У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Бойко Олени
Вікторівни, треті особи: Шевченківська
районна у м. Києві рада, Головне
управління юстиції у м. Києві, Товарна
біржа «Українська біржа «Десятинна»,
про визнання недійсними доручення,
біржового контракту, договору
купівлі-продажу квартири, визнання
права власності держави на квартиру в
порядку спадкування, виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу Бойко
Олени Вікторівни, Шевченківської
районної у м. Києві ради, треті особи:
Третя київська державна нотаріальна
контора, Товарна біржа «Українська
біржа «Десятинна», Орган опіки та
піклування Шевченківської районної у
м. Києві державної адміністрації, про
визнання добросовісним набувачем та
визнання права власності на квартиру,
за касаційними скаргами представника
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва -
Пономарьової Ганни Володимирівни та
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2001 року Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі м.
Києва (далі - ДПІ) звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Бойко О.В., треті
особи: Шевченківська районна у м. Києві
рада, Головне управління юстиції у м.
Києві, Товарна біржа «Українська біржа
«Десятинна», про визнання недійсними
доручення, біржового контракту,
договору купівлі-продажу квартири,
визнання права власності держави на
квартиру в порядку спадкування,
виселення.

В обґрунтування вимог ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1
на праві власності належала ОСОБА_3,
якого було вбито ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 04
листопада 1996 року на Товарній біржі
«Українська біржа «Десятинна» між
ОСОБА_2, який діяв на підставі
доручення, виданого нібито ОСОБА_3, та
ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири.
Вироком Київського міського суду від 17
травня 1999 року ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні ІНФОРМАЦІЯ_1 року вбивства
ОСОБА_3. Вироком встановлено, що ОСОБА_2
незаконно заволодів документами
ОСОБА_3. та, підробивши доручення від
його імені на право розпоряджатися
квартирою, продав її ОСОБА_1.

Посилаючись на вказані обставини
позивач з урахуванням уточнених
позовних вимог просив суд визнати
недійсним доручення, посвідчене 18
жовтня 1996 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Бойко О.В., від імені ОСОБА_3. на
ім'я ОСОБА_2 на розпорядження квартирою
АДРЕСА_1; визнати недійсним біржовий
контракт на продаж і купівлю вказаної
квартири, укладений 04 листопада 1996 року
та зареєстрований за № 7743 на Товарній
біржі «Українська біржа «Десятинна»;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 04 листопада
1996 року та зареєстрований за № 7743-3528 на
Товарній біржі «Українська біржа
«Десятинна» між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, від
імені якого діяв ОСОБА_2; визнати право
власності держави на квартиру в
порядку спадкування, а також виселити
ОСОБА_1 з усіма зареєстрованими особами
зі спірної квартири.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Бойко О.В.,
Шевченківської районної у м. Києві ради
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання його
добросовісним набувачем.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2011 року у
задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва та
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 жовтня 2011 року в частині
відмови у задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення.

Позов ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва задоволено частково.

Визнано недійсним доручення,
посвідчене 18 жовтня 1996 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Бойко О.В., від
імені ОСОБА_3. на ім'я ОСОБА_2 на
розпорядження квартирою АДРЕСА_1.

Визнано недійсним біржовий контракт на
продаж і купівлю квартири АДРЕСА_1,
укладений 04 листопада 1996 року та
зареєстрований за № 7743 на Товарній
біржі «Українська біржа «Десятинна».

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 04 листопада
1996 року, зареєстрований за № 7743-3528 на
Товарній біржі «Українська біржа
«Десятинна», між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від
імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2
В іншій частині позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову в апеляційному
порядку не оскаржувалося.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі представник ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва -
Пономарьова Г.В. порушує питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
виселення із ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а касаційна скарга
представника ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва - Пономарьової Г.В.
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 на праві власності належала
ОСОБА_3, якого було вбито ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

18 жовтня 1996 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Бойко О.В. посвідчено доручення
від імені ОСОБА_3., яким він уповноважив
ОСОБА_2 розпоряджатися належною йому на
праві власності квартирою АДРЕСА_1.

04 листопада 1996 року на Товарній біржі
«Українська біржа «Десятинна»
укладено біржовий контракт, який
зареєстровано за № 7743, на продаж і
купівлю вказаної квартири.

Цього ж дня на Товарній біржі
«Українська біржа «Десятинна»
укладено договір купівлі-продажу,
згідно з яким ОСОБА_2, який діяв від
імені ОСОБА_3. на підставі доручення від
18 жовтня 1996 року, продав, а ОСОБА_1 купив
квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Київського міського суду від 17
травня 1999 року ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні ІНФОРМАЦІЯ_1 року вбивства
ОСОБА_3. Вироком встановлено, що
невстановлена слідством особа від
імені ОСОБА_3., використовуючи
документи останнього, видала доручення
на право розпорядження спірною
квартирою на ім'я ОСОБА_2

Спадкоємців у померлого ОСОБА_3. немає.

Відмовляючи у задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
суд першої інстанції виходив із того,
що позовні вимоги про визнання
недійсним доручення задоволенню не
підлягають, оскільки вказане доручення
права ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва не порушує; біржовий контракт та
договір купівлі-продажу спірної
квартири укладені з дотриманням
положень Закону України «Про товарну
біржу», а тому відсутні підстави для
визнання недійсними біржового
контракту та договору купівлі-продажу
від 04 листопада 1996 року; відсутні
підстави для визнання права власності
на спірну квартиру за державою в
порядку спадкування та виселення
ОСОБА_1; ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва не є власником спірної квартири,
набутої в порядку спадкування; ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
пропущено трирічний строк звернення до
суду з вимогою про визнання права
власності на квартиру.

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що на момент посвідчення
доручення 18 жовтня 1996 року, яким ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися
належною йому квартирою, власника
спірної квартири ОСОБА_3. було вбито,
вироком встановлено, що невстановлена
слідством особа від імені ОСОБА_3.,
використовуючи документи останнього,
видала доручення на право
розпорядження спірною квартирою на
ім'я ОСОБА_2, керуючись ч. 1 ст. 48, ч. 1 ст. 62
ч. 1 ст. 64 ЦК Української РСР, дійшов
висновку про наявність порушеного
права позивача та вважав, що оспорювані
доручення, біржовий контракт та
договір купівлі-продажу підлягають
визнанню недійсними.

При цьому суд апеляційної інстанції
виходив з того, що реституція, як спосіб
захисту цивільного права,
застосовується лише у разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який визнано недійсним, та вважав, що
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
договору, за правилами реституції може
бути пред'явлена тільки стороною
недійсного договору, а права особи, яка
вважає себе власником майна, не
підлягає задоволенню позов до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. 48 ЦК Української РСР,
позову про витребування спірної
квартири із чужого незаконного
володіння ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва не заявлялось.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР
часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця. Згідно з п. 2 ч.
1 ст. 555 ЦК Української РСР спадкове
майно за правом спадкоємства
переходить до держави, якщо у
спадкодавця немає спадкоємців ні за
законом, ні за заповітом.

Отже, згідно зі ст. 525 та п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК
Української РСР з ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
тобто з моменту смерті ОСОБА_3., спірна
квартира за правом спадкоємства
перейшла до держави, в інтересах якої
діє ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва.

Тому ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва, яка діє в інтересах держави як
спадкоємця померлого, мала захистити
порушене укладанням оспорюваних
договорів право останньої шляхом
подання позову про визнання договорів
недійсними із застосуванням наслідків
їх недійсності, оскільки до неї
перейшли у зв'язку із спадкуванням
права та обов'язки сторони оспорюваних
договорів.

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що спірна квартира,
власником якої є держава, в інтересах
якої діє ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва, придбана у ОСОБА_2 - особи, яка
не мала права її відчужувати, дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову про
визнання недійсними доручення,
біржового контракту на продаж і
купівлю квартири АДРЕСА_1, договору
купівлі-продажу вказаної квартири.

Однак при цьому судом апеляційної
інстанції не було враховано, що
оспорювані довіреність та угоди були
укладені (видані), відповідно, 18 жовтня
1996 року та 04 листопада 1996 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
квітня 2001 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири від
04 листопада 1996 року, позовні вимоги про
визнання недійсним доручення від 18
жовтня 1996 року, біржового контракту на
продаж і купівлю квартири АДРЕСА_1 від 04
листопада 1996 року, про визнання права
власності держави на квартиру в
порядку спадкування та про виселення
були заявлені позивачем 14 травня 2003
року у заяві про уточнення позовних
вимог (а. с. 142 -147, т. 1).

При зверненні до суду позивач
посилався на те, що про порушене право
йому стало відомо після винесення
вироку Київського міського суду від
17 травня 1999 року у кримінальній справі
щодо ОСОБА_2

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Отже, у даному випадку суд апеляційної
інстанції мав би з'ясувати початок
перебігу строку позовної давності та
чи не пропущено позивачем строк
позовної давності для захисту
порушеного права.

Натомість суд першої інстанції,
вирішуючи спір, виходив з того, що строк
позовної давності позивачем
пропущений, позивач клопотання про
поновлення строку позовної давності не
подавав, існування поважних причин
пропуску цього строку не встановлено.
Такий висновок суд першої інстанції
обґрунтовував тим, що про вбивство
ОСОБА_3., якому на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1, стало
відомо у жовтні 1996 року.

Колегія суддів погоджується з цим
висновком з таких підстав.

Відповідно до п. п. 1, 3 Порядку обліку,
оцінки й реалізації конфіскованого,
безхазяйного майна, майна, що за правом
успадкування перейшло у власність
держави, та скарбів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 06 липня 1992 року № 375 (далі - Порядок),
облік, вжиття заходів щодо охорони й
оцінки майна, що за правом успадкування
перейшло у власність держави,
покладається на державні податкові
інспекції.

Згідно з п. 1 Інструкції про порядок
обліку, оцінки й реалізації
конфіскованого, безхазяйного майна,
майна, що за правом спадкоємства
перейшло у власність держави, та
скарбів (далі - Інструкція), цю
інструкцію видано згідно з Порядком.

Відповідно до п. 5 Інструкції у випадку,
коли спадкове майно неправомірно
передане у власність осіб, які не мають
права його успадковувати, а
спадкоємців цього майна немає або вони
не прийняли спадщину, державна
податкова інспекція повинна пред'явити
до суду позов про передачу вказаного
майна державі за правом спадкоємства.

Відповідно до п. 8 Інструкції облік,
вжиття заходів по охороні, оцінці і
реалізації переданих державним
податковим інспекціям конфіскованого,
безхазяйного, спадкового майна та
скарбів покладено на державні
податкові інспекції. Державні
податкові інспекції здійснюють
контроль за повнотою і своєчасністю
передачі їм зазначеного майна. З цією
метою вони не рідше одного разу на рік
проводять перевірку із зазначених
питань у державних нотаріальних
конторах, судах, органах безпеки,
лікарнях, будинках престарілих,
готелях та інших аналогічних закладах,
тюрмах та інших органах Міністерства
внутрішніх справ України, в тому числі
підрозділах ДАІ.

На пред'явлення позову про
витребування належного громадянинові
майна, інших вимог про захист приватної
власності поширюється встановлений ст.
50 Закону України «Про власність» і ст. 71
ЦК Української РСР трирічний строк
позовної давності, якщо інше не
передбачено законом. Позовна давність
застосовується судом, арбітражем або
третейським судом незалежно від заяви
сторін (ст. 75 ЦК Української РСР).
Відповідно до ст. 80 цього Кодексу
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або
третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення положень ст. ст.
303, 316 ЦПК України не врахував вказані
норми матеріального права, внаслідок
чого дійшов неправильного висновку про
часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення в
частині первісних позовних вимог
підлягає скасуванню як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні первісних позовних вимог у
зв'язку із закінчення строку позовної
давності.

Помилковість зроблених судом першої
інстанції висновків щодо того, що
держава, в інтересах якої діє ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва, не
набула права на спірну квартиру в
порядку спадкування та відсутності
підстав для визнання недійсними угод
та довіреності, з огляду на викладене
не може тягти за собою скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки пропуск строку позовної
давності є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва -
Пономарьової Ганни Володимирівни
задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року в частині первісного
позову скасувати.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2011 року в
частині відмови у задоволенні
первісних позовних вимог Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Бойко Олени Вікторівни, треті
особи: Шевченківська районна у м. Києві
рада, Головне управління юстиції у м.
Києві, Товарна біржа «Українська біржа
«Десятинна», про визнання недійсним
доручення, посвідченого 18 жовтня 1996
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Бойко
О.Вж., від імені ОСОБА_3. на ім'я ОСОБА_2 на
розпорядження квартирою АДРЕСА_1; про
визнання недійсним біржового
контракту на продаж і купівлю квартири
АДРЕСА_1, укладеного 04 листопада 1996 року
та зареєстрованого за № 7743 на Товарній
біржі «Українська біржа «Десятинна»;
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, укладеного 04
листопада 1996 року, зареєстрованого за
№ 7743-3528 на Товарній біржі «Українська
біржа «Десятинна», між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю
діяв ОСОБА_2, про визнання права
власності держави на квартиру в
порядку спадкування та виселення
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук