Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів Борисюка
Р.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Ходаківській
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 09 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та
піклування Житомирської міської ради,
з участю прокурора м. Житомира, який діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом,
мотивуючи його тим, що з 1998 року по 2002
рік перебувала у шлюбі із ОСОБА_3, від
якого вони мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначала, що
відповідач не бере участі у вихованні
дитини, не провідує доньку, не
цікавиться її здоров'ям, морально та
матеріально не підтримує, що
підтверджує факт повної байдужості,
щодо життя дитини. Тому, з метою повного
та всебічного забезпечення прав та
законних інтересів дитини, позивачка
просила позбавити ОСОБА_3 батьківських
прав.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 09 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
рішення суду є незаконним та таким, що
ухвалене з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Судом не
встановлено усіх обставин, що мають
значення для справи, не досліджено та
не надано належної оцінки доказам по
справі, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позов є
необґрунтованим, оскільки відсутні
правові підстави для позбавлення
відповідача батьківських прав з
підстав невиконання ним своїх
батьківських обов'язків. Крім того,
відсутні належні докази для
позбавлення відповідача батьківських
прав з інших підстав.

Колегія суддів погоджується з
таким висновок суду виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування; 2)
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Тобто, перелік підстав
позбавлення батьківських прав є
вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1998 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із матеріалів справи вбачається,
що 10 грудня 2002 року шлюб між сторонами
було розірвано, неповнолітню ОСОБА_4
залишено на виховання матері (а.с.14).
Відповідач сплачує аліменти на
утримання дочки, заборгованості по
яким не має(а.с.120).

Звертаючись до суду із позовом,
ОСОБА_2 вказувала на необхідність
позбавлення відповідача батьківських
прав, оскільки останній не виконує
свого батьківського обов'язку щодо
виховання дитини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів невиконання
відповідачем батьківських обов'язків
без поважних причин, а судом не
встановлено винної поведінки
останнього, щодо ухилення від
виховання доньки і свідомого
нехтування ним своїми батьківськими
обов'язками.

Крім того, як вбачається з
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 07.07.2004 року ОСОБА_3
порушував спір про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною. Цим рішенням
суду його позов задоволено та
зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
батьку у спілкуванні з його дочкою
(а.с.69-71).

З висновку органу опіки і
піклування Житомирської міської ради
№ 21/3162 від 13.06.2005 року вбачається
прагнення батька брати участь у
вихованні своєї доньки, на що він має
законне право (а.с. 54-55).

Крім того, орган опіки і
піклування виконавчого комітету
Житомирської міської ради у своєму
висновку №413 від 01.10.2014 року зазначає
про відсутність підстав позбавлення
батьківських прав, передбачених ст. 164
Сімейного кодексу України та вважає за
недоцільне позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно
неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 (а.с.181).

Обставини, на які посилається
позивач у позовній заяві та
апеляційній скарзі не можуть бути
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції та позбавлення
відповідача батьківських прав. Крім
цього, позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків.

Судом першої інстанції при
розгляді справи, обставини, на які
містяться посилання в апеляційній
скарзі, перевірялись. Висновки суду
щодо відмови у задоволенні заявлених
вимог ґрунтуються на доказах, наданих
сторонами, їх правова оцінка сумніву не
викликає. До правовідносин, які
склалися між сторонами у зв'язку з
виникненням спору, правильно
застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено в інтересах
дитини, з урахуванням вимог закону,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 09 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: