Справа № 183/3995/14
№ 2/183/2955/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Березюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину дарування ? частини квартири
ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить розірвати договір дарування?
частини квартири АДРЕСА_1від 05
В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що 14 червня 1996 року він та
його дружина ОСОБА_3, перебуваючи у
шлюбі придбали за спільні кошти
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу від 14.06.1996
У ОСОБА_3 є син від першого шлюбу -
ОСОБА_2, який запропонував позивачеві
та своїй матері укласти з ними договір
довічного утримання, по якому подружжя
передає ОСОБА_2 у власність ? частини
вищевказаної квартири, взамін чого
відповідач зобов'язувався
забезпечувати подружжя утриманням та
Хворому подружжю важко себе було
утримувати, тому вони погодилися з
пропозицією відповідача, у зв'язку з
чим 05 листопада 2003 року ОСОБА_1 та його
дружинаОСОБА_3 передали ОСОБА_2 у
власність ? частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, шляхом укладення
Однак, як зазначає позивач, в договорі
дарування, дарувальником, з
незрозумілих причин, зазначений лише
тільки позивач - ОСОБА_1
Відповідач своє зобов'язання по
утриманню та догляду довічно ОСОБА_1 та
його дружини не виконує. Окрім того, він
виїхав на постійне проживання до Росії
в місто Москву, забравши з собою і свою
Позивач зазначає, що в час укладання
правочину ОСОБА_1 знаходився під
впливом важких обставин: тяжка хвороба,
мале пенсійне забезпечення,
неспроможність продовжувати потрібне
лікування та придбавати необхідні
ліки. Окрім того, при укладанні
договору дарування ? частини
двокімнатної квартири, нотаріусом не
було роз'яснено йому зміст ст.ст. 229, 230,
233 ЦК України, ст. 65 СК України, нотаріус
не пересвідчився у відсутності
обставин, наведених у перелічених
статтях цивільного та сімейного
законодавства, що підтверджується
відсутністю у договорі дарування будь
якої інформації з цього приводу.
За таких обставин, позивач посилається
на вчинення правочину під впливом
помилки, обману, адже відповідач
навмисно цілеспрямовано ввів позивача
та його дружину в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину, а
саме, зобов'язувався забезпечувати
позивача та його дружину утриманням та
доглядом довічно, та з цього приводу
запропонував їм укласти з ним договір
довічного утримання, по якому подружжя
передає відповідачу у власність ?
частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Однак при нотаріальному укладанні
договору дарування відповідач
навмисно не заперечував проти його
укладання, розуміючи при цьому, різні
юридичні наслідки між правочином
довічного утримання та правочином
Також позивач зазначає, що при
укладанні договору дарування ? частини
квартири від 05.11.2003 року сторонами
правочину проігноровані вимоги ч.2 ст.
369 ЦК України, згідно яких згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена, що
сторонами не було зроблено, адже дана
нерухомість є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, і частки в
На підставі викладеного, посилаючись
на положення ст.ст.229, 230 ЦК України,
позивач просить визнати недійсним
вищевказаний договір дарування ?
В судове засідання позивач не з'явився,
його представник ОСОБА_4 надав суду
заяву, якою посилаючись на положення
глави 8 ЦПК України просить провести
заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином,
причина неявки суду не відома, тому суд,
з погодження позивача, відповідно до
вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний
розгляд справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове
засідання не з'явилися, на підставі
ст.197 ЦПК України, фіксування судового
процесу технічними засобами не
Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного висновку.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
ОСОБА_1 30.12.1981 року уклав шлюб з ОСОБА_3
Суду надано копію договору
купівлі-продажу від 14.06.1996 року, згідно
якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купили квартиру
Згідно договору дарування від 05.11.2003
року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 ?? частини
квартири АДРЕСА_1 (а.с.17).
Позивачем надано суду копію пенсійного
посвідчення, копію посвідчення
«Ветерана праці», копію листа УПФУ в м.
Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області № М-70
від 28.05.2014 року, згідно яких ОСОБА_1
отримує пенсію за віком з 18.08.1993 року
Крім того, з виписних епікризів № 852 від
22.02.2003 року, № 839 від 27.03.2003 року, № 436 від
28.02.2007 року, № 1340 від 04.05.2006 року, наданих
позивачем суду, вбачається, що останній
часто хворіє, у зв'язку з чим потребує
медичної допомоги (а.с.10, 11, 12, 13, 14).
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 209 ЦК України
встановлено, що правочин, який вчинений
у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.
Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.
Згідно ч.2 ст. 719 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню
Крім того, частиною 1 статті 210 ЦК
України встановлено, що правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.
Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.
З матеріалів справи встановлено, що
позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, отримуючи в дар ? частину
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, зобов'язався утримувати
позивача, однак дані зобов'язання не
виконує, виїхав до Російської
федерації, забравши із собою матір, а
відповідача покинув на призволяще.
Укладаючи вищезазначений договір,
ОСОБА_1 розраховував на те, що його
пасинок ОСОБА_2 буде надавати йому
допомогу та утримувати його, а відтак,
неправильно сприйняв фактичні
обставини правочину. Укладаючи
вищезазначений договір, позивач
вважав, що укладає договір довічного
Крім того, як зазначає позивач, під час
укладання вищезазначеного правочину,
ОСОБА_1 знаходився під впливом тяжких
обставин: тяжка хвороба, мале пенсійне
забезпечення, неспроможність
продовжувати потрібне лікування та
придбавати необхідні ліки.
Зокрема, під час укладення
вищезазначеного договору, нотаріус не
роз'яснив ОСОБА_1 вимог ст. 229, 230 та 233 ЦК
України та ст.65 Сімейного кодексу
України, про що свідчить відсутність
інформації з цього приводу в договорі
Відповідач, протиправно скориставшись
хворобливим станом здоров'я ОСОБА_1
підписав спірний договір, тобто
волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним і
не відповідало його внутрішній волі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
Всі доводи позивача в обґрунтування
своїх вимог суд вважає надуманими,
безпідставними та такими, що не знайшли
свого повного підтвердження в ході
судового розгляду, так як жодного цьому
доказу ні позивачем, ні представником
позивача суду не надано.
Медичну документацію, а саме
копіїепікризів за результатами
лікування ОСОБА_1, зокрема, з 03.02.2003 року
по 21.02.2003 року з діагнозом
«деформирующий артроз правого
коленногосустава с болевым синдромом.
Остерохондрозпоясничногоотдела с
болевым синдромом. Протрузиидисков»
(а.с.11), з 14.03.2005 року по 26.03.2005 року (а.с.12),
з 08.02.2007 року по 28.02.2007 року з діагнозом
«гипертоническаяболезнь» (а.с.13, 14),суд
не приймає як належні докази позовних
вимог, так як сторонами не заявлялись
клопотання про проведення відповідної
експертизи для встановлення
дієздатності сторін договору під час
його вчинення. Також суд вважає
безпідставними посилання позивача на
хворобливий стан здоров'я ОСОБА_1,
внаслідок якого він не мав вільного
волевиявлення підчас вчинення
правочину, так як ні позивач, ні
представник позивача не є
спеціалістами по визначенню стану
ОСОБА_1 на момент складання договору
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Договір дарування за своєю правовою
природою, є безумовним правочином, у
зв'язку з чим, судом не можуть бути
прийняті посилання позивача на той
факт, що відповідач не надає йому
допомогу та не утримує його, як на
підставу своїх позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що 05
листопада 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено договір дарування ?
частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, який посвідчено
приватним нотаріусом Новомосковського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_6 за
реєстровим № 2-4560.
? частина квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, належала
дарувальнику на підстав договору
купівлі-продажу, укладеного 14.06.1996 року
між ОСОБА_5з однієї сторони та ОСОБА_1 та
Крім того, в договорі дарування
зазначено, що договір підписаний
сторонами в присутності нотаріуса,
особи сторін, які підписали договір,
встановлено, їх дієздатність, а також
належність ОСОБА_1 ? частин
відчужуваної квартири перевірено.
Сторони уклали договір дарування
добровільно і перебуваючи при
здоровому розумі та ясній паняті,
попередньо ознайомлені нотаріусом з
приписами цивільного законодавства, що
регулюють укладений ними правочин
(зокрема з вимогами щодо недійсності
У зв'язку з вищевикладеним, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст.319 ЦК України
як власник розпорядилася своїм майном
на власний розсуд та відсутні будь-які
порушення прав позивача при вчиненні
Тобто, враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що була присутня воля
дарувальника ОСОБА_1 при складанні
договору дарування від 23 лютого 2009
року, оскільки присутній особистий
підпис дарувальника в договорі, і
матеріали цивільної справи свідчать
про його правильне орієнтування в
оточенні і особах, певній
послідовності та цілеспрямованості
дій, відсутність розладів свідомості
чи інших порушень психічної
діяльності, коли він міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними.
Щодо посилання позивача на той факт, що
нотаріус не роз'яснив ОСОБА_1 вимог
ст.ст. 229, 230 та 233 ЦК України та ст.65
Сімейного кодексу України, про що
свідчить відсутність інформації з
цього приводу в договорі дарування, то
суд звертає увагу на той факт, що на
момент укладення договору дарування,
який є предметом даного позову, діяв ЦК,
1963 року, ст.ст. 229, 230 та 233 якого
регулювали відносини купівлі-продажу
та якості проданої речі і не мали
відношення до відносин, які склались
між сторонами. Не діяв на той час і
Сімейний кодекс, який набрав чинності
01.01.2004 року (до цього моменту діяв
Кодекс про шлюб та сім'ю).
Крім того, будь-які вимоги до нотаріуса
позивачем ОСОБА_1 не заявлялись і дії
нотаріуса не оскаржувались, а тому
посилання на дані обставини, суд вважає
Доказів того, що нотаріусом,який
посвідчував спірний договір, були
порушені будь-які норми діючого на той
час законодавства, зокрема, щодо його
форми суду в порушення вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК Українине надано.
Таким чином, суд вважає необхідним в
задоволенні позовних вимог відмовити.
На підставі викладеного та ч.1 ст. 203, ч. 1
ст. 207, ч.1 ст.209, ч.1 ст. 210, ч.1 ст.215, ч.1, ч.2
ст. 319, ч.3 ст. 640, ст.ст. 717, ч.1, ч.2 ст.719 ЦК
України, ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»№ 1952-IV
від 01.07.2004 року, Постановою Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину
дарування ? частини квартири недійсним
Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суду в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, що не була
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
В.В.Березюк