Справа №
Номер провадження 2/530/887/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року Зіньківський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради
Полтавської області, третя особа
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський
районний суд Полтавської області з
позовом до Зіньківської міської ради
Полтавської області, третя особа
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування.

В судове засідання сторони не
з'явились. Від позивача, ОСОБА_1,
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутності, позов підтримав в
повному обсязі, представник
відповідача, Зіньківської міської
сільської ради, Зіньківського району,
Полтавської області в судове засідання
не з'явився, але від нього надійшло
клопотання в якому він позов визнав,
просить суд розглянути справу у його
відсутності.

Третя особа, ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, але надала до суду заяву, в
якій просила розгляд справи провести
без її участі.

Суд вирішив за можливе розглянути
справу у відсутність сторін, на
підставі наявних у справі доказів, з
урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін,
вивчивши та проаналізувавши наявні
матеріали цивільної справи і давши їм
належну оцінку, приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
і такі, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України «Правом
власності є право особи на річ (майно),
особа здійснює відповідно до закону за
своєю волею...»

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

У відповідності до ст.1218 ЦК України ,До
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
"спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину чи не
прийняти її".

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1
Першого протоколу Конвенції
тлумачиться дуже широко, охоплює цілу
низку інтересів економічного
характеру. За рішеннями Європейського
суду з прав людини «майном» в розумінні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне і обґрунтоване
очікування набуття майна або майнового
права за укладеним договором.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

В судовому засіданні було
встановлено, що позивач, ОСОБА_1,
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харків, його
батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Батько позивача, ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Харків, що
підтверджується копією свідоцтва про
смертьНОМЕР_2.

За життя померлий ОСОБА_3 отримав в дар
житловий будинок з господарчими
будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1,
згідно договору дарування від 4 грудня
1998 року посвідченого державним
нотаріусом Зіньківської державної
нотаріальної контори Герасименко Л.В..

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Із витягу про реєстрацію в спадковому
реєстрі №23815613 від 01.06.2010 року
вбачається, що після померлого
заведена спадкова справа за заявою
позивача про прийняття спадщини,
претензії від кредиторів не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного
кодексу України,- спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї, отже
позивач, ОСОБА_1 прийняв спадщину після
померлого - ОСОБА_3. Третя особа у даній
справі ОСОБА_2, дружина померлого
відмовилась він своєї 1/2 частини у
спадщині на користь позивача.

14 грудня 2012 року державним нотаріусом
сьомої Харківської нотаріальної
контори Хлистун О.В. позивачеві було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на спадкове майно, що
складається із вкладів з відповідними
відсотками та нарахованою
компенсацією, що знаходяться в ТВБВ
Ощадбанк.

Постановою державного нотаріуса
сьомої Харківської нотаріальної
контори від 06.08.2013 року позивачеві було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після померлого
ОСОБА_3 на спадкове майно житловий
будинок з господарчими будівлями, який
знаходиться по АДРЕСА_1, у зв'язку із
відсутністю реєстрації права
власності померлого на нерухоме майно
в державному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Згідно роз'яснень Державної
реєстраційної служби України від 12.03.2013
№ 95-06- 15-13 «Щодо державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, збудоване
до 1992 року» для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 05.08.1992 року, документом, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство, зокрема Цивільний
кодекс України PCP (в редакції 1991 року),
Закон України PCP «Про власність» (в
редакції 1991 року).

Згідно норми ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

З цих підстав позов заявлено до
Зіньківської міської ради
Зіньківського району Полтавської
області - органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини та за місцем знаходження
об'єкта нерухомого майна, про право на
частку в якому заявлено цей позов.

Згідно з планом ПП Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
плані технічного паспорта позначено
житловий будинок літ.: А-1, з допоміжними
господарськими будівлями: сарай літ. Б,
сарай літ. В, сарай літ. б, сарай літ. б1,
літня кухня літ.Г,г, вбиральня літ. Д,
колодязь літ К, ворота, огорожа, хвіртка
№1,№2, що розташовані на земельній
ділянці загальною площею 910 кв.м..

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,15,30, 57-61, 88,212-221 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської
міської ради Полтавської області,
третя особа ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код
платника податків за ЄДРПОУ -НОМЕР_1,
який проживає в АДРЕСА_2 право
власності на житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з позначеного на плані
технічного паспорта на житловий
будинок літерами та цифрами: житлового
будинку літ. А-1, та допоміжних
господарських будівель та споруд:
сарай літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. б,
сарай літ. б1, літня кухня літ.Г,г,
вбиральня літ. Д, колодязь літ К, ворота,
огорожа, хвіртка №1,№2, в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р. Должко