У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Іршавського районного суду
від 28 травня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
31.07.2012 року він з відповідачем уклали
договір позики на суму 80 000 гривень. Він
передав відповідачу вказану суму, а
ОСОБА_1 у свою чергу написав відповідну
розписку, згідно якої зобов'язався
повернути вказану суму рівними
частинами по 20 000 тисяч гривень
протягом чотирьох місяців, тобто з
серпня по листопад 2012 року. Відповідач
зобов'язання по розписці не виконав та
прострочив виплату боргу з серпня 2012
року по лютий 2013 року.

У зв'язку з наведеним просив стягнути з
відповідача на його користь 80 000 грн.
заборгованості по позиці, 1400 гривень
річних у розмірі 3% від простроченої
суми та 3 500 грн. процентів від суми
позики та судові витрати по справі.

Рішенням Іршавського районного суду
від 28 травня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставить
питання про скасування
вищезазначеного рішення та
постановлення нового про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
31.07.2012 р. між сторонами укладено договір
позики, за умовами якого ОСОБА_1 надано
позику в сумі 80000 гривень, які останній
зобов'язався сплатити рівними
частинами по 20000 грн. за серпень,
вересень, жовтень та листопад 2012 року
(а.с. 5).

Згідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок у встановлений в зобов'язанні
термін його виконання.

Встановлено, що ОСОБА_1 взяті на себе
зобов'язання не виконав, в обумовлений
між сторонами строк гроші не повернув.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
повно і правильно встановив обставини
справи і дійшов вірного висновку, що з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає
стягненню сума боргу в розмірі 80000 грн.,
1400 грн. річних у розмірі 3% від
простроченої суми, 3500 грн. процентів
від суми позики та судові витрати по
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Тож рішення суду першої інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального права, воно є законним,
правильним і справедливим, що у
відповідності до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
28 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді