АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 24 жовтня 2014 року про
відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення її позову до ОСОБА_4,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кийградсервіс» про
визнання права користування житловим
приміщенням та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

встановила:

В провадженні Шевченківського
районного суду м. Києва перебуває
цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ТОВ «Кийградсервіс» про
визнання права користування житловим
приміщенням та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

В жовтні 2014 року представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про
забезпечення позову шляхом заборони
Відділу приватизації державного
житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації видавати
ОСОБА_4 свідоцтво про право власності
на житло на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу суду
скасувати та задовольнити заяву
ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Вказував, відповідач на даний час готує
документи для приватизації спірної
квартири на себе, адже станом на день
подання позову лише він зареєстрований
в квартирі. Зазначав, що суд першої
інстанції безпідставно не взяв до
уваги, що невжиття заходів
забезпечення позову може зробити
неможливим виконання рішення про
визнання права користування житловим
приміщенням, оскільки відповідач може
здійснити спробу приватизації спірної
квартири.

Також вважає, що суд першої інстанції
не врахував, що за своїм змістом
забезпечення позову, як заходи
цивільного процесуального припинення
дій, які можуть утруднити виконання
майбутнього рішення суду чи зробити
його виконання неможливим, повинні
гарантувати можливість реалізації
позовних вимог у разі їх задоволення,
не порушуючи при цьому збалансованості
інтересів сторін.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представники
відповідачів у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом до
ОСОБА_4, ТОВ «Кийградсервіс», позивач
свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1988
року постійно проживає в АДРЕСА_1, однак
зареєстрована за іншою адресою. Вважає,
що вона має право на користування
спірною квартирою, оскільки була
вселена в якості члена сім'ї наймача та
зі смертю наймача право позивача на
користування квартирою не припинилось.

На даний час у квартирі зареєстрований
відповідач ОСОБА_4, який після смерті
наймача замінив замки від вхідних
дверей, не визнає право позивача на
користування спірною квартирою та
перешкоджає у користуванні житлом.
Відповідач ОСОБА_4 не проживає в
спірній квартирі з 1985 року, а проживає
за іншою адресою.

Просила визнати за нею право
користування квартирою АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 визнати таким, що втратив право
користування зазначеною квартирою.

В заяві про забезпечення позову шляхом
заборони Відділу приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації видавати
ОСОБА_4 свідоцтво про право власності
на житло - квартиру АДРЕСА_1, позивач
посилається на те, що відповідач на
даний час готує документи для
приватизації вказаної квартири на
себе, адже станом на день подання
позову лише він зареєстрований у
квартирі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
вимоги щодо забезпечення позову не
співвідносяться з предметом та
підставою заявлених позовних вимог,
крім того відсутні докази щодо
здійснення ОСОБА_4 приватизації
квартири, тому заявлені вимоги про
забезпечення позову не є співмірними
із заявленими позовними вимогами.

З даними висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки вони відповідають
матеріалам справи та ґрунтуються на
вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Доводи апелянта про те, що невжиття
заходів забезпечення позову зробить
неможливим виконання рішення суду в
частині визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, колегія суддів вважає
необґрунтованими, а висновки суду про
відсутність підстав для задоволення
заяви - правильними, оскільки визначені
позивачем заходи забезпечення позову
не є співмірними із заявленими
позовними вимогами.

Так, позивач ОСОБА_2, не будучи
зареєстрованою у спірній квартирі, у
даному спорі доводить своє право
користування нею та оспорює наявність
такого права у відповідача, тоді як
безоплатна передача квартир у
власність громадян (приватизація)
здійснюється на підставі рішень
(розпоряджень) відповідних органів
приватизації, відповідно до поданих
заяв наймачем та членами його сім'ї, до
якої включаються громадяни, які
постійно проживають в квартирі разом
з наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Отже, прохання про заборону відділу
приватизації видавати свідоцтво про
право власності відповідачу не
відповідає суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків ухвали суду не спростовують
та на їх правильність не впливають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з
дотримання норм процесуального
законодавства, висновки суду
відповідають обставинам справи,
обґрунтовані, колегія суддів не вбачає
підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий : Судді: