АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/390/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та її
представника - адвоката ОСОБА_2,

представника Хмельницької міської
ради - Окарської І.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Хмельницькій області до
ОСОБА_1, треті особи без самостійних
вимог - ОСОБА_4, Хмельницька міська рада,
про знесення самочинного будівництва з
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 грудня 2013
року, -

встановила:

В серпні 2013 року інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Хмельницькій області (далі -
інспекція) звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_1 про знесення належного їй
самочинно збудованого гаражу,
розташованого по АДРЕСА_1

На підтвердження позовних вимог
позивач зазначив, що відповідач
самочинно побудував гараж на земельній
ділянці, яка йому не належить, без
відповідних дозвільних документів, на
письмові вимоги про усунення порушень
не відреагував.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 12 грудня 2013
року позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_1 знести самочинно збудовану
господарську будівлю-гараж загальною
площею 25,6 кв.м. по АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір
в розмірі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів
апелянт зазначив, що судом невірно
застосовано норми матеріального права,
а саме ст. 376 ЦК України, оскільки справа
не містить об'єктивних даних, які
підтверджують факт самочинного
будівництва, а саме, відсутні дані про
те, що спірний гараж розташований на
земельних ділянках ОСОБА_4 та
Хмельницької міської ради; немає даних
про істотне порушення будівельних норм
і правил при будівництві спірного
об'єкту; судом не з'ясована можливість
усунути порушення без знесення
будівлі, шляхом проведення перебудови;
посилання суду на те, що вона була
притягнута до адміністративної
відповідальності за здійснення
самочинного будівництва безпідставне,
оскільки постанови про накладення на
неї адміністративних стягнень за
порушення законодавства в сфері
будівництва були скасовані судом в
зв'язку з їх незаконністю.

В суді ОСОБА_1 та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Заперечуючи проти скарги інші
учасники процесу пояснили, що рішення
суду є законним та обґрунтованим,
відповідає фактичним обставинам
справи, тому підстави для його
скасування відсутні.

Заслухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
дослідив обставини справи, допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до п. 30 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6
„Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)" (далі - постанова Пленуму
№6) правила статті 376 ЦК України про
наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК та
Законом №3038-VI „Про регулювання
містобудівної діяльності".

Судом встановлено, що протягом
2001-2002 років ОСОБА_1 на земельній
ділянці, розташованій поблизу її
квартири, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, побудувала господарську
будівлю - гараж, площею 25,6 м.кв.

Задовольняючи позов суд виходив з
того, що матеріалами справи доведено
факт порушення відповідачем
містобудівного законодавства, а саме
здійснення протягом 2001 - 2002 років
самочинного будівництва гаража та
відмову добровільно усунути порушення,
в зв'язку з чим відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.
376 ЦК України, Закону України „Про
регулювання містобудівної діяльності"
гараж підлягає знесенню.

Однак такі висновки суду є
помилковими.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦПК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за собою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону
України „Про регулювання
містобудівної діяльності" у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Пунктом 5 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №6 „Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва), зокрема, встановлено, що
відповідно до положень статті 38 Закону
№3038-VІ право на звернення до суду з
позовом про знесення самочинно
збудованих об'єктів містобудування
належить також відповідним інспекціям
державного архітектурно - будівельного
контролю. Такий позов може бути
пред'явлено до суду у разі, якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.
Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини 7 статті 376 ЦК України,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви інспекції, підставою визнання
будівництва самочинним в даному
випадку є те, що ОСОБА_1 не виконала
вимоги позивача про усунення виявлених
ним порушень, викладені у відповідному
приписі від 31.10.2012 року, а саме
будівництво протягом 2001-2002 років
гаража без дозвільних документів, за що
відповідача було притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Однак ці обставини не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

В матеріалах справи міститься акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
31.10.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1
протягом 2001-2002 років здійснила
будівництво господарської будівлі
загальною площею 25,6 кв.м. по АДРЕСА_1 без
права на виконання будівельних робіт,
чим порушила п.1 ч.1 ст.34 Закону України
„Про регулювання містобудівної
діяльності", також в забудовника
відсутній документ, який посвідчує
його право на земельну ділянку, на якій
побудований гараж.

Того ж дня інспекцією було
складено припис про усунення порушення
вимог законодавства до 31.12.2012 року. При
цьому в приписі не конкретизовано
заходи, які слід вжити ОСОБА_1 з метою
усунення порушень.

Актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
17.07.2013 року було встановлено, що
відповідачем не виконано вимоги
припису інспекції від 31.10.2012 року.

На підставі проведеної перевірки
постановою від 22.07.2013 року ОСОБА_1 була
притягнута до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188
- 42 КУпАП у вигляді 5100 грн. штрафу.

Судом першої інстанції
вищевказані обставини були наведені на
підтвердження проведення відповідачем
самочинного будівництва гаража.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд не взяв до уваги ту обставину,
що вказана вище постанова від 22.07.2013
року про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності
була скасована постановою
Хмельницького міськрайонного суду від
16.09.2013 року в зв'язку з відсутністю в
діях відповідача складу
адміністративного правопорушення. При
цьому судом було встановлено, що
відповідач не порушувала вимоги п. 1 ч. 1
ст. 34 Закону України „Про регулювання
містобудівної діяльності", тому припис
про усунення порушень містобудівного
законодавства від 31.10.2012 року є
безпідставним.

Судом також була скасована
постанова від 13.11.2012 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.5 ст.96 КУпАП в зв'язку з відсутністю в
її діях складу адміністративного
правопорушення. При цьому суд в своїй
постанові від 14.03.2013 року встановив, що
діючим на час побудови відповідачкою
спірного гаража законодавством (2001-2002
роки) не було передбачено направлення
повідомлення про початок будівельних
робіт.

Таким чином, оскільки судами було
встановлено неправомірність
прийнятого припису від 31.10.2012 року,
невиконання якого стало підставою для
звернення інспекції до суду з
позовними вимогами про знесення
самочинного будівництва, тому висновки
суду в цій частині щодо законності
вимог позивача є помилковими.

Як слідує з наданих інспекцією на
вимогу апеляційного суду документів,
істотного порушення будівельних норм і
правил при будівництві спірного гаража
встановлено не було.

Судом першої інстанції також не
досліджувалося питання про можливість
перебудови спірного об'єкту.

В суді апеляційної інстанції
сторони не зверталися із завою про
проведення судової експертизи для
з'ясування можливості проведення
перебудови, хоча таке право їм було
роз'яснено в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, а ОСОБА_1 проти проведення
перебудови заперечила.

Справа також не містить
об'єктивних даних щодо правового
статусу земельної ділянки, на якій
розміщено гараж.

Листом завідуючого відділом
земельних ресурсів та земельної
реформи Хмельницької міської ради від
07.11.2002 року, адресованим ОСОБА_4
повідомляється, що гараж, побудований
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, знаходиться на
земельних ділянках ОСОБА_4 та ОСОБА_6
Однак справа не містить належних та
допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57,
58 ЦПК України щодо належності вказаної
земельної ділянки або її частини
конкретній особі, її площі та
конфігурації (правовстановлюючі
документи, план-схеми земельних
ділянок, висновки експерта).

З наданих на вимогу апеляційного
суду Хмельницькою міською радою
документів щодо правого статусу
земельної ділянки вбачається, що на
підставі рішення виконкому
Хмельницької міської ради №787 від
11.10.2001 року ОСОБА_4 в порядку
приватизації передано у власність
земельну ділянку площею 0,0168 га,
розташовану по АДРЕСА_1, яка раніше їй
належала на праві користування.

При цьому об'єктивних даних щодо
місця розташування, розмірів та
конфігурації земельної ділянки ОСОБА_4,
земельних ділянок інших власників
квартир у вищевказаному житловому
будинку та Хмельницької міської ради
матеріали справи не містять, надати
відповідні докази в суд сторони не
змогли в зв'язку з відсутністю у них
таких доказів.

Учасники процесу не скористалися
правом на звернення до суду із заявою
про призначення судової експертизи з
метою встановлення можливого
порушення прав власників та
користувачів земельної ділянки, на
якій збудовано спірну споруду, хоча
таке право їм було роз'яснено
апеляційним судом в порядку ч. 4 ст. 10
ЦПК України.

Також слід зазначити, що закон
надає право особам, які вважають, що
самочинним будівництвом було порушено
їх права, звертатися з вимогою про їх
усунення, однак інші особи, крім
інспекції, не зверталися до суду з
вимогою до ОСОБА_1 про знесення
самочинно побудованого гаража.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
об'єктивних даних, які б вказували на
порушення самочинним будівництвом
прав осіб, які приймають участь у
справі, тому підстав для задоволення
позовних вимог інспекції колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 грудня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Хмельницькій області до
ОСОБА_1, треті особи без самостійних
вимог - ОСОБА_4, Хмельницька міська рада,
про знесення самочинного будівництва
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук