АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/588/13-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2225/К/14
інстанції - Приміч Г. І.
Доповідач - Соколан Н.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року

м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Барильської А. П.,
Зубакової В. П.

при секретарі: Трофименко О. О.

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за письмовою
розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за письмовою розпискою,
посилаючись на те, що 24 грудня 2012 року
ОСОБА_4 взяла в борг на строк до 10 січня
2013 року у нього 50 000 грн., про що у
присутності двох свідків написала
розписку, проте у визначений в розписці
строк грошові кошти не повернула.
Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути з відповідачки
заборгованість у розмірі 50 000 грн.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50 000
грн. в рахунок відшкодування боргу за
договором позики від 24.12.2012 року та 500
грн. в рахунок сплати судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду з підстав його незаконності та
необґрунтованості, та про ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
письмова форма договору позики є
доказом факту передачі грошей; суд не
перевірив обставини справи; не
визначив дійсну правову природу
укладеного договору; не взяв до уваги
ті обставини, за яких була складена
розписка; судом не взято до уваги, що
відповідач написала розписку з підстав
сповіщення її про недостачу у магазині.
Відповідач вважає позовні вимоги
недоведеними.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом
встановлено, що 24 грудня 2012 року
відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у
позивача ОСОБА_5 грошові кошти в
розмірі 50 000 гривень зі строком
повернення до 10.01.2013 року. Однак грошові
кошти у визначений строк не повернула.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції, відповідно
до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в
достатньо повному обсязі встановив
права та обов'язки сторін, що беруть
участь у справі, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав їм належну
правову оцінку і ухвалив обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту розписки ОСОБА_4
зобов'язалася повернути ОСОБА_5 50000 грн.
до 10.01.2013 року (а.с. 15). Тест вказаної
розписки є доказом укладення договору
позики, виникнення між сторонами
договірних відносин, та
безпосереднього факту передачі коштів
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що
договір позики між фізичними особами
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. При цьому, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З вище вказаного вбачається, що
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України. Стаття 545 ЦК України
передбачає, що якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксовано в одному або кількох
документах. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми.

У зв'язку з вище викладеним, колегія
суддів вважає, що висновок, щодо
виникнення між сторонами договірних
відносин - позики, є правильним.

Згідно з ч.2 ст. 218 ЦК України,
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Аналогічне положення закріплене і в ст.
1051 ЦК України, яка визначає, що
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Доводи, викладені апеляційної скарги
щодо того, що відповідач кошти за
розпискою не отримувала, а договір
позики за відсутності факту передачі
коштів є неукладеним, не може бути
прийняті до уваги, оскільки вони
спростовуються змістом розписки, факт
власноручного написання якої
відповідач не оспорювала.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що вказана в розписці сума є
фактично сумою недостачі, яка виникла
при виконанні нею трудових обов'язків
та що розписка написана під примусом,
колегія суддів не може прийняти до
уваги, оскільки відповідач, в порушення
ст. 60 ЦПК України, не довела
вищезазначені факти.

Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_4
щодо не встановлення судом обставин
справи та недоведеності факту
укладення договору позики фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з висновками суду першої
інстанції по їх оцінці, спростовуються
зібраними по справі доказами.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення відповідає
вимогам матеріального та
процесуального законодавства, а
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: