АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/365/13
інстанції Ведмідська Н.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 13 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_6, на
рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 19 лютого 2013
року в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення
кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство «Мегабанк»
звернулося до суду з вказаним вище
позовом, зазначаючи, що 11 березня 2008
року банк уклав кредитний договір з
ОСОБА_7, за умовами якого останній
отримав кредит у сумі 59 400 дол. США з
терміном повернення 11 березня 2018 року
зі сплатою 13,8% річних та зобов'язався
погасити кредит згідно графіку.

12 березня 2008 року банк уклав окремі
договори поруки з ОСОБА_6, ОСОБА_9. та
ОСОБА_8, за якими вказані фізичні особи
поручилися за виконання позичальником
своїх зобов'язань у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_7 допустив порушення
кредитної дисципліни, у нього станом на
01 листопада 2012 року утворилася
заборгованість по кредитному договору
в розмірі 53 322,93 дол. США, яку позивач, з
урахуванням уточнень до позовних
вимог, просив суд стягнути з
відповідачів, а також штраф в розмірі 15
804,50 грн. та понесені судові втрати.

Рішенням від 19 лютого 2013 року суд
задовольнив позов.

Стягнув з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно, а
також з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на
користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість
за кредитним договором від 12 березня 2008
року в загальній сумі 53 322,93 дол. США, з
яких 39 399,67 дол. США - заборгованість за
кредитом і 13 923,26 дол. США - залишок
прострочених відсотків, а також штрафи
в розмірі 15 804,50 грн., вирішив питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діюча від
імені ОСОБА_6, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та увалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що кредитна
заборгованість ОСОБА_7 перед позивачем
була погашена за рахунок реалізації
іпотечного майна на підставі судового
рішення, яким до того ж банку було
відмовлено у задоволенні аналогічних
позовних вимог заявлених до
поручителів.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ПАТ «Мегабанк» її доводи не
визнає і вважає безпідставними,
посилаючись на те, що реалізація
іпотечного майна відбулася вже після
ухвалення оскарженого рішення, просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги
кредитора, суд першої інстанції
виходив з того, що вказані останнім
суми заборгованості за кредитним
договором підлягають стягненню в
повному об'ємі з визначених позивачем
відповідальних осіб - відповідачів у
справі з підстав та в межах укладених з
кожним з них договорів.

Проте повністю погодитись з цими
висновками суду не можна з таких
підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Мегабанк», та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику грошові кошти
в сумі 54 400 доларів США зі сплатою 13,8%
річних з кінцевим терміном їх
повернення до 11.03.2018 року. При цьому
останній зобов'язався погашати кредит,
сплачувати проценти і комісійні
винагороди відповідно до визначених
цим договором умов та графіку,
наведеному у додатку №1.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором в цей же день
кредитодавець уклав з ОСОБА_6, ОСОБА_9.
та ОСОБА_8 три окремих договори поруки,
за умовами яких ці особи як поручителі
взяли на себе зобов'язання солідарно
відповідати перед кредитором за
порушення позичальником-боржником
зобов'язань за кредитним договором, в
яких визначено, що ці правочини діють
протягом трьох років з дня закінчення
строку кредитного договору та
викладено всі підстави їх припинення.

Крім того, 12.03.2008 року банк уклав з
ОСОБА_9. окремо іпотечний договір,
предметом якого був об'єкт
незавершеного будівництва,
магазин-пекарня готовністю 53% під літ.
«А» загальною площею 300,6м2, який
знаходився по АДРЕСА_1, вартість якого
сторонами була визначена в сумі 464 793
грн.

Рішенням від 20 грудня 2011 року, яке
набрало законної сили та в
апеляційному порядку не переглядалося,
суд частково задовольнив позов ПАТ
«Мегабанк».

Стягнув з ОСОБА_9 як майнового
поручителя позичальника
заборгованість за вказаним вище
кредитним договором в сумі 46 305,49
доларів США, що еквівалентно 369 110,32 грн.
та 10 225,79 грн., які складаються з
визначеною угодою різних видів
неустойки тощо.

В погашення зазначеної заборгованості
звернув стягнення на предмет іпотеки
шляхом надання позикодавцю права
продажу будь-якій особі від свого імені
на підставі договору купівлі-продажу
за початковою вартістю 493 794 грн.

Відмовив у стягненні заборгованості з
інших визначених позивачем
відповідачів, у тому числі з ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 відповідно до предмету
та підстав позову й у зв'язку з тим, що
вартість предмету іпотеки була значно
більшою ніж сума заборгованості за
кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо стягнення
кредитної заборгованості в цій справі,
суд цим обставинам, які мають суттєве
значення належної правової оцінки не
дав та неправильно у зв'язку з цим
визначив підлягаючу до стягнення з
відповідачів на користь банку суму
заборгованості за кредитним договором
й судові витрати.

Протягом дії договору позичальник
допускав порушення виконання
зобов'язання щодо повернення кредитних
коштів та сплати відсотків, в
результаті чого станом на 01.11.2012 року
його заборгованість перед банком
склала за підрахунками позивача 53 322,93
доларів США з розрахунку 39 399,67 доларів
США заборгованість за кредитом, 13 923,26
доларів США заборгованість зі сплати
відсотків за користування кредитними
коштами та 15 804,50 грн. штрафні санкції за
невиконання умов договору.

Факт порушення зобов'язання за
кредитним договором сторони та їх
представники не оспорюють, тому
місцевий суд з урахуванням обраного
позивачем способу захисту свого права
в цій справі правомірно дійшов
висновку про дострокове стягнення з
позичальника та решти відповідачів, як
поручителів останнього,
заборгованості по кредитному договору.

Ці висновки суду відповідають
положенням ст.ст. 1050,1052 ЦК України,
обставинам справи та наявним в ній
доказам.

Разом з тим, позивач як сторона у спорі,
безпідставно не повідомив місцевий суд
про наявність вказаного раніше рішення
суду, яким в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 12.03.2008 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки, належний іпотекодавцю
ОСОБА_9

Зазначена обставина підлягає
врахуванню при визначенні решти
підлягаючої до стягнення суми
заборгованості за кредитом в цій
справі.

Усуваючи недоліки поверхового
розгляду місцевим судом позову в цій
справі, судом апеляційної інстанції
встановлено, що 29.05.2013 року банк, як
іпотекодержатель, в процесі виконання
вказаного вище судового рішення уклав
з приватним підприємством «Кріо-Д»
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу іпотечного майна, за
яким останній придбав його за ціною 215
556 грн.

Відповідно до п.2.3 правочину покупець
зобов'язався перерахувати цю грошову
суму відчужувачу не пізніше 29.11.2013 року
/а.с. 154-155/.

Вказаний договір є чинним, ніким, у тому
числі й іпотекодавцем ОСОБА_9., не
оспорений і доказів щодо його
невиконання сторони в цій справі за
правилами ст.ст. 10,60 ЦПК України суду не
надали, що свідчить про те, що позивач,
як продавець іпотечного майна, отримав
вказані грошові кошти, які мають бути
обов'язково враховані при визначенні
останньої суми заборгованості по
кредитному договору за позовом, який є
предметом розгляду в цій справі.

Позивач порушив в суді питання про
стягнення кредитної заборгованості у
визначеній договором кредиту валюті -
доларах США, що є його правом та не
суперечить закону.

За наданою Національним банком
України інформацією, яку підтверджує й
позивач, на день ухвалення місцевим
судом рішення курс національної валюти
України гривні до долара США складав
799,300 грн. за 100 доларів США.

В перерахунку отриманої кредитодавцем
від продажу предмета іпотеки виручена
грошова сума з урахуванням вказаного
курсу складає 26 968,09 доларів США (215 556 :
7,993 = 26 968,09), тому визначена місцевим
судом за оскарженим рішенням суду
загальна сума заборгованості по
кредитному договору підлягає
зменшенню до 26 354,84 доларів США (53 322,93 - 26
968,09 = 26 354,84) й відповідно стягнуті з
відповідачів судові витрати.

Доказів про те, що позивачем
неправильно визначена загальна сума
штрафних санкцій в розмірі 15 804,50 грн.
матеріали справи не містять, не
встановлено цього і при перегляді її
судом апеляційної інстанції.

Апелянт в своїй скарзі будь-яких
доводів з цього питання не наводить,
увагу суду на це не звертає та
розрахунків неправильності визначення
суми штрафних санкцій не надав, тому
рішення суду в цій частині є правильним
й зміні чи скасуванню не підлягає.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що договір кредиту припинився
належним його виконанням шляхом
погашення заборгованості за рахунок
реалізації предмету іпотеки, оскільки
на час ухвалення рішення в цій справі
судове рішення про стягнення
заборгованості за кредитом з
іпотекодавця та звернення стягнення на
предмет іпотеки не було виконане.

Подаючи перший вказаний вище позов
кредитодавець самостійно на власний
розсуд обрав спосіб захисту свого
права, визначив предмет та підстави
позову, а також склад відповідачів, що
спростовує позицію апелянта про те, що
є судове рішення, яке набрало законної
сили у спорі між тими самими сторонами,
про той самий предмет і з тих самих
підстав.

Вказаним судовим рішенням суд відмовив
у задоволенні позовних вимог щодо
стягнення кредитної заборгованості з
поручителів у зв'язку з тим, що стягнув
суму заборгованості лише з
іпотекодавця та звернув стягнення на
предмет іпотеки, вартість якого за
правочином перевищувала суму
заборгованості за кредитним договором
на інший, ніж заявлений в цьому позові,
період часу.

Фактично предмет іпотеки був
реалізований за вказану раніше суму, що
свідчить про те, що зобов'язання за
кредитним договором виконане не в
повному об'ємі та не перешкоджало
кредитодавцю обрати інший спосіб
захисту свого права шляхом звернення
до суду з другим позовом про стягнення
решти заборгованості з позичальника і
поручителів, відповідальність яких
визначена іншими нормами
матеріального права та договорами
поруки з останніми, підстав для
визнання їх припиненими, на чому
наполягає апелянт, суд апеляційної
інстанції не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
правового обґрунтування не містять та
не дають підстав для висновку про те,
що при розгляді справи місцевим судом
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, передбачені
ст. 309 ЦПК України, які є підставою для
скасування судового рішення, тому
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Суд апеляційної інстанції в межах
своїх повноважень вжив заходи для
усунення допущених судом першої
інстанції недоліків щодо поверхового
з'ясування обставин справи, які
впливають на правильність її
вирішення.

За змістом ухвалене місцевим судом
рішення недостатньо вмотивоване та не
в повній мірі відповідає вимогам,
передбаченим ст. 215 ЦПК України, однак
це порушення за процесуальним законом
не є підставою для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308-309 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючої в
інтересах ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 19 лютого 2013
року в частині визначеного судом до
стягнення з відповідачів на користь
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» розміру заборгованості за
кредитним договором змінити, зменшивши
загальну суму стягнутих грошових
коштів з 53 322,93 доларів США, що
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 39 399,67 доларів США,
залишку прострочених відсотків в сумі
13 923,26 доларів США, до 26 354,84 доларів США,
а розмір стягнутої на користь позивача
з кожного з відповідачів суми судового
збору з 1 073 грн. до 754,89 грн.

В решті це ж рішення суду залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: