У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І.,
Боймиструка С.В.

секретар судового
засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Зарічненського районного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2014
року за позовом Публічного
акціонерного товариства «Європейський
газовий банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічненського районного
суду Рівненської області від 29
жовтня 2014 року позов Публічного
акціонерного товариства «Європейський
газовий банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Європейський газовий банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 29-010607 від 01 червня 2007 року в сумі 51 189
(п'ятдесят одна тисяча сто вісімдесят
дев'ять) доларів 36 центів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) грн.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на його
незаконність, оскільки рішення суду
постановлено з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Зазначає, що при ухваленні судового
рішення не було враховано як істотну
обставину збільшення у 2014 році в
порівнянні з 2007 року курсу долара США
вдвічі та те, що шкода (збитки) банку не
були завдані. Вважає, що дані обставини
є підставами для застосування ч. 3 ст. 551
ЦК України.

Судом не враховано, що стягнення з
нього неустойки (штрафу, пені) за
несвоєчасне повернення основної суми
кредиту, суперечить вимогам ст. 258 ЦК
України, так як позовна давність до
спірних відносин застосовується в
один рік.

Крім того, судом залишено без розгляду
заяву ОСОБА_2 про залучення його у
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору.

Просить рішення суду змінити,
задовольнивши позовні вимоги позивача
частково стягнувши з нього на користь
позивача 32 930,25 доларів США
заборгованості за кредитним договором
(в еквіваленті 385 932,95 грн. по курсу НБУ
на 16.07.2014 року - 11, 719709 грн.) та звернути
стягнення на його рухоме та нерухоме
майно, передане в заставу по договору
застави № 26-010607 від 01 червня 2007 року, в
решті позовних вимог - відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції підставно
виходив з того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором, порушення порядку та
строків сплати кредиту утворилась
заборгованість.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, з якими погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи з 13
серпня 2012 року ОСОБА_1 перестав вносити
обов'язкові платежі в результаті чого
утворилась заборгованість за
кредитним договором і станом на 18 липня
2014 року становить 51 189,36 доларів США, з
них: 32 930,25 доларів США непогашена
заборгованість по основній сумі
кредиту (тіло), 5 601,95 доларів США
прострочена заборгованість по
процентах, 12 657,16 доларів США
неустойка за несвоєчасну сплату
заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду належних
доказів, які спростовують подані
позивачем розрахунки заборгованості
за кредитним договором. Судом таких
доказів також не здобуто.

Відповідно до абз. 3 п. 14 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» №14
від 18 грудня 2009 р. суд має право
ухвалити рішення про стягнення
грошової суми в іноземній валюті з
правовідносин, які виникли при
здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Аналогічне положення міститься у
пунктах 10-12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№ 5 від 30 березня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність закріплення суми боргу в
гривневому еквіваленті безпідставні,
оскільки договірні правовідносини між
сторонами передбачали отримання та
повернення кредиту в іноземній валюті
і позивач просить стягнути суму у
валюті.

Не заслуговують на увагу доводи
відповідача про неврахування судом
першої інстанції обставин, які мають
істотне значення для справи, а саме:
фінансова криза в державі, підвищення
курсу іноземної валюти по відношенні
до національної вдвічі, скрутне
матеріальне становище відповідача,
відсутність завданої банку шкоди
(збитків), які є підставою для зменшення
розміру неустойки відповідно до ч. 3 ст.
551 ЦК України, оскільки такі обставини
не є істотними.

Крім того, при укладенні кредитного
договору у доларах та приймаючи на себе
зобов'язання щодо погашення кредиту у
доларах, відповідач усвідомлював, що
курс гривні до валюти не є незмінним, а
також те, що зміна цього курсу можливо
настане.

Суд вважає, що фінансова криза в
державі, на яку посилається відповідач,
є явищем, яке не належить до обставин
непереборної сили, що позбавляють його
необхідності виконувати умови
укладеного договору.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічненського районного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :