У х в а л а

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області до ОСОБА_3, яка діє
в інтересах ОСОБА_4, про задоволення
вимог кредитора спадкодавця за
касаційною скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 26 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області звернулося до суду
з указаним позовом, посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 та ОСОБА_3
народився син - ОСОБА_4 Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 червня 2009
року зі ОСОБА_5 стягнуто аліменти на
утримання сина у розмірі 1/4 частини від
усіх видів заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття. 16
червня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
управління із заявою про призначення
тимчасової допомоги на дитину у зв'язку
з ухиленням батька дитини від сплати
аліментів. На підставі ч. 1 п. 2 Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 лютого 2006 року
№ 189 (далі - Порядок), за період з 01
червня 2009 року по 31 травня 2011 року їй
була виплачена матеріальна допомога на
загальну суму 6 311 грн. 40 коп.

Проте, як з'ясувалось, постановою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міського управління
юстиції від 08 червня 2011 року до
управління надіслано виконавчий лист
про стягнення зі ОСОБА_5 аліментів на
утримання дитини, починаючи з 01 червня
2011 року та погашення заборгованості,
яка виникла з 01 червня 2008 року, оскільки
стало відомо, що він в управлінні
отримує пенсію по інвалідності.

Згідно з п.п. 2 п. 10 Порядку виплати
допомоги відповідачу було припинено,
оскільки з'ясувались обставини, що один
з батьків міг і може утримувати свою
дитину. У зв'язку із цим і на підставі п.
12 Порядку сплачені кошти тимчасової
допомоги на дитину підлягають
поверненню і ОСОБА_5 31 серпня 2011 року
була підписана відповідна вимога.
Проте у зв'язку з його смертю, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, такі суми повинні
бути повернуті спадкоємцями.

Посилаючись на те, що обов'язок ОСОБА_5
щодо компенсації державі виплаченої
тимчасової допомоги дитині не
припинився у результаті його смерті,
позивач просив стягнути з відповідача
як зі спадкоємця померлого боржника
зазначену заборгованість.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 серпня 2014 року, у задоволенні
позову управління праці та соціального
захисту населення Мелітопольської
міської ради Запорізької області
відмовлено.

У касаційній скарзі управління праці
та соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області просить скасувати
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що зобов'язання з відшкодування
державі понесених витрат на виплату
тимчасової допомоги дитині нерозривно
пов'язано з особою померлого ОСОБА_5,
тому припинилося у зв'язку з його
смертю.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що від шлюбу ОСОБА_5
та ОСОБА_3 мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 червня 2009 року зі ОСОБА_5
стягнуто аліменти на утримання сина у
розмірі 1/4 частини від усіх видів
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

16 червня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
позивача із заявою про призначення їй
тимчасової допомоги на дитину у зв'язку
з ухиленням батька дитини від сплати
аліментів.

На підставі ч. 1 п. 2 Порядку призначення
та виплати тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або місце
проживання їх невідоме, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 лютого 2006 року № 189, ОСОБА_3 з 01
червня 2009 року по 31 травня 2011 року була
виплачена матеріальна допомога на
загальну суму 6 311 грн. 40 коп.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Мелітопольського міського управління
юстиції від 08 червня 2011 року до
управління надіслано виконавчий лист
про стягнення зі ОСОБА_5 аліментів на
утримання дитини, починаючи з 01 червня
2011 року та погашення заборгованості,
яка виникла з 01 червня 2008 року, оскільки
стало відомо, що він в управлінні
отримує пенсію по інвалідності.

Згідно з п.п. 2 п. 10 Порядку виплати
допомоги відповідачу було припинено,
оскільки з'ясувалось, що один з батьків
міг і може утримувати свою дитину. У
зв'язку із цим і на підставі п. 12 Порядку
сплачені кошти тимчасової допомоги на
дитину підлягають поверненню і ОСОБА_5
31 серпня 2011 року була підписана
відповідна вимога.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Пред'являючи позов, управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області посилалось на те,
що обов'язок ОСОБА_5 з відшкодування
державі виплаченої тимчасової
допомоги дитині не припинився після
його смерті, а грошові кошти підлягають
стягненню з його спадкоємця.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених ч.ч. 2-4 ст. 1273
цього Кодексу.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на момент смерті свого батька, ОСОБА_5,
був малолітнім, він вважається таким,
що прийняв спадщину.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України
встановлено, що спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Суди дійшли до передчасного висновку
про те, що зобов'язання ОСОБА_5 з
відшкодування позивачеві витрати на
виплату тимчасової допомоги його
дитині нерозривно пов'язане з його
особою та припинилося у зв'язку з його
смертю.

Так, ч. 1 ст. 608 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до п. 12 Порядку, якщо виникла
можливість стягнення аліментів з
одного з батьків, виявлено, що один з
батьків може утримувати дитину або
місце проживання (перебування) одного з
батьків встановлено, у зв'язку з чим
можливе стягнення з нього коштів на
утримання дитини, орган праці та
соціального захисту населення
звертається до суду із заявою про
стягнення суми сплаченої тимчасової
допомоги. Стягнуті кошти зараховуються
до державного бюджету.

У порушення ст. ст. 212-214, 305 суди не
звернули уваги на те, що зобов'язання з
повернення сплачених коштів у ОСОБА_5
виникло до його смерті і розмір такої
заборгованості був чітко визначений.

Обов'язок померлого ОСОБА_5 складався
із повернення суми сплаченої
тимчасової допомоги, яка не є такою, що
нерозривно пов'язана з особою боржника.
Відтак, у результаті його смерті
зазначене зобов'язання не припинилося,
а перейшло до спадкоємця разом з
успадкованим майном.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, правовідносини між
сторонами не визначені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області задовольнити
частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 26 серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська