АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-774/1652/14
Головуючий у першій інстанції: Мовчан
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської
С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхий О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи - виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради,
Управління Держкомзему у м.
Дніпропетровську про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом посилаючись на
те що, їй, ОСОБА_4, належить на праві
власності 14/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1; у 1999 році вона здійснила
приватизацію земельної ділянки, на
який розташована належна їй частина
домоволодіння. Відповідач ОСОБА_3 у 2008
p. придбав частину спірного
домоволодіння і відповідну земельну
ділянку під вказаним домоволодінням, а
в 2009 р. відповідач самовільно встановив
огорожу на території загального
користування і тим самим створив
перешкоди позивачці у користуванні та
володінні власністю, а саме, обмежив
прохід до приватизованої земельної
ділянки, яка розташована в кінці
території домоволодіння. У зв'язку з
чим, позивачка просила суд усунути їй
перешкоди у володінні та користуванні
земельною ділянкою загального
користування площею 0,0016 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ОСОБА_3 знести самовільно
встановлену огорожу (дві хвіртки) та
забезпечити безперешкодний прохід по
земельній ділянці загального
користування площею 0,0016 га.

Заперечуючи проти первісного позову,
ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та зобов'язання вчинити певні
дії, посилаючись на те, що відповідно до
договору купівлі - продажу від 11.11.2008
року, укладеного між ним, ОСОБА_3, та
ОСОБА_5, він придбав у власність 32/100
частини домоволодіння (житловий
будинок із допоміжними спорудами) та
земельні ділянки 0,0124 га і 0,0411 га,
розташовані по АДРЕСА_1. Відповідно до
акту встановлення існуючих зовнішніх
меж земельної ділянки в натурі від
12.08.1998 року, яким встановлені межі
земельних ділянок та земель загального
користування, до земель загального
користування відноситься земельна
ділянка, зазначена на плані цифрами 15-16
і 17 -18, та яка незаконно була
приватизована ОСОБА_4. Збудувавши на
незаконно приватизованій земельній
ділянці цегляну будівлю душу,
позивачка обмежила собі прохід до
земельної ділянки (городу), а також,
позбавила його, відповідача,
можливості користуватись даною
земельною ділянкою загального
користування та позбавила проходу до
допоміжних будівель домоволодіння. У
зв'язку з чим, відповідач вважає, що
позивачкою порушено його право на
користування земельною ділянкою
площею 0,0124 га, яка належить йому
відповідно до договору купівлі-продажу
від 11.11.2008 року, оскільки на даній
земельній ділянці позивачкою
незаконно збудовано частину стіни
житлової будівлі, позначеної на плані
земельної ділянки літерою «а-1».
Ухвалою місцевого суду від 20 березня 2013
року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 в
частині розгляду позовних вимог щодо
усунення ОСОБА_3 перешкод у володінні і
користуванні земельною ділянкою
загального користування площею 4,5 м.
кв., в частині зобов'язання ОСОБА_4
знести цегляний душ позначений на
плані земельної ділянки літерою «Ш» та
усунення ОСОБА_3 перешкоди у володінні
і користуванні земельною ділянкою
площею 0,0124 га., шляхом зобов'язання
ОСОБА_4 знести стіну будинку, об'єднано
в одне провадження з первісним позовом
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року,
у якому виправлено описку ухвалою того
ж суму від 23.12.2013 року, позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про усунення

перешкод у користуванні земельною
ділянкою задоволено, усунуто ОСОБА_4
перешкоди у володінні та користуванні
земельною ділянкою загального
користування площею 0,0016 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1; зобов'язано
ОСОБА_3 знести самовільно встановлену

огорожу у вигляді двох дерев»яних
хвірток, які розташовані на земельній
ділянці загального користування, зі
сторони виходу на город та зі сторони
входу з подвір»я, площею 0,0016 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1, та не
перешкоджати вільному пересуванню
ОСОБА_4 по земельній ділянці загального
користування площею 0,0016 га, що
знаходиться за вказаною адресою. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4

Михайлівни про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення зустрічного позову у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 14 жовтня 1996 року,
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Ленінської ради
народних депутатів від 21 червня 1996 року
за № 212/1, та записаного в реєстрову
книгу № 610 за реєстровим № 72, ОСОБА_4
належить на праві власності 14/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Земельна ділянка загальною площею 0,0249
га, на якій розташована належна
позивачці частина вказаного вище
домоволодіння, належить ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю від 22
квітня 1999 року, який зареєстровано в
книзі записів державних актів на право
власності на землю за №022985 (а.с. 12).
Належна позивачці на праві власності
земля складається з трьох ділянок, що
відокремлені одна від одної на
місцевості та знаходять у межах
домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу належить 32/100 частини
домоволодіння (житловий будинок із
допоміжними спорудами) та земельні
ділянки площами 0,0124 га і 0,0411 га, що
розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 43 - 45).

Відповідно до акту встановлення меж
земельної ділянки в натурі від 12.08.1998
року та доданого до нього плату,
визначені межі земель загального
користування у домоволодінні АДРЕСА_1
(а.с.18).

Судом встановлено, що між сторонами,
які є суміжними землевласниками, виник
спір щодо користування земельною
ділянкою загального призначення та
користування позивачкою частиною
належної їй на праві власності
земельної ділянки, межі якої позначені
в державному акті на праві приватної
власності на землю від 22 квітня 1999 року
під літерами К-М-Л. Спір з іншими
співвласниками домоволодінні АДРЕСА_1 -
відсутній.

Судом також встановлено, а сторонами
визнана та обставина, що на земельній
ділянці, яка перебуває у загальному
користуванні сторін, площею 0,0016 га
(межі якої позначені в плані земельної
ділянки, який є додатком до акту
встановлення існуючих зовнішніх меж
земельної ділянки в натурі від 12.08.1998
року, під літерами Г-Д-Е) з боку частини
домоволодіння, що належить
відповідачеві ОСОБА_3 встановлена
огорожа у вигляді двох хвірток,
обладнаних засобами для замикання,
внаслідок чого позивачка ОСОБА_4
позбавлена вільного пересування по
вказаній земельній ділянці загального
користування та позбавлена вільного
доступу до належної їй на праві
власності частини земельної ділянки,
межі якої позначені в державному акті
на праві приватної власності на землю
від 22 квітня 1999 року під літерами Д-Е-Ж-3.

Судом також встановлено, що обладнання
земельної ділянки загального
користування, площею 0,0016 га, огорожею у
вигляді двох хвірток було здійснено
без погодження з позивачкою, що
стверджується, зокрема, актом
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 15 жовтня 2012 року (а.с.
21), протоколом про адміністративне
правопорушення № 315 від 19 жовтня 2012
року та постановою про накладення
адміністративного стягнення № 35 ВІД 19
жовтня 2012 року, якою на відповідача
ОСОБА_3 накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу за
самовільне зайняття земельної ділянки,
встановлення огорожі на спірній
земельній ділянці та порушення вимог
ст.ст. 125, 126, 211 Земельного Кодексу
України (а.с. 23-24).

10.10.2008 року КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради було виготовлено
технічний паспорт на домоволодіння, що
розташоване у АДРЕСА_1 (а.с.5-11). З даного
технічного паспорту, матеріалів
геодезичних вишукувань та перенесення
меж земельної ділянки (а.с. 90-100),
технічного звіту щодо геодезичної
зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1
(а.с. 89), зокрема, вбачається, що цегляний
душ позначений на плані земельної
ділянки літерою «Ш» і будинок літ.
«а-1» розташовані на земельній ділянці,
що належить на праві власності
позивачці за первісним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 120 ЗК України,
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то у разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розмішені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Згідно ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог п. «г» ч.І ст.96 ЗК
України землекористувачі зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Згідно ст. 212 ЗК України приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки. Повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у її сукупності, враховуючи, що
спірною огорожею (у вигляді двох
хвірток), що розташована на земельній
ділянці загального користування
площею 0,0016 га, фактично створюються
перешкоди позивачці у користуванні
частиною належної їй на праві
власності земельної ділянки через
обмеження вільного пересування
ділянкою загального користування,
місцевий суд дійшов правильного
висновку про наявність підстав для
задоволення первісного позову та
ухвалив законне рішення, яким усунуто
ОСОБА_4 перешкоди у володінні та
користуванні земельною ділянкою
загального користування площею 0,0016 га,
що знаходиться по АДРЕСА_1, зобов'язано
ОСОБА_3 знести самовільно встановлену
огорожу у вигляді двох дерев»яних
хвірток, які розташовані на земельній
ділянці загального користування, зі
сторони виходу на город та зі сторони
входу з подвір»я, та не перешкоджати
вільному пересуванню ОСОБА_4 по
вказаній вище земельній ділянці
загального користування.

Також місцевий суд дійшов
обґрунтованого та законного висновку
про необхідність відмови у задоволені
зустрічних позовних вимог щодо
зобов'язання ОСОБА_4 знести цегляний
душ, позначений на плані земельної
ділянки літерою «Ш», усунення ОСОБА_3
перешкоди у володінні і користуванні
земельною ділянкою площею 0,0124 га.,
шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести
стіну будівлі, позначеної на плані
літерою «а-1».

Надавши належної оцінки показам свідка
ОСОБА_5, зважаючи на зміст технічного
паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність тверджень
відповідача щодо наявності між
колишніми власниками домоволодіння
домовленості про встановлення спірної
огорожі.

Крім того, колегія приймає до уваги, що
хвіртки обладнані засобами для
замикання, внаслідок чого позивачка
ОСОБА_4 позбавлена вільного
пересування по земельній ділянці
загального користування.

Посилання апелянта на те, що душ,
позначений на плані земельної ділянки
літерою «Ш», та частина будівлі літ.
«а-1» знаходяться за межами належних
позивачці земельних ділянок, - є
безпідставними, спростовуються
наведеними вище письмовими доказами.
Колегія зауважує, що клопотання про
призначення відповідної судової
експертизи для підтвердження доводів
відповідача заявлене не було.

Крім того, місцевий суд дійшов
правильного висновку про те, що
вказані об'єкти нерухомого майна
побудовані на земельній ділянці згідно
із метою використання такої земельної
ділянки; твердження відповідача за
первісним позовом про порушення його
прав, створення йому перешкод у зв»язку
з наявністю зазначених об»єктів
нерухомого майна, є безпідставним і
недоведеним.

Посилання апелянта на неправомірну
відмову суду у прийнятті до спільного
розгляду з первісним позовом
зустрічної позовної заяви в частині
вимог щодо визнання недійсним
державного акту про право приватної
власності позивачки за первісним
позовом на землю, скасування рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
25.02.1999 року за №308 про передачу
земельної ділянки у приватну власність
позивачки, зобов»язання управління
Держкомзему у м. Дніпропетровську
скасувати державну реєстрацію
державного акту на право власності на
земельну ділянку, - є безпідставними та
не спростовують правильність
наведених вище висновків суду.

Крім того, місцевий суд правомірно
зазначив, що у випадку встановлення в
судовому порядку обставин щодо
незаконності рішення органу місцевого
самоврядування із приводу
приватизації земельної ділянки ОСОБА_4
та визнання недійсним державного акту
на право приватної власності на землю
серія ДП Д* № 022985 від 22 квітня 1999 року,
відповідач за первісним позовом не
позбавлений права звернутись до суду
із заявою про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги
ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення ухвалено у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді