Справа № 420/556/13-ц
Провадження № 22ц/782/5522/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, січня місяця, 27-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого судді: Яресько А.В.,

суддів: Борисова Є.А., Маляренко І.Б.,

при секретарі: Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Новопсковського районного суду
Луганської області від 02 серпня 2013 року
у справі за позовом органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Пісківської сільської ради
Новопсковського району Луганської
області до ОСОБА_1 про відібрання дітей
без позбавлення батьківських прав,

встановила :

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом, у якому просив суд
винести рішення про відібрання від
відповідачки її малолітніх дітей
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її
батьківських прав щодо них.

Рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 02 серпня 2013
року позовні вимоги органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Пісківської сільської ради
Новопсковського району Луганської
області були задоволені частково, а
саме судом було прийнято рішення
відібрати малолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення її
батьківський прав, а у задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено,
було звільнено ОСОБА_1 від сплати
судових витрат.

Із рішенням суду відповідачка ОСОБА_1
не погодилась та оскаржила його у
апеляційній суд, у скарзі посилалась на
припущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду скасувати та
винести інше рішення. У судовому
засіданні вимоги за скаргою
підтримала, пояснила що її
співмешканець помер, вона влаштувалась
на роботу, вжила та вживає усіх
необхідних заходів для покращення умов
проживання, пояснила що є на цей час
вагітною та очікує на народження
дитини, просила повернути її сина
додому.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта, прокурора, представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та додатково надані сторонами
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень проти
неї, колегія суддів приходить до
наступного.

Статтею 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент розгляду справи існувала
необхідність відібрати у ОСОБА_1 без
позбавлення батьківських прав
малолітнього ОСОБА_2, виходячи з
інтересів дитини, оскільки на той час
існувала загроза життю та здоров'ю
дитини. Суд першої інстанції виходив з
того, що сім'я, у якій проживала дитина -
перебувала на обліку як функціонально
неспроможна сім'я, будинок, в якому
проживала ОСОБА_1 із дитиною мав
незадовільні та небезпечні для
проживання у ньому
санітарно-гігієнічні умови, в будинку
було брудно, він знаходився у
аварійному стані, для дітей у ньому не
було створено умов для проживання,
ОСОБА_1 не виконувала належним чином
батьківських обов'язків щодо виховання
та утримання малолітніх дітей, при
цьому нехтувала зауваженнями з боку
працівників медицини, виконкому щодо
виконання нею обов'язків по утриманню,
вихованню, лікуванню дітей, малолітній
син відповідачки - ОСОБА_2 у свої чотири
роки не розмовляв, не був психічно
розвиненим відповідно до свого віку.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
наявності підстав для відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав на момент розгляду справи по суті.
Суд першої інстанції дійшов до цих
висновків із належним дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
рішення суду є аргументованим, у ньому
суд надав оцінку усім позовним вимогам,
при цьому вірно встановив
правовідносини, що регулюють вирішення
спірних питань, не допустив порушення
правил оцінки доказів, ухвалив рішення
без таких порушень норм матеріального
чи процесуального права, що давали б
підстави для скасування чи зміни
рішення суду. Частиною 1 ст. 303 ЦПК
України є передбаченим, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
адже та обставина, що орган опіки та
піклування став вживати необхідних
заходів по відібранню дитини саме за
зверненням медичних органів -
матеріалами справи підтверджується,
проте сама по собі ніяким чином не
свідчить про неправомірність їх дій,
адже усі ці дії були вжиті у інтересах
малолітніх дітей, втручання у сімейне
життя відповідачки слід визнати за
таких умов обґрунтованим, що і знайшло
своє належне підтвердження під час
судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність передбачених законом
підстав для відібрання дітей - то ст. 170
СК передбачено, що суд може постановити
рішення про відібрання дитини від
батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у
випадках, передбачених пунктами 2-5
частини першої статті 164 цього Кодексу,
а також в інших випадках, якщо
залишення дитини у них є небезпечним
для її життя, здоров'я і морального
виховання. У цьому разі дитина
передається другому з батьків, бабі,
дідові, іншим родичам - за їх бажанням
або органові опіки та піклування.

На думку колегії суддів на момент
фактичного відібрання дитини та на
момент розгляду справи судом першої
інстанції по суті є доведеними
наявність таких підстав для відібрання
дитини, як ухилення ОСОБА_1 від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини та наявність певної
небезпеки для життя та здоров'я дитини
з огляду на санітарно-гігієнічний стан
житлового приміщення, де вони
проживали, погодні умови - тривалу дуже
низьку температуру повітря за
відсутності адекватного обігріву
приміщення та можливостей для цього,
відсутності необхідних запасів палива,
недостатність запасів їжі та
можливості щодо її придбання. Як
вбачається з психолого-педагогічної
характеристики на ОСОБА_2, що є
підписаною директором ЛОЦСПРД
Сазоновою Л.А. та психологом
Гегельсько. М.В. при надходженні його до
центру соціально-психологічної
реабілітації його інтелектуальний
розвиток не відповідав віковій нормі,
загальний стан дитини був обумовлений
наслідками несприятливих умов
виховання, психо-травмуючим впливом
оточуючої його до того середи,
посттравматичним стресовим розладом -
за час перебування у центрі стан дитини
частково покращився, проте повернення
його до родини ще не рекомендовано. Як
вбачається з наданих суду актів
обстеження, що складались у ході
здійснення соціального інспектування
родини ОСОБА_2 і у січні 2014 року, тобто і
на час розгляду справи у апеляційному
суді санітарно-гігієнічні норми
проживання продовжують залишатись
порушеними - у будинку не створено усіх
необхідних умов для повернення дитини,
про невідповідність умов проживання на
час розгляду справи у суді першої
інстанції у матеріалах справи є
відповідні докази, судом було дано їм
вірну оцінку.

У Конвенції О ОН про права дитини є
зазначеним, що дитині для повного та
гармонійного розвитку необхідно
зростати в сімейному оточенні, проте
статтею 9 цієї ж Конвенції передбачено,
що дитина може бути розлучена із
батьками всупереч їхньому бажанню у
тих випадках, коли компетентні органи
за судовим рішенням визначають
відповідно до застосовного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в інтересах дитини.

Між тим, з тексту самої апеляційної
скарги вбачається, що апелянт визнає
факт незадовільних
матеріально-побутових умов на час
винесення судом оскаржуваного рішення,
вказує на те, що сама критично
ставиться до своєї поведінки у
минулому стосовно дітей, тоді як
відповідно до правил частини 3 статті 170
Сімейного кодексу України у тому
випадку, «якщо відпадуть причини, які
перешкоджали належному вихованню
дитини її батьками, то суд за заявою
батьків може постановити рішення про
повернення їм дитини». Тобто доводи
апелянта про те, що вона після
винесення рішення суду вживає заходів
для створення належних умов для
проживання дитини не можуть
спростовувати висновки суду, що були
здійснені судом на час вирішення
справи по суті, передання дитини саме
органам піки за відсутності інших
претендентів на це не суперечить
змісту т. 170 СК. Крім того, колегія
суддів враховує і те, що ОСОБА_2 не
позбавлена права звернутись до суду із
відповідними вимогами, надавши належні
та допустимі докази на підтвердження
того, що причини, які перешкоджали
належному вихованню та утриманню
дитини вже відпали. Відповідно до вимог
ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Оскаржуване
рішення було ухвалено із належним
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляції
не дають підстав для його зміни чи
скасування. З огляду на викладене вище,
та керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314-315 ЦПК
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 02 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту його проголошення, може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
проголошення безпосередньо до суду
касаційної інстанції: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Судді