст. 2 Закону N 1878
(Закону України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень"), передбачено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, тобто визнання
державою права власності, то суд 1
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що спадкодавець ОСОБА_3 не набув
права власності на спадкове майно,
оскільки ОСОБА_3 ? частка квартири
АДРЕСА_1 належала на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 03.03.1994
року, а ? - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 07
вересня 2009 року, і відповідно він був
єдиним власником зазначеної квартири.

За таких обставин висновки суду 1
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи, а тому колегія
суддів вважає, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, і згідно із п. 3, 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, а саме рішення про визнання за
позивачем право власності в порядку
спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, на
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: 1 -
коридору, площею 4,1 кв. м., 2 - санвузлу,
площею 3,6 кв. м., 3 - комори, площею 1,4 кв.
м., 4 - кухні, площею 7,6 кв. м., 5 - житлової
кімнати, площею 21,5 кв. м., І - балкону,
площею 1,0 кв. м., житловою площею 21,5 кв.м.,
загальною площею 39,2 кв.м.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, на
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: 1 -
коридору, площею 4,1 кв. м., 2 - санвузлу,
площею 3,6 кв. м., 3 - комори, площею 1,4 кв.
м., 4 - кухні, площею 7,6 кв. м., 5 - житлової
кімнати, площею 21,5 кв. м., І - балкону,
площею 1,0 кв. м., житловою площею 21,5 кв.м.,
загальною площею 39,2 кв.м.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді :