Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/5548/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Гриновця Б.М., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виконання
грошового зобов'язання -

в с т а н о в и
л а:

оскаржуваним рішенням задоволено
зазначений позов. Стягнуто із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 19000 доларів США, що
становить згідно курсу Національного
Банку України 151867 грн., три відсотки
річних в сумі 13678,08грн. та інфляційні
втрати в сумі 20502,03 грн.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, просить його
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Зазначає,
що суд невірно встановив фактичні
обставини справи, неправильно
застосував норми матеріального права.
Зокрема вказує на те, що не брав на себе
жодного грошового зобов'язання, а
видана позивачем розписка є попереднім
договором про купівлю-продаж
автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5 на
підтримання скарги, ОСОБА_2 і його
представника ОСОБА_3 на її заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів не знаходить достатніх підстав
для її задоволення з огляду на такі
мотиви.

Встановлено, що 10.12.2009 року
відповідачем була видана позивачу
боргова розписка, за умовами якої він
взяв зобов'язання до 01.01.2010 року
виплатити 19000 доларів США за належний
ОСОБА_2 автомобіль марки «ВМW 7300»,
державний номер НОМЕР_1, 2001 року
випуску, виручених від його продажу
ОСОБА_6 На виконання цих умов ОСОБА_2
надав відповідну довіреність ОСОБА_6

Із матеріалів справи також випливає, що
ОСОБА_4 зазначені в розписці грошові
кошти ОСОБА_2 не надав, автомобіль не
повернув, місце знаходження автомобіля
сторонам не відоме, як не відоме місце
перебування ОСОБА_6

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Зі змісту ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
убачається, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства у
встановлений строк.

Встановлено, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання виконав, надав ОСОБА_4
спірний автомобіль і уповноважив
ОСОБА_6 відповідною довіреність на
вчинення певних дій щодо автомобіля.
Натомість ОСОБА_4 свого обов'язку про
надання 19000 доларів США за автомобіль
не виконав, не надавши ні грошових
коштів ні сам автомобіль.

Статтею 545 ЦК України врегульовано
питання підтвердження виконання
зобов'язання.

Як зазначалося вище, ОСОБА_4 не
підтвердив виконання зобов'язання у
спосіб, передбачений ст. 545 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 відбулось не
грошове зобов'язання, а правовідносини
щодо укладання попереднього договору
купівлі - продажу автомобіля,
суперечать матеріалам справи та
фактичним відносинам сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім договором є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Як убачається із змісту розписки від
01.12.2009 року, ОСОБА_4 взяв на себе
зобов'язання розрахуватися з ОСОБА_2 за
наданий йому спірний автомобіль до
01.01.2010 року у сумі 19000 доларів США.

Отже, дії сторін були спрямовані не на
досягнення умов, на яких в майбутньому
мав укладатися основний договір, а
відносини щодо передачі грошових
коштів за конкретне майно.

За таких обставин відповідальність
ОСОБА_4 має ґрунтуватися на нормах, що
передбачає порушення грошового
зобов'язання.

Так як суд вірно застосував ці норми, то
рішення слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Не відповідають матеріалам справи
твердження апелянта щодо пропуску
позивачем позовної давності, оскільки
право ОСОБА_2 було порушено 01.01.2010 року,
а до суду він звернувся у межах
трьохрічного строку 26.12.2012 року.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: