Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц/797/187/14
інстанції Луньова С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Володіної Л.В.,

суддів - Лівінського С.В.,
Саліхова В.В.,

секретар - Григорчук
І.О.,

за участю:

особи, що оскаржує рішення суду -
ОСОБА_3,

представника особи, що

оскаржує рішення суду - ОСОБА_4,

позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до
Севастопольської міської державної
адміністрації про встановлення факту
прийняття спадщини і визнання права
власності на спадкове майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Нахімовського районного суду
м.Севастополя від 05 лютого 2010 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2007 року ОСОБА_5 звернулась з
позовом до відповідача, просила суд
встановити факт прийняття нею спадщини
у вигляді 21/50 часток домоволодіння по
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
в порядку спадкування на зазначену
частку домоволодіння. Вимоги позову
мотивувала тим, що вона є спадкоємцем
першої черги після матері - ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Після смерті
матері залишилась спадщина у вигляді
21/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1. У
передбачений законом 6-ти місячний
строк з заявою про прийняття спадщини
до нотаріальної контори вона не
звернулась, однак фактично прийняла
спадщину, а саме: проживала в
зазначеному будинку після смерті
спадкодавця, здійснила поточний ремонт
будинку, сплачувала комунальні
платежі, в зв'язку з чим просила позов
задовольнити.

Рішенням Нахімовського районного суду
м.Севастополя від 05 лютого 2010 р. з
врахуванням ухвали про усунення описки
від 17.02.2012 р. позов задоволено.
Встановлено факт прийняття позивачкою
спадщини у вигляді 21/50 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, за нею визнано
право власності на зазначені частки
домоволодіння.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3,
якій не брав участі у розгляді справи,
але вважає, що рішенням суду вирішено
питання про його права, подав
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції, як ухвалене при
неправильному застосуванні норм
матеріального права, порушенні норм
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
недоведеності обставин, встановлених
судом, просить ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, яка просила
рішення суду залишити без змін, ОСОБА_3,
його представника, які апеляційну
скаргу підтримали, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР
(в редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

П.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Згідно ст. 529 ЦК Української РСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_7 (а.с. 11),
яка при житті 16.08.1979 р. склала заповіт,
яким заповіла належну їй частину
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 своїй дочки - ОСОБА_5(а.с. 10).

Факт родинного зв'язку ОСОБА_7 і ОСОБА_5
підтверджується копією свідоцтва про
народження, копією свідоцтва про
одруження (а.с. 12,13).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для визнання за
позивачем права власності на спадкове
майно, оскільки судом встановлено, що
ОСОБА_5 прийняла спадщину, здійснювала
певні дії щодо спадкового майна. З
пояснень позивача і ОСОБА_3 в
апеляційному суді вбачається, що до
смерті ОСОБА_7, за згодою позивача
ОСОБА_5, її дочка ОСОБА_8 з чоловіком
ОСОБА_3 поселилась у будинку і за згодою
позивача після смерті ОСОБА_7 сім'я
ОСОБА_8 залишилась проживати в будинку.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
право власності на частку
домоволодіння по АДРЕСА_1 перейшло в
порядку спадкування до ОСОБА_8 - дочки
позивачки, онуки власника будинку
ОСОБА_7, яка з сім'єю, у тому числі
ОСОБА_3, проживали в будинку на час
смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК
Української РСР (в редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин) ОСОБА_8, як онука ОСОБА_7
не входить до кола спадкоємців першої
черги, тому у неї право на спадкування
після ОСОБА_7 не виникало. Та обставина,
що ОСОБА_8 з сім'єю на час смерті ОСОБА_7
проживали в будинку, немає правового
значення для справи.

Також з пояснень позивача і ОСОБА_3
вбачається, що у спадкодавця, крім
позивача ОСОБА_5, є інші діти (ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11), спадкодавець померла
в Архангельській області, де проживала
разом з одним із дітей (а.с. 17). Діти є
спадкоємцями першої черги за законом
після ОСОБА_7, та вони не оспорюють
право власності позивачки на спадкове
майно та рішення суду не оскаржують.

За таких обставин доводи ОСОБА_3 про те,
що рішенням суду порушені права ОСОБА_8
(померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.) та його права
як правонаступника є необґрунтованими.
Необґрунтованими також є доводи про те,
що ОСОБА_8 повинна була бути залучена до
участі в справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
до спірних правовідносин судом
застосовані норми Цивільного кодексу
України в редакції 2003 року, разом з тим
правовідносини щодо спадкування
виникли у 1997 році, тому повинні бути
застосовані норми законодавства, що
діяли на той час, а саме ЦК Української
РСР в редакції 1963 р. Однак, враховуючи,
що ст.ст. 1258, 1261 ЦК України (в редакції 2003
р.), на які послався суд, містять
аналогічні положення з законодавством,
діючим на час виникнення спірних
правовідносин, ця помилка не призвела
до неправильного вирішення спору. При
розгляді справи в суді першої
інстанції до участі в справі не
притягнути спадкоємці першої черги -
діти ОСОБА_7, однак вони рішення суду не
оскаржують.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, тому колегія суддів вважає, що
підстав для скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 529, 549 ЦК Української
РСР, ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нахімовського районного суду
м.Севастополя від 05 лютого 2010 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -
Л.В. Володіна

Судді: -
С.В. Лівінський

- В.В. Саліхов