АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/137/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
13 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Корнієнко Н. В. , Ювшин В. І. при
секретарі Котолуп А.В. за участю:
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Полянецьке» про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
стягнення збитків і моральної шкоди,-
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він є власником
земельної ділянки площею 2,4043 га,
розташованої в адмінмежах Полянецької
сільської ради Уманського району.
22 липня 2005 року ТОВ «Полянецьке» та
позивач уклали договір оренди вказаної
земельної ділянки строком на 10 років.
04 квітня 2011 року сторони уклали угоду
про розірвання договору оренди так як
позивач мав намір самостійно
використовувати свою земельну ділянку.
Проте, відповідач відмовився повертати
позивачеві земельну ділянку та
продовжував використовувати її в своїх
Рішенням Уманського міськрайонного
суду від 11.04.2012 року відмовлено в
задоволенні позову ТОВ «Полянецьке»
про визнання незаконним розірвання
договору оренди земельної ділянки.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 22.10.2012 року дане рішення
було скасовано та визнано недійсною
угоду від 04.04.2011 року про розірвання
договору оренди, укладеного між
сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
вказане рішення апеляційного суду
скасовано та залишено в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач вважає, що відповідач
незаконно самовільно використовує
належну йому земельну ділянку, чим
завдав позивачу матеріальних збитків у
вигляді упущеної вигоди за період з 2011
року по 2013 рік в сумі 44142 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просив суд
зобов'язати відповідача повернути
самовільно зайняту земельну ділянку,
не чинити йому перешкоди у
користуванні цією земельною ділянкою
та стягнути на користь позивача 44140 грн.
упущеної вигоди, 50000 моральної шкоди та
судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 08
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та порушення норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове по
суті позовних вимог, яким стягнути з
ТОВ «Полянецьке» на користь позивача
заподіяні збитки у формі упущеної
вигоди в сумі 44142 грн. та моральної
шкоди в сумі 50000 грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до відхилення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі Державного акту на право
приватної власності ІІІ-ЧР № 034139 від
22.01.2003 року належить земельна ділянка
площею 2,4043 га, розташована на території
Полянецької сільської ради Уманського
району (а.с. 40).

22 липня 2005 року між ТОВ «Полянецьке» та
ОСОБА_6 укладено договір оренди
земельної ділянки, належної позивачу,
строком на 10 років зі сплатою орендної
плати в розмірі 1,5 % від грошової оцінки
земельної ділянки, що становить 280,27
грн. (а.с. 47-48).

Невід'ємним додатком вказаного
договору є Акт прийому-передачі
земельної ділянки, згідно якого 22.07.2005
року орендодавець - ОСОБА_6 передав, а
орендар - ТОВ «Полянецьке» прийняло в
оренду зазначену вище земельну ділянку
(а.с. 50).

04 квітня 2011 року між ТОВ «Полянецьке»
та ОСОБА_6 укладено угоду про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 22 липня 2005 року, даний факт
встановлено рішеннями судів першої,
апеляційної та касаційної інстанцій,
не оспорюється сторонами, та в порядку
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 квітня 2012
року відмовлено в задоволенні позову
ТОВ «Полянецьке» про визнання угоди
про дострокове розірвання договору
оренди землі недійсною та скасування
її державної реєстрації (а.с. 8-10).

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 22 жовтня 2012 року вказане
рішення суду першої інстанції було
скасоване та визнано недійсною угоду
від 04.04.2011 року про розірвання договору
оренди, укладеного між сторонами (а.с.
11-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
рішення апеляційного суду скасовано та
залишено в силі рішення Уманського
міськрайонного суду (а.с. 14-15).

У вересні 2013 року за замовленням
відповідача було проведено відповідні
дії щодо виділення земельної ділянки,
належної позивачу, в натурі та згідно
акту прийому-передачі від 05.09.2013 року
спірна земельна ділянка була передана
позивачу (а.с. 51-56). Представником
позивача було підтверджено, що спірна
земельна ділянка перебуває у
користуванні позивача з жовтня 2013 року.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції вірно визначено, що фактично
земельна ділянка повернута позивачу
відповідачем, тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача
повернути позивачу самовільно зайняту
ним земельну ділянку та не чинити
перешкод в користуванні цією земельною
ділянкою.

Крім того, колегія суддів враховує той
факт, що представником позивача ОСОБА_9,
який діяв на підставі доручення від
06.03.2013 року (а.с. 57), 01.04.2013 року було
одержано орендну плату за договором
від 22.07.2005 року за 2011-2012 роки (а.с. 57-66).

Даними діями позивач фактично
підтвердив чинність договору оренди
земельної ділянки та її правомірне
використанні відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу наведених норм вбачається, що
стягнення майнової та моральної шкоди
можливе лише при встановленні
порушення прав однієї особи винними
діями іншої особи.

Оскільки у даній справі судом не
встановлено порушення відповідачем
прав позивача щодо використання
спірної земельної ділянки, позовні
вимоги про стягнення майнової та
моральної шкоди також не підлягають до
задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Колегія суддів не приймає до уваги
копію акту прийому-передачі земельної
ділянки від 04.04.2011 року долученого
апелянтом до апеляційної скарги як
доказ з огляду на те, що при розгляді
справи в суді першої інстанції позивач
не надавав даний доказ і поважність
ненадання акту не зазначив.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції ухвалено оскаржуване
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення суду залишає без
змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 08
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полянецьке» про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення
збитків і моральної шкоди - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :