АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2691/2014
Головуючий у 1 інстанції: Сухомлінов
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому
просив стягнути з нього борг у розмірі
79 268, 36 грн. та вирішити питання про
розподіл судових витрат. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 16 листопада 2012
року його знайомі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 взяли
належний йому автомобіль «Шевроле
Круз», державний номерний знак НОМЕР_1,
з газовим обладнанням, щоб поїздити по
місту Одеса, та потрапили у ДТП,
внаслідок якої автомобіль отримав
механічні пошкодження. Того ж дня в
присутності свідка ОСОБА_4 ОСОБА_2 склав
розписку, у якій взяв на себе
зобов'язання відшкодувати витрати з
відновлення автомобіля в розмірі 50 %
від суми ремонту та окремо сплатити 50 %
різниці від ціни, за яку буде проданий
автомобіль, та новий автомобіль тієї ж
марки, моделі та комплекції. Взяті на
себе зобов'язання ОСОБА_2 не виконав,
чим порушив права позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу було відмовлено.

31 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив суд його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що після настання
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2
добровільно взяв на себе зобов'язання
сплатити частину коштів, що будуть
витрачені на ремонт автомобіля, але
коштів у нього на той момент не було, що
стало підставою для складення
розписки. Також апелянт зазначив, що
заявляв вимоги про стягнення боргу, а
не відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди. Апелянт звертає увагу колегії
суддів на те, що з тексту розписки не
вбачається такої умови виникнення
зобов'язання як встановлення вини у
вчиненні ДТП.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_6 апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 16 липня 2012 року о 04:50
год. у м. Одесі водій ОСОБА_3 керуючи
автомобілем «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_1, по
бульвару Італійському не вибрав
безпечну швидкість руху, не впорався з
керуванням, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Дачія
Логан»,д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_7
В результаті ДТП автомобілі зазнали
механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 20 вересня 2012 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124,
122-а КУпАП, та накладено на нього
дисциплінарне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 425 грн.

Того ж дня у зв'язку з ДТП ОСОБА_2 склав
розписку, у якій вказав, що
зобов'язується та гарантує
відшкодування витрат з відновлення і
ремонту належного ОСОБА_1 автомобіля
марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі
50 % від суми ремонту і після продажу
зазначеного автомобіля - 50 % різниці між
ціною, за яку буде продано автомобіль, і
ціною автомобіля тієї ж марки у
відповідному салоні «Шевроле».

За ремонт автомобіля ОСОБА_1 було
сплачено 72 693, 07 грн.

10 вересня 2013 року ОСОБА_1 було продано
вказаний автомобіль ОСОБА_8 за ціною 119
892, 29 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст. 1166 ЦК
України та виходив з того, що вина
ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ОСОБА_1
відсутня.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, також слід
ураховувати, що цивільним
законодавством України передбачена
можливість новації боргу в позикове
зобов'язання.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики (ст.
1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є,
по-перше, двостороння угода
(домовленість), по-друге, дотримання
форми такого правочину (новаційного
договору), тобто у формі, передбаченій
для укладення договору позики ч. 2 ст.
1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність
первинного зобов'язання.

Зі змісту складеної ОСОБА_2 розписки
вбачається, що відповідач взяв на себе
зобов'язання відшкодувати ОСОБА_1 50 %
вартості відновлюваного ремонту його
автомобіля і 50 % різниці між ціною, за
яку буде продано автомобіль, і ціною
автомобіля тієї ж марки у відповідному
салоні «Шевроле», у зв'язку зі своєю
участю і виною у вчиненні ДТП, в
результаті якої автомобіль позивача
було пошкоджено.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується особою, яка її
завдала. Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

З матеріалів справи вбачається, що
винним у дорожньо-транспортній
пригоді, внаслідок якої було заподіяно
шкоду ОСОБА_1, було визнано ОСОБА_3, який
не впорався з керуванням автомобілем і
не вибрав безпечну швидкість руху.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки не
виникло зобов'язання ОСОБА_2
відшкодувати шкоду ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги вказаного
висновку не спростовують.

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року є законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді