Справа № 487/6147/14-ц
Провадження № 2/487/2292/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2014 року Заводський районний суд
м. Миколаєва в складі головуючого -
судді Андрощука В.В., при секретарі -
Забродській Г.В., за участю позивача
ОСОБА_1, представника відповідача -
Сиресіна О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал» про визнання наказу
про переведення на простій незаконним,
стягнення недоотриманої заробітної
плати, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал» (далі ТОВ «СК
Нікмет-Термінал») про визнання наказу
про переведення на простій незаконним,
стягнення недоотриманої заробітної
плати.

В позові вказував, що з 06.08.2008 року
працював на посаді заступника
директора з охорони праці ТОВ «СК
Нікмет-Термінал», а з 01.06.2012 року - на
посаді директора з охорони праці та
екології. 13.09.2013 року був звільнений за
п.1 ст.40 КЗпП України, в зв'язку зі
скороченням штату. Рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14.03.2014 року, зміненим в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 17.04.2014 року,
був поновлений на роботі у займаній
посаді з 13.09.2013 року. Наказам №58 від
17.03.2014 року був переведений на простій
та отримував середню заробітну плату в
розмірі 3978 гривень.

Посилаючись на грубе порушення
відповідачем вимог діючого трудового
законодавства, оскільки підприємство
роботи не зупиняло, його середня
зарплата до звільнення становила 10157,40
гривень, ОСОБА_1 просив визнати
незаконним наказ за №58 від 17.03.2014 року
про його переведення на простій і
стягнути з відповідача недоотриману
заробітну плату за період з 15.03.2014 року
по 16.06.2014 року в розмірі 18535,20 гривень.
Крім того просив стягнути з
відповідача 2000 гривень у відшкодування
витрат на правову допомогу.

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на
його задоволенні.

Представник ТОВ «СК
Нікмет-Термінал» позов ОСОБА_1 не
визнав та просив відмовити в його
задоволенні. Стверджував, що
підприємство діяло у відповідності з
вимогами трудового законодавства і
порушення трудових прав ОСОБА_1
допущено не було.

Заслухавши доводи позивача та
його представника в обґрунтування
заявлених вимог, заперечення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах
з ТОВ «СК Нікмет-Термінал». 3 06.08.2008 року
він займав посаду заступника директора
з охорони праці, а з 01.06.2012 року -
директора з охорони праці та екології.

Наказом за №174 від 13.09.2013 року
позивач був звільнений за ч.1 ст.40 КЗпП
України, у зв'язку зі скороченням
штатів.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України
звільнення з підстав, передбачених у
п.п.1,2,6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника за його
згодою, на іншу роботу.

Вважаючи своє звільнення
незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14.03.2014 року, зміненим в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 17.04.2014 року,
ОСОБА_1 був поновлений на роботі у
займаній посаді з 13.09.2013 року.

При цьому, відповідно до судових
рішень, розірвання трудового договору
з ОСОБА_1 мало місце в зв'язку зі
скороченням штату працівників, зокрема
посади, яку він займав. Про таке позивач
був повідомлений у встановлений
законом строк завчасно, але не
погодився на продовження трудових
відносин на іншій посаді. Підставою для
задоволення судом вимог позивача
стало порушення відповідачем при
звільненні ОСОБА_1 положень ст.43 КЗпП
України.

Наказом за №57 від 14.03.2014 року «Про
виконання рішення суду стосовно
поновлення на роботі», ОСОБА_1
поновлено на роботі на посаді
директора з охорони праці та екології з
13.09.2013 року.

Наказом №58 від 17.03.2014 року «Про простій
не з вини працівника та визначенні
дислокації робочого місця», директора
з охорони праці та екології ОСОБА_1
переведено на простій з 17.03.2014 року, з
оплатою праці в розмірі 2/3 посадового
окладу. При цьому, відповідно до
зазначеного наказу, підставою для його
прийняття стало скорочення посади
директора по охороні праці та екології
на підставі наказу №81 від 15.05.2013 року.

Наказом за №605 від 12.09.2014 року трудовий
договір між сторонами розірвано на
підставі ст.38 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України
у зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за пунктом 6 ст.36
цього Кодексу.

На підставі викладеного, слід
констатувати, що на підприємстві мало
місце скорочення чисельності або штату
працівників, про що ОСОБА_1 був
повідомлений у встановлений законом
строк, але не погодився на продовження
роботи в нових умовах, а в подальшому
був поновлений на роботі, на попередній
посаді за рішенням суду. При цьому, на
момент поновлення ОСОБА_1 на роботі, в
організаційній структурі і штатному
розкладі підприємства посада
директора з організації праці та
екології була відсутня., тобто були
відсутні організаційні умови,
необхідні для виконання роботи за
вказаною посадою.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій
- це призупинення роботи, викликане
відсутністю організаційних або
технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами. У разі простою
працівники можуть бути переведені за
їх згодою з урахуванням спеціальності
і кваліфікації на іншу роботу на тому ж
підприємстві в установі, організації
на весь час простою.

Відповідно до ст.113 КЗпП України
час простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Судом встановлено, що ОСОБА_1
після поновлення на роботі за рішенням
суду не надавав згоди на його
переведення на іншу роботу.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що при поновленні ОСОБА_1 на
роботі за судовим рішенням не було
зміни істотних умов його праці,
відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, а
видання наказу про його переведення на
простій з оплатою праці в розмірі 2/3 від
його посадового окладу відповідає
вимогам трудового законодавства.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209-212,215,218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал» про визнання наказу
про переведення на простій незаконним,
стягнення недоотриманої заробітної
плати - відмовити.

Рішення набирає законної сили
через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва в
порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК
України.

СУДДЯ:
В.В.
АНДРОЩУК