Справа № 450/1781/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
договором позики і моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

27.05. 2013 року до Пустомитівського
районного суду Львівської області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
договором позики і моральної шкоди. У
позовній заяві позивач просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики у
розмірі 24 380, 00 грн.; 1 288, 64 грн. три
відсотки річних за прострочення
виконання зобов'язання; 5000 грн. в якості
відшкодування за заподіяну моральну
шкоду; судові витрати покласти на
відповідача.

Позивач у позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог покликається на
наступні обставини:

26.06. 2011 року між сторонами був укладений
договір позики, відповідно до якого
позивач позичив відповідачу грошові
кошти в сумі 2 000 Англійських фунтів
стерлінгів. А відповідач
зобов'язувався повернути їх не пізніше
20.07. 2011 року. Однак, коли настав
обумовлений день, відповідач
позивачеві грошей не повернув. На
вимоги позивача щодо повернення боргу
відповідач жодним чином не реагує, до
теперішнього часу борг не сплачений.
Згідно курсу НБУ станом на 24.04.2013 року 2
000,00 англійських футів стерлінгів
становить 24 380,00 гри.

Позивач вказує, що відповідно до ст.
610ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання, а згідно ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Неправомірними діями
відповідача позивачу завдана моральна
шкода, яка полягає в моральних
стражданнях, яких позивач зазнав
внаслідок неотримання вчасно належних
позивачу коштів, оскільки тяжко
працював щоб заробити гроші, крім того
позивач вимушений був звертатися за
юридичною допомогою до адвоката для
звернення в суд, крім того позивач,
принижуючи свою честь та гідність,
неодноразово звертався до відповідача,
фактично випрошуючи у нього свої гроші.

На підставі наведеного позивач у
позовній заяві просить суд задоволити
заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача
ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримали, пояснення
дали аналогічні викладеним у позовній
заяві, позов просять задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні заявлені позивачем
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
позивач не позивач грошей
відповідачеві. Розписка представлена
позивачем не стверджує факту отримання
грошових коштів відповідачем від
позивача, як позики. Крім того, із
розписки ОСОБА_3 не можна встановити
правову природу грошового зобов'язання
відповідача перед позивачем, якщо таке
і колись існувало. Позовні вимоги, що
стосуються моральної шкоди є
безпідставними, оскільки така не
доведена та договору про майнові
зобов'язання між сторонами не
укладалося.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, проаналізувавши матеріали
цивільної справи, повно та всебічно
дослідивши докази у справі в їх
сукупності судом встановлено наступні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи:

26.06. 2011 року ОСОБА_3 дана розписка /а.с. 4/
із рукописним текстом наступного
змісту: " Я, ОСОБА_3 винен 2 тисячі фунтів
- стерлінгів. Зобов'язуюсь повернути до
20.07. 2011 р. в чому і розписуюся".
Зазначений рукописний текст розписки
підписаний ОСОБА_3. Під підписом у
розписці зазначена дата 26.06. 2011 р. Під
датою зазначеною у розписці зазначено:
«Гроші позичив ОСОБА_1 26.06. 2011 р., підпис,
ОСОБА_1»

За вказаних вище обставин, суд вважає,
що факт отримання 26.06. 2011 року ОСОБА_3
від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 000
фунтів стерлінгів доведений повністю.

Оскільки позивач вказує та із розписки
ОСОБА_3 від 26.06. 2011 року /а.с. 4/ слідує, що
зазначені вище кошти в сумі 2 000 фунтів
стерлінгів були отримані відповідачем
у власність для їх використання та в
подальшому повернення в такому ж
обсязі, суд вважає, що між сторонами був
укладений договір позики у
відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України.

Встановлено, що правочин укладений між
сторонами не є дрібним побутовим
правочином.

Судом встановлено, що при укладенні
сторонами договору позики, про що
свідчить розписка відповідача від
26.06.2011 року /а.с. 4/, сторонами де
дотримано форми такого договору. Проте
на підтвердження укладення між
сторонами договору позики суду
представлено оригінал розписки
відповідача / а.с 4/. Відповідно до ч. 2 ст.
1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України
наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого зобов'язання.

Встановлено, що відповідач не виконав
свої зобов'язання перед позивачем щодо
повернення коштів отриманих за
договором позики від 26.06. 2011 року у
повному обсязі, про що свідчить
наявність у позивача оригіналу
боргового документу - розписки
відповідача від 26.06. 2011 року /а.с. 4/. За
вказаних вище обставин, суд вважає, що
основна сума боргу відповідача перед
позивачем за договором позики від 26.06.
2011 року у розмірі 2000 фунтів стерлінгів
доведена повністю та підлягає
стягненню з відповідача в користь
позивача.

Позивачем надано суду у позовній заяві
та розрахунку заборгованості /а.с. 5/
відомості про офіційний курс валют
згідно даних НБУ, відповідно до якого
станом на 24.04. 2013 року офіційний курс
гривні щодо англійського фунта
стерлінга становить 1 219, 1519 грн. за 100
фунтів стерлінгів. Таким чином 2000
фунтів стерлінгів дорівнюють 24 380, 00
грн., із таким розрахунком суд
погоджується повністю.

Попри те, що основна сума
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором позики від 26.06.
2011 року становить 24 380,00 грн. законом
передбачено способи захисту майнового
права та інтересу позивача, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, і ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Беручи до уваги зазначене вище та те, що
позивач самостійно здійснив
перерахунок фунтів стерлінгів у гривні
за курсом валют, що діяв станом на 24.04.
2013 року, суд прийшов до висновку, що при
такому розрахунку позивачем враховано
інфляційні процеси з часу виникнення
заборгованості по час звернення до
суду.

Розрахунок трьох процентів річних від
простроченої суми заборгованості
відповідача перед позивачем /а.с. 5/ суд
вважає вірним, тому з відповідача в
користь позивача, крім основної суми
заборгованості, слід стягнути 1288, 64
грн., як три проценти річних від
простроченої суми.

Позовні вимоги заявлені позивачем в
частині стягнення з відповідача в
користь позивача 5 000 грн., в якості
відшкодування за заподіяну моральну
шкоду суд вважає необґрунтованими
виходячи з наступного:

відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підстави своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Будь-яких інших доводів,
крім факту не виконання відповідачем
договірних зобов'язань перед
позивачем, на доведення факту
заподіяння моральної шкоди, позивач
суду не представив. А тому, зазначена
позовна вимога задоволенню не
підлягає.

У відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача в користь позивача слід
стягнути документально підтвердженні
понесені останнім судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК
України, ст. 22, ч. 1 ст. 218, ст. 525, ст. 526, ч. 3
ст. 545, ст. 625, ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ст. ст.
1049, 1167 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики у
розмірі 24 380, 00 грн. /двадцять чотири
тисячі триста вісімдесят грн. 00 коп./

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1
288, 64 грн. /одна тисяча двісті вісімдесят
вісім грн. 64 коп./

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 256,68
грн. /двісті п'ятдесяти шість грн.. 68
коп./ понесених позивачем судових
витрат.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
5000 грн. /п'ять тисяч грн.. 00 коп./ в якості
відшкодування за заподіяну моральну
шкоду,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішенням.

СуддяЄ. О. Данилів