Ухвала

17 листопада 2014 р.м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, відділу Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа - Головне управління
юстиції у Київській області, про
визнання договору доручення частково
недійсним, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки, державних актів на право
приватної власності на земельну
ділянку, розпорядження районної
державної адміністрації, витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння, визнання права
власності на земельну ділянку та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 08 вересня 2004 року він видав
довіреність ОСОБА_5, якою
уповноважив його, зокрема,
приватизувати земельну ділянку, площею
2,55 га, розташовану на території с.
Білогородки Києво-Святошинського
району Київської області, та продати її
частину, площею 1,66 га, за
ринковою вартістю. 14 грудня 2004 року на
підставі розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 25 листопада 2004 року № 491
ОСОБА_5 отримав державний акт на право
приватної власності, виданий на ім'я
ОСОБА_4, на земельну ділянку, площею 1,6393
га, з цільовим призначення - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Розпорядженням
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 29 березня 2005 року № 157 без
особистої згоди та його письмової
заяви, як власника, цільове призначення
вказаної земельної ділянки було
змінено на ведення особистого
селянського господарства і 16 липня 2005
року на його ім'я було видано державний
акт про право приватної власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства. 18
серпня

2005 року ОСОБА_5, діючи на підставі
зазначеної вище довіреності, продав
ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 1,6393 га,
не повідомивши його про умови та ціну
продажу та про сам факт продажу.
Зазначав, що він не уповноважував
ОСОБА_5 на вчинення таких дій.
Відповідачем незаконно було укладено
договір купівлі-продажу за заниженою
ціною, при цьому на цей час діяв
мораторій на відчуження земельних
ділянок товарного
сільськогосподарського виробництва.
Також зазначав, що вказана земельна
ділянка після цього неодноразово
відчужувалася, наразі її власником є
ОСОБА_6, від якого просив витребувати
земельну ділянку, яка вибула з його
володіння не з його волі.

У зв'язку з цим, уточнивши позовні
вимоги, позивач просив суд визнати
частково недійсним договір доручення,
укладений 08 вересня

2004 року від його імені з ОСОБА_5, в
частині повноважень на продаж
земельної ділянки НОМЕР_1, площею 1,66 га;
визнати недійсним розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області

№ 157 від 29 березня 2005 року, в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо земельної ділянки,
належної позивачу; визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на вищевказану земельну
ділянку та визнати недійсною його
державну реєстрацію; визнати недійсним
договір купівлі-продажу цієї земельної
ділянки від 18 серпня 2005 року, укладений
між позивачем, від імені якого діяв
ОСОБА_5, та ОСОБА_3; визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 28 квітня 2004 року, укладений
між ОСОБА_3 та ТОВ «Укрінвестстрой»;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
23 травня 2007 року, укладений між ТОВ
«Укрінвестстрой» та ОСОБА_6; визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 8,3785 га, виданий ОСОБА_6,
та його державну реєстрацію;
витребувати із чужого незаконного
володіння ОСОБА_6 спірну земельну
ділянку на його користь та визнати за
ним право власності на неї; стягнути з
ОСОБА_5 на його користь 8 млн. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
недійсними: розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 29 березня 2005 року № 157
«Про затвердження технічних
документацій із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок з
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
ведення особистого селянського
господарства на території
Білогородської сільської ради» в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
земельної ділянки, належної ОСОБА_4;
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
1,6393 га, розташованої на території
Білгородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, для ведення особистого
селянського господарства, виданий 16
липня 2005 року на ім'я ОСОБА_4; договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
18 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_4,
від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3;
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
1,6393 га, розташованої на території
Білгородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, виданий 14 березня 2008 року
ОСОБА_6 Витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_6 земельну
ділянку, площею 1,6393 га, розташовану на
території Білгородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, на користь ОСОБА_4 та
визнано за ним право власності на неї.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року касаційну
скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 - ОСОБА_8, відхилено. Рішення
Святошинського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 28 листопада 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції при розгляді
аналогічних справ ч. 1 ст. 203, ст. 215,
ч. 1 ст. 388 ЦК України, ст. 12, ч. 3 ст. 20, ст. 155
ЗК України, ст. ст. 257, 261, 267, 268 ЦК України,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, заявник просить поновити
строк на подання заяви з посиланням на
те, що він з поважних причин не міг
вчасно звернутись до суду, оскільки
перебував за межами України, що
підтверджується відповідними
доказами.

Клопотання підлягає задоволенню,
оскільки причини пропущення строку на
подання заяви є поважними.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на постанову
Верховного Суду України від 04 березня
2000 року, ухвали Верховного Суду України
від 23 жовтня 2008 року, від 24 жовтня 2008
року, від 17 лютого 2009 року (2), від 08
квітня 2009 року, від 01 липня 2009 року,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 червня 2011
року, від 13 квітня 2011 року, від 04 квітня
2012 року, від 18 квітня 2012 року, від 07
листопада 2012 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішення
справи судом.

Із змісту судових рішень, на які
посилається заявник, вбачається, що
вони ухвалені у спорах з приводу
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельних ділянок та
витребування земельних ділянок із
чужого незаконного володіння.

Суд касаційної інстанції в ухвалі суду,
щодо якої ставиться питання про її
перегляд, погодився з правовою
позицією суду першої та апеляційної
інстанцій про те, що розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 29 березня 2005 року № 157
прийнято з порушеннями чинного
земельного законодавства України,
оскільки цільове призначення спірної
земельної ділянки було змінено без
особистої згоди та письмової заяви
власника, ОСОБА_4, а також без надання
таких повноважень у виданому на ім'я
ОСОБА_5 дорученні, а відтак - виданий на
підставі вказаного рішення державний
акт на ім'я ОСОБА_4 на право приватної
власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
є недійсним; договір купівлі-продажу
від 18 серпня 2005 року між ОСОБА_4, від
імені якого на підставі довіреності
діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3 укладений під
час дії мораторію на продаж таких
земельних ділянок, отже, такий договір
не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК
України, ст. 155 ЗК України.

При цьому, в ухвалах Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року, від 17
лютого 2009 року, від 17 лютого 2009 року, на
які робиться посилання щодо
неоднакового застосування судом норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції, залишаючи рішення суду
першої та апеляційної інстанцій без
змін, погодився з їх висновками про
відмову в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними довіреностей
та договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, витребування земельних
ділянок, оскільки на час укладення
договорів купівлі-продажу спірних
земельних ділянок заборони на
відчуження земельних ділянок із
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
не було. Що стосується ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2012 року, якою
залишено без змін рішення апеляційного
суду м. Севастополя від 21 червня 2012
року, то суд касаційної інстанції
погодився з висновками апеляційного
суду щодо задоволення позовних вимог
про визнання недійсним державного акта
на право власності на земельну ділянку
та витребування земельної ділянки із
незаконного володіння, у зв'язку із тим,
що рішення, на підставі якого видано
оспорюваний державний акт, прийняте
органом, який не мав відповідних
повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що наведені у заяві
ОСОБА_3 доводи вказують на неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, яке потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, що
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових
рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року.

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, відділу Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа - Головне управління
юстиції у Київській області, про
визнання договору доручення частково
недійсним, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки, державних актів на право
приватної власності на земельну
ділянку, розпорядження районної
державної адміністрації, витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння, визнання права
власності на земельну ділянку та
відшкодування моральної шкоди, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014
року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів з дня її постановлення, копію
ухвали разом із копією заяви - особам,
які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов

Судді: Т.П. Дербенцева

Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук