Справа № 689/2854/13-ц
Провадження № 2/689/46/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
смт.
Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.

при секретарі Білоус
Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача -

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду в смт. Ярмолинці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до
відповідача про стягнення коштів. В
позові зазначила, що 23 травня 2012 року
між нею та відповідачем укладено
попередній договір (договір укладено у
письмовій формі у вигляді розписки),
згідно якого сторони зобов'язались у
строк не пізніше 01.09.2012р. укласти
договір купівлі-продажу належного
ОСОБА_3 будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до
договору вона передала відповідачу
забезпечувальний платіж у розмірі 6
тис. доларів США, що еквівалентно до
курсу НБУ на час передачі 47 940 грн.
06.07.2012р. нею додано ще 400 доларів США, що
еквівалентно до курсу НБУ на час
передачі 3200 грн. В подальшому
з'ясувалось, що будинок під заставою.
ОСОБА_3 різними способами уникала
підписання основного договору. На
даний час будинок вже проданий іншим
людям. Отже, відповідачем не було
укладено з нею основного договору
купівлі-продажу нерухомого майна та не
відшкодовано суму заборгованості.
Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК
України якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, він
зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості.
Отже, продавець у випадку відмови з
його сторони від укладання основного
договору зобов'язаний повернути їй
завдаток в сумі 6400 доларів США або суму
грошових коштів в гривнях,
еквівалентну комерційному курсу
продажу валюти (доларів США) НБУ на день
їх повернення, що становить 51 200 грн., а
також додатково сплатити на її користь
(покупця) суму у розмірі отриманого
раніше завдатку - 6400 доларів США або
еквівалентну суму в національній
валюті по комерційному курсу продажу
валюти НБУ - 51 200 грн. Згідно ч. 2 ст. 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з рахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом. Згідно
розрахунку, який додається, ця сума
буде становити 1 402 грн. На підставі
наведеного, ОСОБА_3 за неналежне
виконання зобов'язання за попереднім
договором купівлі-продажу зобов'язана
повернути їй отриманий
забезпечувальний платіж у розмірі 51
140 грн., додатково сплатити на її
користь суму у розмірі отриманого
раніше завдатку - 51 140 грн. та 3
відсотка річних в розмірі 1 402 грн., а
всього - 103 682 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі
103 682 грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином.

Суд вирішив проводити судовий розгляд
за відсутності відповідача на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 23 травня 2012 року
сторони домовились про купівлю-продаж
житлового будинку АДРЕСА_1. В рахунок
виконання даної домовленості та на
підтвердження наміру придбати
житловий будинок позивач, ОСОБА_1,
передала відповідачу, ОСОБА_3, 23 травня
2012 року - 6000 доларів США, 6 липня 2012 року -
400 доларів США, а всього - 6400 доларів США,
що еквівалентно по курсу НБУ 51 136 грн.
(6400 доларів США * 7, 99 грн.). Дані
обставини підтверджуються розпискою
відповідача від 23 травня 2012 року про
одержання коштів.

Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу
України завдатком є грошова сума або
рухоме майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Частина 1 статті 546 ЦК України
передбачає, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Таким чином,
внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов'язання
може мати місце лише у випадку
наявності дійсного зобов'язання, тобто
укладеного між сторонами договору,
яким визначено предмет та істотні
умови. Однак, договір купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1 між
сторонами укладений не був, сторони
лише домовились укласти такий договір,
у зв'язку з чим відсутні підстави
вважати передані позивачем кошти
завдатком, тому вони є авансом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума авансу в
розмірі 51 136 грн., що еквівалентно 6400
доларів США (7, 99 грн. за 1 долар США).

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Згідно припису ст. 510
ЦК України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор. У зобов'язанні на
стороні боржника або кредитора можуть
бути одна або одночасно кілька осіб.
Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.
Частина 1 статті 530 ЦК України
передбачає - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

А в силу ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Як встановлено судом, згідно розписки
відповідача від 23 травня 2012 року,
ОСОБА_3 (боржник) отримала від ОСОБА_1
(кредитора) 23.05.2012р. 6 000 доларів США,
06.07.2012р. - 400 доларів США, а всього - 6400
доларів США, на підтвердження наміру
продати житловий будинок АДРЕСА_1,
терміном до 1 вересня 2012 року. Однак,
станом на час розгляду справи в суді
відповідач грошові кошти в розмірі 6400
доларів США, що еквівалентно 51 136 грн.,
позивачу не повернула. Отже, суд
приходить до висновку, що боржник,
ОСОБА_3, прострочила виконання
грошового зобов'язання, тому необхідно
застосувати вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України
та стягнути на користь кредитора,
ОСОБА_1, 3 (три) проценти річних від
простроченої суми в розмірі 1402 грн. (51
136 грн. * 334* 3%/ 365 = 1403 грн. 79 коп.). Оскільки
частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, тому з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 3% річних від простроченої
суми в межах позовних вимог, тобто 1402
грн. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10
ЦПК України передбачає, що сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. У
відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Не підлягає стягнення з відповідача на
користь позивача сума інфляційних
втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за
прострочення виконання зобов'язання в
розмірі 102, 28 грн. з наступних підстав.

Так, нормами Закону України від 3 липня
1991 року «Про індексацію грошових
доходів населення» передбачено, що
індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари і
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а ціни в
Україні встановлюються в національній
валюті - гривні. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України щодо сплати боргу з
урахуванням установленого індексу
інфляції поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні. В даному ж
випадку, сторони визначили грошове
зобов'язання у доларах США.

Оскільки, виходячи із встановлених
фактичних обставин, правова природа
отриманих відповідачем грошових
коштів визначена законом - ч. 2 ст. 570 ЦК
України, тому твердження позивача про
те, що вона передавала позивачу
завдаток, правового значення не має і
не тягне за собою наслідків,
передбачених ст. 571 ЦК України. Отже,
вимога позивача про додаткове
стягнення з відповідача суми грошових
коштів у розмірі отриманого завдатку в
розмірі 51 140 грн., - задоволенню не
підлягає.

Суд не бере до уваги доводи позивача та
його представника про те, що між
сторонами укладено попередній договір
(ст. 635 ЦК України). Так, згідно ч. 1 ст. 635
ЦК України попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640
ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

В свою чергу, стаття 657 ЦК України
передбачає, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Частина 1 статті 181 ЦК України зазначає,
що до нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. А у відповідності до
припису ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

На час домовленості сторін про
купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1 23 травня 2012 року договір
купівлі-продажу вказаного майна
підлягав нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. У тій же формі
сторони мали укласти і попередній
договір, однак вони не дотримались
вимог закону щодо форми договору. Отже,
за таких обставин між сторонами
попередній договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 укладений не
був.

Таким чином, необхідно
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 52 538 грн.
(п'ятдесят дві тисячі п'ятсот тридцять
вісім гривень), в тому числі - 51 136 грн.
(п'ятдесят одну тисячу сто тридцять
шість гривень) авансу, що по курсу НБУ
еквівалентно 6400 доларів США, та 3%
річних від простроченої суми в розмірі
1 402 грн. (одну тисячу чотириста дві
гривні).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно задоволеної
чи відхиленої частини вимог.

Судом встановлено, що
позивач, ОСОБА_1, звільнена від сплати
судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
оскільки є інвалідом 2-ї групи (а.с. 8).
Отже, з відповідача на користь держави
слід стягнути судовий збір в розмірі 525
грн. 38 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 16, 181, 182, 509, 510, 533, 546, 570, 625, 638, 640, 657, 1212
Цивільного кодексу України; ст. ст. 3, 10,
11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52 538 грн.
(п'ятдесят дві тисячі п'ятсот тридцять
вісім гривень), в тому числі - 51 136 грн.
(п'ятдесят одну тисячу сто тридцять
шість гривень) авансу, що по курсу НБУ
еквівалентно 6400 доларів США, та 3%
річних від простроченої суми в розмірі
1 402 грн. (одну тисячу чотириста дві
гривні).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в розмірі 525 грн. 38
коп.

В решті позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу в Апеляційний суд
Хмельницької області через
Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області на протязі 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Мотивувальна частина рішення
виготовлена 20 січня 2014 року.

Суддя
А.В.
Кульбаба