інстанції Нікушин В.В.Провадження №
22-ц/780/1663/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

4 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 26 грудня 2013
року у справі за скаргою ОСОБА_1 на
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинського Сергія
Станіславовича про відкриття
виконавчого провадження та про
накладення арешту, заінтересована
особа публічне акціонерне товариство
банк «Контракт», -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаною скаргою та просила
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 10 жовтня
2013 року та постанову про арешт боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 10 жовтня 2013 року, які
були винесені державним виконавцем
ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Крайчинським
С.С.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
серпня 2013 року позов ПАТ Банк
«Контракт» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя
особа ТОВ «Продінторг» про стягнення
заборгованості за договором лізингу
задоволено в повному обсязі. 10 вересня
2013 року скаржником було подано
апеляційну скаргу на вказане рішення і
14 жовтня 2013 року судом апеляційної
інстанції відкрито провадження та
призначено справу до розгляду. Цього ж
дня на адресу скаржника надійшов витяг
про реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна. У зв'язку з
цим, вона звернулась до органів
державної виконавчої сулжби та 18
жовтня 2013 року ознайомилась з
матеріали виконавчого провадження, а
саме з постановами про відкриття
виконавчого провадження та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. ОСОБА_1 вважає, що
державний виконавець, виносячи
оскаржувані постанови, не повідомив її
про це у встановлений строк. Також
вказує, в постанові державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 10 жовтня 2013 року накладено арешт на
все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1
в межах суми звернення стягнення 5 164
819,00 грн., при цьому не вказано на яке
саме майно боржника і в якій частині
накладено арешт.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
грудня 2013 року в задоволенні скарги
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
просить скасувати вказану ухвалу та
постановити нову, якою скаргу
задовольнити.

27 лютого 2014 року на адресу апеляційного
суду від заінтересованої особи ПАБ
Банк «Контракт» надійшло заперечення
на апеляційну скаргу, в якому з підстав
її необґрунтованості, порушено питання
про відхилення апеляційної скарги і
залишення ухвали суду першої інстанції
без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні скарги на постанови
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з вимог ч. 2 ст. 387 ЦПК
України, якою визначено, що в разі
обґрунтованості скарги суд спочатку
має визнати відповідні рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
неправомірними і лише потім у зв'язку
із цим задовольнити вимогу заявника,
проте такої вимоги не було заявлено
скаржником.

Судова колегія вважає, що висновки суду
в повній мірі відповідають вимогам
законодавства та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Так судом першої інстанції
встановлено, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
позов ПАТ Банк «Контракт» до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Продінторг»
про стягнення заборгованості за
договором лізингу задоволено в повному
обсязі.

23 вересня 2013 року Києво-Святошинський
районний суд видав виконавчий лист №
2-4321/12 по солідарному стягненню з
вказаних відповідачів 5 164 819 грн., який
був пред'явлений до примусового
виконання до ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві.

З матеріалів справи убачається, що 10
жовтня 2013 року головним державним
виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві
Крайчинським С.С. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження,
яка згідно супровідного листа була
направлена на адресу ОСОБА_1

Також по справі встановлено, що 14
жовтня 2013 року на адресу ОСОБА_1
надійшов витяг № 42132256 від 11 жовтня 2013
року про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна, в
якому йдеться про арешт всього
рухомого майна та заборона його
відчуження в межах суми стягнення, що
належить боржнику.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
під час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обгрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державну виконавчу службу
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи.

Якщо оскаржувані рішення були прийняті
відповідно до вимог закону, в межах
повноважень державного виконавця і
права чи свободи заявника порушено не
було, суд постановляє ухвалу про
відмову у задоволенні скарги.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що
ОСОБА_1, заявляючи вимогу про
скасування постанов про відкриття
виконавчого провадження та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 10 жовтня 2013 року,
не порушила питання про визнання
рішення, дії чи бездіяльності
державного виконавця неправомірними.

З огляду на положення ч. 2 ст. 387 ЦПК
України, якою визначено у разі
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення неправомірними і
зобов'язує державного виконавця
усунути порушення, суд першої
інстанції не має процесуального
повноваження перебрати на себе
виключні функції державного виконавця
і сам скасувати постанову державного
виконавця без визнання його дій
неправомірними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції обгрунтовано звернув
увагу на вищевказані положення, і
відмовляючи в задоволенні скарги на
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження та
про накладення арешту на майно
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, вірно встановив, що
дії державного виконавця не
оскаржуються, тому усунути порушення
прав скаржника або іншим шляхом
поновити його порушені права чи
свободи в судовому порядку неможливо.

Таким чином докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Враховуючи наведене, викладені в
апеляційній скарзі твердження щодо
порушення судом норм процесуального
права є безпідставними та висновку
суду першої інстанції не спростовують,
а тому постановлена ухвала відповідає
матеріалам справи та вимогам закону,
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України
, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 26 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: