Справа № 466/565/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 лютого 2014 року
Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді
Невойта П.С.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

при секретарі с/з -
Коваль Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

у с т
а н о в и в:

27.01.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою про стягнення
боргу за договором позики з ОСОБА_2.

В обґрунтуванні своїх вимог
покликається на те, що 10.10.2013 року між
позивачем, ОСОБА_1, (Позикодавцем), з
одної сторони, та ОСОБА_2
(Позичальником), з другої - був
укладений усний договір позики, за яким
останньому позивач передав у власність
170 000 грн. (сто сімдесят тисяч гривень), а
він зобов'язався повернути вказані
кошти до 01.01.2014 року.

Даний факт підтверджується розпискою
ОСОБА_2 від 10.10.2013 року. Згідно вказаної
розписки, 170 000 гривень були позичені
ОСОБА_2 для придбання квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2
з настанням вищевказаного терміну,
ОСОБА_1, не було повернено згадану суму
позики, а відтак ним порушено
зобов'язання за даним договором позики.
Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач позов визнав та пояснив, що
дані кошти він дійсно позичив в ОСОБА_1
для придбання квартири та мав намір
повернути, але на даний час йому банки
відмовляють у наданні кредиту.

Заслухавши пояснення учасників,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2013 року між
позивачем, ОСОБА_1 з одної сторони, та
ОСОБА_2, з другої - був укладений усний
договір позики, за яким останньому
позивач передав у власність 170 000 грн.
(сто сімдесят тисяч гривень), а він
зобов'язався повернути вказані кошти
до 01.01.2014 року.

Даний факт підтверджується розпискою
ОСОБА_2 від 10.10.2013 року (а.с.11).

ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконав та
у визначений термін, ОСОБА_1 не повернув
згадану суми позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України,
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Отже, оскільки сума позики, а саме 170 000
гривень більше ніж у 10 разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, то договір повинен був
укладатися у письмовій формі.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК
України, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність. Заперечення однією
із сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. .

Отже, право на одержання від позивача
суми позики у розмірі 170 000 гривень
підтверджується: розпискою від 10.10.2013
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

У відповідності з ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Отже, Відповідач ОСОБА_2, прострочивши
виконання грошового зобов'язання за
договором позики від 10.10.2013 року,
зобов'язується сплатити мені, ОСОБА_1,
суму основного боргу - 170 000 грн. (сто
сімдесят тисяч гривень).

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що позов є підставний та
обґрунтований і підлягає до
задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК 526,
527, 629, 1047,1049 ЦК України,-

в и р
і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму
боргу за договором позики від 10.10.2013
року у розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч)
гривень 00 копійок.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. С. Невойт