АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/177/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
31 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Нерушак Л. В. суддів
Єльцова В.О., Карпенко О.В.при
секретарі Бурдуковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - Грушевого Юрія
Віталійовича на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05
листопада 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 про
в с т а н о в и л а :
08 липня 2013 року представник Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - Сізов Валерій Євгенійович
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8
про стягнення боргу, посилаючись на те,
що 15 січня 2008 року між ЧОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі ЧОД AT
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 було
укладено кредитний договір № 010/02-2/41-08
та договори про зміни до нього.
На підставі даного договору
позичальнику було відкрито
мультивалютну невідновлювальну
кредитну лінію в розмірі 1 100 000,00 грн.
або еквівалент в доларах США чи євро.
Строк повернення кредиту до 14 січня 2018
В забезпечення вимог кредитора, що
витікають з кредитного договору №
010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року відповідач
передала в іпотеку, згідно договору
іпотеки № 010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року
та договору про зміни до нього,
нерухоме майно - магазин промислових
товарів, загальною площею 89,9 кв. м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до п.2.3.1. кредитного
договору позичальник зобов'язаний в
строки, передбачені цим договором,
забезпечити повернення банку
одержаного кредиту та сплату
нарахованих процентів, передбачених
договором комісій, неустойок,
відшкодування витрат та збитків банку,
викликаних неналежним виконанням
Згідно п. 1.9.1. кредитного договору банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому або у визначеній банком частині
у випадку невиконання позичальником,
або поручителем, або майновим
поручителем своїх боргових та інших
зобов'язань за цим договором.
Відповідно до п. 4.1.1. кредитного
договору за порушення прийнятих на
себе зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
визначенні цим договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожний день
23 березня 2012 року відповідач ОСОБА_8
звернулась до банку із заявою про
здійснення їй рефінансування
кредитних договорів, а саме договори у
валюті переведено на гривню.
03 травня 2012 року додатковою угодою № 4
до кредитного договору № 010/02-2/41-08 від 15
січня 2008 року позичальнику було
здійснено реструктуризацію отриманих
кредитних коштів та переведено валютні
кредити на національну валюту.
Позивач вважає, що позичальником не
виконано умови кредитного договору до
додаткових угод до нього, оскільки за
несвоєчасне поновлення договору
страхування майна по договору іпотеки
№ 010/02/41-08з від 15 січня 2008 року та п. 6
додаткової угоди № 4 від 03 травня 2012
року до кредитного договору
передбачена сплата позичальником
неустойки у розмірі 0,5 % від суми
кредиту (але не менше 500 грн.) за кожен
місяць невиконання умов договору.
Позивач вказує, що станом на 15 травня 2013
року за позичальником рахується
заборгованість по тілу кредиту 687 134,04
733,01 грн., а також 34 961,24 грн. неустойки за
порушення вимог щодо страхування
іпотечного майна, всього 740 244,66 грн.
В зв'язку з цим представник позивача
звернувся до суду з даним позовом та
просив про стягнення з відповідача з
метою погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором
№ 010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року
заборгованість в розмірі 740 244,66 грн. на
користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Черкаської обласної дирекції та
стягнути з відповідача суму сплаченого
судового збору.
В ході розгляду справи представник
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Грушевий Юрій
Віталійович збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з відповідача з метою
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором № 010/02-2/41-08 від 15
січня 2008 року заборгованість в розмірі
861328,70 грн. на користь АТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Черкаської
обласної дирекції та судовий збір.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 листопада 2013 року у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_8 про стягнення
боргу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» - Грушевський Ю.В. оскаржив його
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що з зазначеними
висновками суду першої інстанції не
можна погодитися, оскільки вони
зроблені при неправильному з'ясуванні
обставин справи. Апелянт просив
скасувати рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05
листопада 2013 року та винести нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги банку та з метою погашення
кредитної заборгованості за кредитним
договором № 010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року
стягнути з ОСОБА_8 заборгованість в
розмірі 861328,70 грн. на користь АТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Черкаської обласної дирекції та
стягнути з відповідача суму сплаченого
судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта та відповідача,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в позивач
не виконав вимоги п.1.9.1 кредитного
договору, оскільки не надіслав
позичальнику вимогу про дострокове
виконання умов кредитного договору та
відсутня заборгованість по кредиту
згідно , наданої банком довідки.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції є вірними, такими що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що 15
січня 2008 року між ЧОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі ЧОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 було
укладено кредитний договір № 010/02-2/41-08
та договори про зміни до нього.

На підставі даного договору ОСОБА_8
було відкрито мультивалютну
невідновлювальну кредитну лінію в
розмірі 1 100 000,00 грн. або еквівалент в
доларах США чи євро. Строк повернення
кредиту до 14 січня 2018 року.

Крім того, в забезпечення виконання
зобов'язань, відповідач передала в
іпотеку, згідно договору іпотеки №
010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року та договору
про зміни до нього, нерухоме майно, а
саме: магазин промислових товарів,
загальною площею 89,9 кв. м., який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

23 березня 2012 року ОСОБА_8 звернулась до
банку із заявою про здійснення їй
рефінансування кредитних договорів, а
саме договори у валюті переведено на
гривню, в зв'язку з чим, 03 травня 2012 року
додатковою угодою № 4 до кредитного
договору № 010/02-2/41-08 від 15 січня 2008 року
позичальнику було здійснено
реструктуризацію отриманих кредитних
коштів та переведено валютні кредити
на національну валюту.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту.

Позивач посилається, що відповідачем
було допущено порушення чергових
платежів згідно графіку в жовтні та
листопаді 2012 року , однак до 08 липня 2013
року , коли банк звернувся до суду,
жодних вимог про дострокове
повернення всього кредиту з
відсотками не заявляв до відповідача,
хоча на час звернення до суду
відповідач щомісячно платила суму
кредиту згідно графіку і поточної
заборгованості в неї не було, а діє
договір кредиту до 14 січня 2018 року.

Із довідки № 2712 від 03 жовтня 2013 року про
заборгованість позичальника ОСОБА_8,
наданої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
вбачається, що прострочена
заборгованість по кредитних
зобов'язаннях ОСОБА_8 перед АТ
«Райффайзен Банк Аваль» по тілу та
відсотках відсутня.

Станом на час винесення рішення судом
першої інстанції та перегляду його в
апеляційному порядку не встановлено,
що відповідач має прострочену
заборгованість, оскільки із копій
квитанцій про щомісячну оплату
кредиту, що містяться в матеріалах
справи вбачається, що ОСОБА_8
щомісячно, згідно встановленого
графіку, здійснює платіж по кредиту.

Згідно п.1.9.1. кредитного договору
передбачено, що банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
позичальником та/або поручителем,
та/або майновим поручителем своїх
боргових та інших зобов'язань за цим
договором. При цьому, виконання
боргових зобов'язань повинно бути
проведено позичальником протягом 30
календарних днів з дати одержання
позичальником відповідної вимоги.

Позивачем не надано ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції підтвердження щодо
направлення позичальнику вимоги про
дострокове повернення кредиту
відповідно до п.1.9.1 договору, в зв'язку
з цим, доводи апелянта про те, що банком
надсилалися претензії ОСОБА_8 щодо
усунення нею порушень умов кредитного
договору та ставилася вимога щодо
дострокового погашення сум кредитної
заборгованості та залишку по кредиту
не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку ,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом свої порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи, що судом не встановлено
порушення прав позивача з боку
відповідача, а захисту підлягають лише
порушені права, то за таких обставин
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог позивача.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Грушевого
Юрія Віталійовича - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05 листопада 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_8 про стягнення
боргу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :