Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/840/14 Головуючий у 1
інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 11» лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила права користування
домоволодінням,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який протягом
розгляду справи уточнив, до ОСОБА_5

Зазначив, що йому на підставі договору
купівлі-продажу від 11 липня 1989 року,
посвідченого Бердянським державним
нотаріусом, належить на праві
приватної власності домоволодіння
АДРЕСА_1.

З відповідачем він знаходився у
зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1976
року.

27 серпня 2002 року судом м. Гронінген,
Нідерланди, зареєстроване розірвання
шлюбу між сторонами.

Після розлучення відповідач
залишилася постійно проживати у м.
Гронінген, Нідерланди та інколи
приїздила з метою відпочинку до своїх
родичів (сестер) у м. Бердянськ.

У домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстрована
колишня дружина ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з
якою він перебуває у фактичних шлюбних
відносинах. Крім того, постійно мешкає
з 1994 року його мати - ОСОБА_7

Відповідач вже більше одного року не
проживає у цьому будинку, оскільки вона
вибула на інше місце проживання в іншу
країну (м. Гронінгем, Нідерланди).
Знятись з реєстрації у добровільному
порядку відповідач відмовляється.

В той же час він сплачує комунальні
платежі і з урахуванням зареєстрованих
у домоволодінні осіб, утримує це майно,
здійснює ремонт, тощо. Відповідач
ніяких витрат не несе.

Крім цього, відповідачу на підставі
договору дарування від 25 грудня 1985 року
належить 1/4 частина домоволодіння по
АДРЕСА_2, таким чином має власність, у
якій вона може мешкати у разі визнання
її такою, що втратила право
користування домоволодінням по
АДРЕСА_1, її права на житло не будуть
порушені.

Просив визнати ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування
домоволодінням АДРЕСА_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на приписи
ст. 156 ЖК України, згідно з якою
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням і на положення ч. 2
ст. 405 ЦК України, в якій зазначено, що
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом та виходив
із того, що позивач не довів у суді
обставин, на які посилався, як на
обґрунтування своїх вимог, а позивачка
не проживала у спірному житловому
будинку з 2012 року внаслідок того, що їй
чинились перешкоди для проживання
колишнім чоловіком.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що
шлюб з відповідачкою позивач
зареєстрував 10.01.1976 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від
11 липня 1989 року, посвідченим державним
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Каракуловою Л.І.
та зареєстрованим в реєстрі за № I-5537,
ОСОБА_3 придбав житловий будинок
АДРЕСА_1 Запорізької області (а.с.6-7).

Право власності ОСОБА_3 на вказаний
житловий будинок 08 серпня 1989 року
зареєстровано в Бердянському
міжміському бюро технічної
інвентаризації КП "Вінницьке міське
бюро технічної інвентаризації".

Як вбачається з рішення суду
м.Гронінгем, Нідерланди, та
підтверджується копією акту
реєстрації судового рішення, № акту 4
У0186, 2003, шлюб між сторонами розірвано 27
серпня 2002 року (а.с.9-11).

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована в
домоволодінні АДРЕСА_1 з 01 вересня 1989
року.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
посилалась на те, що з 2012 року не може
користуватись спірним будинком,
оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_3
чинить їй перешкоди у його
користуванні.

Про даний факт свідчить звернення
відповідачки до правоохоронних
органів (а. с. 63, 64) та звернення до суду з
позовом про відновлення свого права на
проживання шляхом вселення у спірний
жилий будинок.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16.07.2013
року у справі № 310/4107/13 ц, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 28 серпня 2013
року, ОСОБА_5 усунуто перешкоди в
користуванні житловим приміщенням та
її вселено до житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.65-67).

З урахуванням викладеного, висновок
суду першої інстанції про те, що
позивач не довів у суді обставин, на які
посилався, як на обґрунтування своїх
вимог, є обгрунтованим та таким, що
відповідає обставинам справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів, не спростовують висновків
суду першої інстанції та не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміну оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 310, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 грудня
2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: