Номер провадження № 22-ц/785/1154/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі - Колмакову
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11.12.2012 року по справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод
у здійсненні права власності та за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи
на стороні відповідача ОСОБА_6, Одеська
міська рада про усунення перешкод у
здійсненні права користування
земельною ділянкою та знесення
самовільно збудованих споруд,-

встановила:

ОСОБА_5 звернувся з вказаним позовом до
суду, в якому просив, як зазначено в
рішенні суду, визнати неправомірною
відмову ОСОБА_4 надати згоду до
Одеського міськвиконкому на введення в
експлуатацію реконструйованої частини
спільного будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідачок не чинити перешкод йому -
ОСОБА_5 у введені в експлуатацію
реконструйованої частини будинку з
господарськими спорудами у вигляді
гаражу, сараю, сауни і басейну,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
відповідно до позовної заяви відмовою
відповідачів надати згоду на введення
в експлуатацію реконструйованої ним
частини будинку.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав.

ОСОБА_4, як зазначено в рішенні суду,
позов ОСОБА_5 не визнала і заявила
вищевказані вимоги щодо усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1,
шляхом знесення зведених ОСОБА_5
кам'яного паркану, басейну, сауни і
сараю, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги відповідно до позовної заяви,
тим що при спорудженні цегляного
паркану, басейну під навісом, сауни та
сараю були порушені її права, як
користувача земельною ділянкою
АДРЕСА_1 частину якої, що знаходиться у
неї в користуванні, безпідставно
зайняв ОСОБА_5

Представник ОСОБА_6, як зазначено в
рішенні суду, вимоги ОСОБА_4 не
підтримала, проти вимог ОСОБА_5 не
заперечувала, але висунула умову щодо
введення в експлуатацію усіх
реконструйованих і самочинно зведених
будівель і споруд у домоволодінні
АДРЕСА_1 разом усіма співвласниками.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 11.12.2012 року позов ОСОБА_5
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5 будь-яких
перешкод в здачі в експлуатацію
реконструйованих 725 частин будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 відмовлено у
задоволенні позову до ОСОБА_5, треті
особи на стороні відповідача ОСОБА_6,
Одеська міська рада, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування земельною ділянкою та
знесення самовільно збудованих споруд.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подала
апеляційну скаргу на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11.12.2012 року, в якій просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовити в повному обсязі, а позов
ОСОБА_4 задовольнити. Усунути перешкоди
ОСОБА_4 у здійсненні права користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 156,7 кв. м. по АДРЕСА_1, шляхом
знесення кам'яного паркану, сауни,
басейну та сараю. При цьому, апелянтка
посилалася на те, що вважає оскаржуване
рішення суду незаконним,
несправедливим та необґрунтованим, на
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, неправильне визначення
відповідно до встановлених судом
обставин правовідносин, неповноту
встановлення обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судове засідання учасники
процесу не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що підтверджується
також черговою заявою сторін про
перенесення судового засідання,
причини неявки суду не повідомили. В
заяві про перенесення розгляду справи
сторонами не вказано поважних причин
неявки в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та наданих доказів, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_6
не чинити ОСОБА_5 будь-яких перешкод в
здачі в експлуатацію реконструйованих
7/25 частин будинку АДРЕСА_1, з ухваленням
нового рішення, в цій частині, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є зокрема: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що сторони по
справі є співвласниками домоволодіння
по АДРЕСА_1: ОСОБА_5 на
праві власності належать 725 часток
домоволодіння на підставі договору
купівлі-продажу від 6 квітня 1989 року;
ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на праві власності
належать 1825 частин домоволодіння на
підставі свідоцтва про право власності
на жилий будинок, виданого Одеським
міськвиконкомом від 17 листопада 1988
року. Відповідно до рішення Одеського
міськвиконкому від 5 березня 1954 року №
227 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для індивідуального
житлового будівництва у безстрокове
користування надавалась земельна
ділянка площею 910 кв. м. по АДРЕСА_1 у
фактичному володінні і користуванні
співвласників домоволодіння
знаходиться ділянка площею 1 098 кв. м.
Виконком Київської райради м. Одеси
рішенням № 452 від 21.07.1992 року дозволив
ОСОБА_5 капітальний ремонт та
реконструкцію належних йому 725 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до
проекту № 14191-АС від 4.05.1992 року і
зобов'язав здати в експлуатацію
будівлі і споруди після виконання
капітального ремонту і реконструкції.
Будівельні роботи ОСОБА_5 закінчив у 2004
році. Після виконаної реконструкції
частини будинку у володінні і
користуванні ОСОБА_5 знаходяться такі
приміщення і споруди в літ. «А»: 2-1
тамбур, 2-2 передня, 2-3 санвузол, 2-4 жила,
2-5 холл, 2-6 кухня, 2-7 гараж, 2-8 кладовка,
2-9 веранда, 2-10 басейн, 2-11 кімната
відпочинку, 2-12 сауна, 2-12 коридор, 2-14
туалет, 2-15 душова, 2-16 кладовка, 2-17
галерея, 2-18 коридор, 2-19 кабінет, 2-20
туалет, 2-21 жила, 2-22 санвузол, 2-23 жила, 2-24
кладовка, мансарда, де розташовані -
оранжерея, пральня, кладочки, коридор,
господарське приміщення, загальною
площею 3 77,9 кв. м., в тому числі житловою
площею 94,5 кв. м, з надвірних споруд -
сарай літ. «М». У 2005 році ОСОБА_5 отримав
висновок санепідемстанції м. Одеси про
відповідність належних йому будівель і
споруд діючим санітарним нормам і
правилам, висновок фахівців ПІК
«Градпромпроект» про відповідність
будівель і споруд діючим будівельним
нормам і правилам. Питання щодо
введення в експлуатацію
реконструйованої частини будинку
відповідно до діючого законодавства
ОСОБА_5 до сьогодні не вирішив у зв'язку
з відсутністю письмової згоди
співвласників домоволодіння на здачу в
експлуатацію реконструйованої частини
будинку. Позивач вважає, що відповідачі
перешкоджають йому в реалізації права
власності на частину домоволодіння і
звернувся до суду з вимогами щодо
усунення цих перешкод.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_5
посилався на такі докази: договір
купівлі-продажу від 6.04.1989 року, рішення
Київського райвиконкому м. Одеси № 452
від 21.07.1992 року з проектним висновком,
рішення Одеського міськвиконкому № 227
від 5.03.1954 року про затвердження
висновків обміру земель по
будівельному кварталу № 67-68; технічні
паспорти на домоволодіння за 1985 рік, 2005
рік, технічний висновок про можливість
подальшої експлуатації
реконструйованих 725 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 за 2005 рік;
рішення апеляційного суду Одеської
області про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 1032010 від 8.11.2010 року про
відповідність реконструйованої
частини будинку по АДРЕСА_1 діючим
санітарним, будівельним нормам і
правилам.

Відповідачева сторона, не визнаючи
позов, стверджувала, що у 2005 році ОСОБА_5
виконав будівельні роботи щодо
реконструкції належної йому частини
будинку з порушенням затвердженого
проекту - загальну площу будівлі значно
збільшив, тому будівлі і споруди ОСОБА_5
мають статус самочинних. Представник
ОСОБА_4 посилався на наявність спору
між співвласниками будинку щодо
порядку користування земельною
ділянкою і стверджував, що до вирішення
цього спору ОСОБА_5 неправомірно
виконував будівельні роботи, внаслідок
чого самовільно зайняв 156,7 кв. м.
спільної земельної ділянки. ОСОБА_4
вважає своє право на користування
земельною ділянкою порушеним з боку
ОСОБА_5 і вимагає зобов'язати
відповідача знести самочинно
побудовані кам'яний паркан, басейн під
навісом, сауну та сарай.

При вищенаведених обставинах суд
вважав позов ОСОБА_5 підлягаючим
задоволенню, а вимоги ОСОБА_4 -
безпідставними і не підлягаючими
задоволенню.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 у
встановленому законом порядку у 1954
році надана громадянам для
індивідуального жилого будівництва у
безстрокове користування. До ОСОБА_5
право користування частиною земельної
ділянки по АДРЕСА_1 перейшло відповідно
до розміру його частки у жилому будинку
та надвірних спорудах на підставі
договору купівлі-продажу від 1989 року.
Надані суду письмові докази свідчать,
що у 1992 році ОСОБА_5 отримав від органів
місцевої влади відповідні дозвільні
документи на реконструкцію належних
йому 725 частин будинку по АДРЕСА_1. На
схематичному плані присадибної
ділянки, доданої до проекту
реконструкції, відображена межа
розподілу ділянки між співвласниками,
яка проходила по міжквартирним
перегородкам і по прямі лінії до
перетинання з межею суміжного
землекористувача. ОСОБА_5 виконав
реконструкцію і капітальний ремонт
частини будинку, з відхиленням від
проекту шляхом збільшення площі
забудови (проект не передбачав
будівництво мансарди, вбудованого
гаражу, сауни і басейну під навісом та
сараю), але усі споруди розміщені в
межах ділянки, що перейшла у
користування ОСОБА_5 для будівництва і
обслуговування 725 частин
будинковолодіння, та розташовані на
відповідній відстані від будівель і
споруд співвласниці ОСОБА_4
Представник ОСОБА_4 не заперечував
проти того факту, що ОСОБА_4 не надає
письмової згоди співвласнику будинку
ОСОБА_5 на введення в експлуатацію
реконструйованої частини будинку.
Відповідно до вимог ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
житловий будинок після закінчення
будівельних робіт щодо капітального
ремонту і реконструкції підлягає
прийняттю в експлуатацію. Рішення
Одеської міськради від 17.04.2001 року
передбачає, що до заяви про надання
дозволу для проведення реконструкції,
заявник повинен додати згоду
співвласників суміжних приміщень,
інтереси яких може зачіпати реалізація
проекту на реконструкцію та прийняття
в експлуатацію будинковолодіння.

Суд не отримав доказів того, що право
ОСОБА_4 на користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 порушено ОСОБА_5
Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №1032010
від 8.11.2010 року самочинні прибудови літ.
«А1, а1, а2, а3» відповідають діючим
санітарним та будівельним нормам і
правилам і не мають негативного впливу
на будівлі і споруди, що належать
співвласникам ОСОБА_4 і ОСОБА_6 Доводи
ОСОБА_6 про обов'язкове спільне
введення в експлуатацію самочинних
будівель і споруд у домоволодінні по
АДРЕСА_1 всіма співвласниками
одночасно не містяться на вимогах
Закону, тому не приймаються судом до
уваги.

За таких обставин, суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 та
відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4

Проте, судова колегія не може повністю
погодитись з висновками суду першої
інстанції, оскільки суд першої
інстанції, задовольнивши позовні
вимоги ОСОБА_5, дійшов до таких
висновків з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи в цій частині.

Так в судовому засіданні встановлено,
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами, що сторони
по справі є співвласниками
домоволодіння по
АДРЕСА_1: ОСОБА_5 на праві власності
належать 725 часток домоволодіння на
підставі договору купівлі-продажу від
06.04.1989 року (а. с. 17-18 т. 1); ОСОБА_6 і ОСОБА_4
на праві власності належать 1825 частин
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право власності на жилий будинок,
виданого Одеським міськвиконкомом від
17 листопада 1988 року (а. с. 118 т. 1).

ОСОБА_5 провів капітальний ремонт та
реконструкцію своєї частини будинку,
однак питання щодо введення в
експлуатацію реконструйованої частини
будинку відповідно до діючого
законодавства ОСОБА_5 до сьогодні не
вирішив, у зв'язку з відсутністю
письмової згоди співвласників
домоволодіння на здачу в експлуатацію
реконструйованої частини будинку.

Позивач вважає, що відповідачі
відмовою в дачі згоди на прийняття в
експлуатацію реконструйованої його
частини будинку перешкоджають йому в
реалізації права власності на частину
домоволодіння, в зв'язку з чим
звернувся з позовом до суду.

Проте, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5, виходячи із їх обґрунтування,
суд першої інстанції порушив особисті
немайнові права фізичних осіб -
відповідачів, зменшив цивільну
правоздатність відповідачів визначену
в ст. 26 ЦК України, оскільки відповідачі
вільні самостійно без будь-якого
впливу на них вирішувати питання про
надання чи ненадання згоди на
прийняття в експлуатацію
реконструйованої частини будинку
позивача ОСОБА_5

Ст. 21 Конституції України встановлено,
що усі люди є рівні у своїй гідності та
правах. Права і свободи є
невідчужуваними та непорушними.

Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані, зазначене положення
гарантується ч. 2 ст. 22 Конституції
України.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_5 є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Тому рішення суду першої інстанції, в
частині задоволення позову ОСОБА_5
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, в цій частині, про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_5

Разом з тим, судова колегія,
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позову ОСОБА_4

Оскільки, обґрунтовуючи свої вимоги,
позивачка ОСОБА_4 посилалася на те,
відповідно до позовної заяви (а. с. 244-245
т. 1, 11-13 т. 2), що при споруджені цегляного
паркану, басейну під навісом, сауни та
сараю ОСОБА_5 були порушені права
позивачки, як користувача земельної
ділянки АДРЕСА_1, через що позивач
безпідставно зайняв частину земельної
ділянки, що знаходиться у користуванні
ОСОБА_4

Однак, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 25.04.2012 року (а. с.
210-213 т. 1), яким ОСОБА_4 було відмовлено в
задоволенні позову про визначення
порядку користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, встановлено, що
відповідно до матеріалів справи площа
земельної ділянки, якою користуються
особи встановлена в розмірі 1 098 кв. м.,
що більше ніж було виділено у
користування. Ці обставини не
доказуються відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України.

Тому за таких обставин, відсутні
підстави вважати, що порушуютья права
ОСОБА_4, як користувача земельної
ділянки АДРЕСА_1, так як
землекористувач має право на усунення
перешкод у користуванні тією земельною
ділянкою, яка йому належить або якою
він користується згідно із законом, а
не чужою земельною ділянкою,
приналежність якої не встановлена.

В матеріалах справи, з огляду на
викладене, відсутні докази, які б
підтверджували, що ОСОБА_5 безпідставно
зайняв частину земельної ділянки, що
знаходиться у користуванні ОСОБА_4, а
доводи ОСОБА_4 ґрунтуються на
припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Тому суд першої інстанції правомірно
відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4

Таким чином, на підставі
наведеного, судова колегія, частково
погоджується з доводами апеляційної
скарги, в частині позовних вимог
ОСОБА_5, та вважає, що рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11.12.2012 року необхідно скасувати, в
частині зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_6
не чинити ОСОБА_5 будь-яких перешкод в
здачі в експлуатацію реконструйованих
7/25 частин будинку АДРЕСА_1, ухваливши
нове рішення, в цій частині про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 В
іншій частині рішення підлягає
залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги стосовно
позовних вимог ОСОБА_4, судова колегія
не приймає до уваги, враховуючи
вищевикладене та, оскільки вони
стосуються самовільних забудов, однак,
як зазначено вище, в матеріалах справи
відсутні докази, що вказаними
забудовами порушуються права
позивачки, що ОСОБА_5 зайняв частину
земельної ділянки, що знаходиться у
користуванні ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 11.12.2012 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи на стороні
відповідача ОСОБА_6, Одеська міська
рада про усунення перешкод у
здійсненні права користування
земельною ділянкою та знесення
самовільно збудованих споруд
скасувати, в частині зобов'язання
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5
будь-яких перешкод в здачі в
експлуатацію реконструйованих 7/25
частин будинку АДРЕСА_1.

Ухвалити нове рішення в цій частині,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_5.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А.
Ступаков

В.А. Станкевич