Справа № 297/2558/14-ц
25 листопада 2014 року
Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Берегово цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном, позбавлення права користування
житловим приміщенням та виселення,
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні майном, позбавлення права
користування житловим приміщенням та
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що квартира
АДРЕСА_1 належить йому на праві
приватної власності.
У 2007 році його дочка ОСОБА_3
познайомилася з відповідачем ОСОБА_2 з
яким стала проживати спільним життям в
належній йому квартирі. За час
спільного проживання в них народилося
двоє синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2. Вже з перших днів
проживання, сімейне життя доньки з
відповідачем не склалося, оскільки
останній зловживає спиртними напоями,
ображає та принижує його та доньку,
веде антисуспільний спосіб життя, в
результаті чого з його буку є постійне
рукоприкладство на нього, доньку та
На сьогоднішній день відповідач
проживає в належній йому квартирі,
добровільно залишити квартиру не
бажає, так і по сьогоднішній день він
проживає в квартирі АДРЕСА_1.
Наявність проживання відповідача за
вище вказаною адресою, створює для
позивача незручності, перешкоди у
користуванні та розпорядженні своїм
житлом та порушує його право власності
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, однак подав заяву в якій
просить розглянути справу без його
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить
задовольнити. Проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, хоча
про день, час та місце розгляду справи
повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК
України, а тому по справі необхідно
постановити заочне рішення, відповідно
до ст. 224 ЦПК України через неявку
відповідачів в судове засідання.

Перевіривши матеріали справи, повно і
всебічно з'ясувавши обставини справи,
дотримуючись принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства, оцінивши докази у справі
за своїм внутрішнім переконанням
згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи
порушені, невизнані або оспорюванні
права, свободи чи інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1.

З листа Берегівського РВ ГУДМС України
в Закарпатській області №3393 від 22.10.2014
року, вбачається, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, значаться на
реєстраційному за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
9).

У ст. 29 ЦК України визначено поняття
«місця проживання», а саме, місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно, тимчасово.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник
квартири (будинку) має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно з положеннями частини 1 статті 383
ЦК України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Відповідно до ст. 316 ЖК України право
власності - це право особи на майно, яке
він здійснює відповідно до закону, по
своїй волі і незалежно від волі інших
осіб. Зміст права власності складають
три правомочність - володіння,
користування і розпорядження.
Володіння майном - має на увазі
юридично закріплену можливість
фактично володіти майном, впливати на
нього у будь-який момент, здійснювати
відносно такого майна свою волю. Право
користування полягає в юридично
закріпленій можливості власника
використовувати корисні якості майна
для себе, отримувати з цього користь,
вигоду. Розпорядження майном - це
можливість власника встановлювати,
змінювати, припиняти юридичне
існування майна.

Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном. Усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.
Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена, або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Суд вважає, що право позивача вільно
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю порушено та підлягає
захисту, у зв'язку з існуванням факту
проживання у квартирі АДРЕСА_1,
відповідача ОСОБА_2.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про позбавлення відповідача
ОСОБА_2 права користування житлом,
підлягають задоволенню, так як
останній проживає в квартирі та
висилитись з неї не бажає.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення,невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу , який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.3
Цивільно-процесуального кодексу
України, кожна особа має право в
порядку, встановлену
цивільно-процесуальним кодексом
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.64 Конституції
України право на звернення до суду за
захистом своїх прав і свобод не
підлягає обмеженню. Дане право
гарантоване усім фізичним та юридичним
особам, права і свободи чи інтереси
яких порушені, невизнані або оспорені.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб у спосіб
визначений законами України.

У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим у відповідності до норм
ЦПК в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні права сторонам
процесу щодо подання доказів, їх
дослідження і доведення перед судом їх
переконливості.

Позивачем вимоги позову доведені, на
підставі наданих доказів, встановлені
обставини, що свідчать про порушення
його права, яке підлягає захисту в
обраний позивачем спосіб.

Відповідно зі ст. 88 ЦПК України, слід
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати у розмірі 243 гр.
60 коп. ( а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391
Цивільного кодексу України, ст. 316
Житлового кодексу України, ст.ст. 9, 11,
57-61, 88-89, 197 ч. 2, 209, 212-215, 218, 224-226, 232
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИ Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном, позбавлення права користування
житловим приміщенням та виселення -
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 права
користування квартирою АДРЕСА_1.

Веселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок
забезпечення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Берегівським районним судом за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Ільтьо І. І.