Справа № 0907/4773/2012
Провадження № 2/344/159/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року

м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Ковалюк І.П.

секретаря Гречун Т.Б.

за участі: представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд із позовом до
відповідача про поділ майна подружжя,
а саме про виділення їй в порядку
поділу сумісного майна у власність
стінку кухонну - 2500 грн; (купили 24.10.2008
p.); стінку в вітальні - 1500 грн. (купили в
2007 p.); відеокамеру "SONY (DCR-DVD105E)" - 2699 грн.
(купили 29.10.2006 p.); холодильник «Zanussi» - 2166
грн. (купили 08.10.2008 p.); плиту газову
«Gorenje» - 2919 грн. (купили 25.10.2008 p.); тюнер
«OPENBOX» - 400 грн. (купили в 2009 p.);
комп'ютерний стіл - 700 грн. (купили в 2009
p.); супутникову систему - 500 грн.; пральну
машинку (автомат) «SIEMENS» - 1000 грн. (купили
в 2006 p.); телевізор «Universal» - 800 грн.
(купили в 2004 p.); відповідачу виділити
комп'ютер з комплектуючими - 2500 грн.
(купили в 2004 p.); монітор до комп'ютера -
1200 грн. (купили в 2011 p.); фотоапарат «Nikon» -
1200 грн. (купили в 2007 p.). та стягнути з
ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2
автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2006 року
випуску, державний реєстраційний
НОМЕР_1 24 122 (двадцять чотири тисячі сто
двадцять дві) гри., як за належну мені
частку в подружньому майні.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав із мотивів,
наведених в позовній заяві, просить
провести розподіл спільно нажитого
майна між подружжям, стягнути вартість
половини автомобіля на користь
позивачки.

Відповідач та його представник позов
визнали частково, суду надали письмове
заперечення. В засіданні пояснили, що
всі речі, наведені позивачем в позовній
заяві, окрім автомобіля, після
розірвання шлюбу залишилися в
квартирі, в якій проживає позивач.
Відповідач в добровільному порядку
відмовився від володіння та
користування цими речами. Що ж
стосується автомобіля, який перебуває
в його володінні, то щодо поділу
заперечує, оскільки по-перше, придбаний
він за кошти від продажу його
попереднього автомобіля, який був
придбаний до одруження, а окрім того,
використовується ним в здійсненні
підприємницької діяльності, а тому
просить в відмовити в стягненні із
нього на користь позивача грошової
компенсації.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи суд приходить до
переконання, що позов є безпідставним
та не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Так, як встановлено судом, позивач
ОСОБА_4. та відповідач ОСОБА_2.
перебували в зареєстрованому шлюбі із
04.06.2002року по 03.02.2012року.

Як вказує позивач в своїй заяві, за час
шлюбу ними була придбана стінка
кухонна 2500грн; стінку в вітальні - 1500
грн. (купили в 2007 p.); відеокамеру "SONY
(DCR-DVD105E)" - 2699 грн. (купили 29.10.2006 p.);
холодильник «Zanussi» - 2166 грн. (купили
08.10.2008 p.); плиту газову «Gorenje» - 2919 грн.
(купили 25.10.2008 p.); тюнер «OPENBOX» - 400 грн.
(купили в 2009 p.); комп'ютерний стіл - 700
грн. (купили в 2009 p.); супутникову систему
- 500 грн.; пральну машинку (автомат)
«SIEMENS» - 1000 грн. (купили в 2006 p.); телевізор
«Universal» - 800 грн. (купили в 2004 p.);
відповідачу виділити комп'ютер з
комплектуючими - 2500 грн. (купили в 2004 p.);
монітор до комп'ютера - 1200 грн. (купили в
2011 p.); фотоапарат «Nikon» - 1200 грн. (купили в
2007 p.), автомобіль марки Renault Kengoo, 2006р.в.,
д.н.з. НОМЕР_1.

На підтвердження цієї частини позовних
вимог суду представлено копію Біржової
угоди про придбання автомобіля (а.с.5),
ксерокопії фіскальних чеків про
придбання холодильника за 2 166,00 грн,
плити газової за 2 918,73 грн, відеокамери
за 2 699,00 грн ( а.с.6,7).

І, хоча в цій частині позов
відповідачем не заперечується, однак в
своєму письмовому запереченні
відповідач наводить, що разом із
позивачем за час шлюбу було придбано:
котел на дровах вартістю 2000грн;
кавоварку еспрессо вартістю 5000грн,
кавоварку капельну 1000грн, праску браун
вартістю 1000 грн, електрочайник
вартістю 300 грн, ударну дрель вартістю
1500 грн; стіл ручної роботи 3000грн; посуд
вартістю 2000грн; сервіс вартістю 2000грн.

Будь-якого документального
підтвердження придбаному майну немає.

Відповідно до ст.ст. 60, 63 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу належить
чоловікові та дружині на праві
спільної сумісної власності, їх права
на володіння, користування і
розпорядження майном є рівними.
Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ст. 69 СК). У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними (ст. 70 СК).

За змістом ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Неподільні речі присуджуються
одному із подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму № 11 від
21.12.2007рроку " Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" визначено, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно з законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім"я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором або
законом.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи наведене положення, а також
істотні розбіжності щодо наявного та
придбаного сторонами майна, їх
вартості, суд не може визнати наведене
в позовній заяві предмети та речі
спільним майном, придбаним подружжям
за час шлюбу.

Що стосується позовної вимоги щодо
виділу позивачу в порядку поділу
сумісного майна подружжя у власність 1/2
частки грошових коштів, які
знаходяться на депозитних рахунках в
установах банку, то в цій частині
позовні вимоги не підтверджені
будь-якими належними та достовірними
доказами. Не надано суду підтвердження
відкриття рахунків в будь-якій
банківській установі, наявність на
рахунках грошових коштів та їх
кількість, а тому позов в цій частині до
задоволення не підлягає.

Позовна вимога щодо стягнення із
відповідача на користь позивача
вартість 1/2 автомобіля, то, як
встановлено в судовому засіданні,
відповідач до одруження мав у своєму
розпорядженні інші транспортні засоби,
а саме Фольксваген пасат, який згодом
продав і на вилучені кошти придбав
автомобіль Рено Кенго.

Майно, яке належало одному із подружжя,
може бути віднесено до спільної
сумісної власності укладеною після
реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого із подружжя чи їх обох. Не
належить до спільної сумісної
власності майно одного із подружжя,
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному із подружжя
особисто.

В п.25 наведеної вище Постанови Пленуму
вказано, що вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із наведеного, а також із того,
що суду не надано підтвердження щодо
майна, які дійсно було нажите подружжя
час шлюбу, в тому числі банківських
вкладів, а автомобіль придбаний за
кошти відповідача, суд не вбачає
підстав для задоволення позову і
вважає за доцільне відмовити в
задоволенні даного позову.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 124 Конституції України, ст. 60,53,63,69-71
СК України, керуючись ст.ст. 11, 60, 213-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.П. Ковалюк