АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1189/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 209/4092/13
Доповідач - Лаченкова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді - Лаченкової
О.В.

суддів - Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі - Горецькій
В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Комунального виробничого підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Міськводоканал" на рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 24 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального виробничого підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Міськводоканал" про скасування
рішення комісії по трудових спорах та
зобов'язання адміністрації
підприємства видати працівникові
відпустки, -

в с т а н о в и л а:

До суду у серпні 2013 року звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Комунального
виробничого підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Міськводоканал" про скасування
рішення комісії по трудових спорах та
зобов'язання адміністрації
підприємства видати працівникові
відпустки.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 24 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, скасовано рішення комісії
по трудових спорах Комунального
виробничого підприємства
Дніпродзержинської міської ради
«Міськводоканал» №1 від 8 серпня 2013
року про відмову в наданні відпустки
ОСОБА_1, зобов'язано адміністрацію
Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
«Міськводоканал» надати ОСОБА_1 повну
оплачувану відпустку за час вимушеного
прогулу в 2012-2013 роках, ухвалено
стягнути з Комунального виробничого
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Міськводоканал» на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 1000 гривень; вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Комунальне
виробниче підприємство
Дніпродзержинської міської ради
«Міськводоканал» посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити по
справі нове рішення, яким у позові
відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 11
січня 2011 року позивач був звільнений за
наказом №5-з за прогул 21 грудня 2010 року.
Позивач оскаржив вищезазначений наказ.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 7 червня 2013 року наказ про
звільнення був скасований, позивач
поновлений на роботі та стягнуто з
відповідача на користь позивача
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду. В частині поновлення на
роботі рішення допущено до негайного
виконання.

Позивач був поновлений на роботі та
звернувся до керівництва підприємства
із заявою про надання йому оплачуваної
відпустки за час вимушеного прогулу з 20
червня 2013 року за період 2011-2012 роки і
йому було надано відпустку за 2011 рік в
кількості 24 дні. Вдруге позивач
звернувся до відповідача щодо надання
йому повної відпустки за час
вимушеного прогулу, але отримав
відмову.

Позивач 2 липня 2013 року звернувся із
заявою до керівництва підприємства
щодо зобов'язання підприємства надати
йому повну оплачувану відпустку за
2012-2013 роки.

Рішенням комісії від 8 серпня 2013 року
позивачу було відмовлено в задоволенні
заяві ОСОБА_1 про надання відпустки
оскільки рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 7 червня
2013 року оскаржено в апеляційному
порядку та не набрало законної сили.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 7 червня 2013 року залишено
без змін ухвалою колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 жовтня 2013 року і набрало
законної сили.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
керуючись ст. 43 Конституції України, ст.
ст.2, 9 Закону України «Про відпустки».

Як вбачається з матеріалів справи суд
першої інстанції частково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Міськводоканал» про
скасування рішення комісії по трудових
спорах та зобов'язання адміністрації
підприємства надати працівникові
відпустки, у зв'язку з тим, що позивач
поновлений на роботі та йому належить
право на відпустку оскільки це є його
невід'ємним правом згідно трудового
законодавства, також за позивачем
згідно з законодавством зберігся стаж
роботи який дає право на відпустку,
спричинений незаконним звільненням, що
підтверджено рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 7 червня
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року і набрало законної сили.

Відповідно ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31
березня 1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Отже, позовні вимог про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
задовольнив вірно з урахуванням
характеру та обсягу душевних страждань
внаслідок невиконання відповідачем
своїх зобов'язань тривалий час,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості і вірно
оцінив моральну шкоду у розмірі 1000
гривень, оскільки розмір вимог
позивача щодо стягнення моральної
шкоди в сумі 10000 гривень є завищеними,
безпідставними та необґрунтованими
доказами.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про те, що у суду були відсутні
підстави для зарахування до стажу
роботи позивача, що дає право на
щорічну основну відпустку час, коли
ОСОБА_1 фактично не працював та надання
йому відпустки, то вони прийняти до
уваги бути не можуть, оскільки до стажу
роботи згідно з законодавством
зараховуються час, коли позивач
фактично не працював, але за ним
зберігалися місце роботи та заробітна
плата повністю або частково, в тому
числі час оплаченого вимушеного
прогулу, спричиненого незаконним
звільненням.

Колегія суддів вважає, що кожна
із сторін повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Крім
того приведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
виробничого підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Міськводоканал" - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 24 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді