Справа № 461/9833/14-ц
Провадження № 4-с/461/88/14
Галицький районний суд м.Львова
УХВАЛА

19.08.2014

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Мисько Х.М.,

при секретарі
Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП №43552300 від 04 червня 2014 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження,

в с т а н о в и в :

скаржник - ПАТ «Львівгаз» звернувся до
суду із скаргою на дії державного
виконавця, в якій просить визнати дії
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Хміляр Х.А. про відмову у відкритті
виконавчого провадження №43552300 від 04
червня 2014 року неправомірними;
скасувати постанову державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження №43552300 від 04
червня 2014 року та відновити виконавче
провадження.

В обґрунтування внесеної скарги
покликається на те, що 10 лютого 2014 року
Галицьким районний судом м.Львова
видано судовий наказ про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ з ОСОБА_2 на суму 1089,23 грн. Однак, 04
червня 2014 року державним виконавцем
Галицького ВДВС Хміляр Х.А. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку із
невідповідністю судового наказу
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме у
виконавчому документі не вказано
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника. Скаржник вважає, що
судовий наказ відповідає усім вимогам,
а тому оскаржувану постанову слід
скасувати.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про дату і час розгляду
скарги, а тому суд вважає за можливе
розглянути таку за їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку, що така підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під
час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 10
лютого 2014 року Галицьким районний
судом м.Львова видано судовий наказ про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на
суму 1089,23 грн. та 114,70 грн. судового збору
(а.с.5).

Постановою від 04 червня 2014 року
державним виконавцем Галицького ВДВС
ЛМУЮ Хміляр Х.А. відмовлено у відкритті
виконавчого провадження за
вищевказаним судовим наказом, на
підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки у
виконавчому документі не вказано
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника (а.с.3).

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови від 04 червня 2014 року, в такій
державний виконавець зазначає п.3 ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження», вказуючи, що у
виконавчому документі зазначається
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника.

Суд вважає таке твердження державного
виконавця помилковим з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.103 ЦПК України,
судовий наказ має відповідати вимогам
до виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчому документі зазначаються,
зокрема повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, з
метою захисту інтересів стягувача,
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

З наведеного випливає, що державний
виконавець вправі самостійно
звернутися до відповідного державного
органу державної податкової служби із
запитом про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника.

При винесення оскаржуваної постанови
державний виконавець не звернув уваги
на визначену ЦПК України процедуру
розгляду заяв про видачу судового
наказу. Так, згідно ч.2 ст.102 ЦПК України,
суддя видає судовий наказ без
проведення судового засідання і
виклику стягувача та боржника, тобто в
суду чи заявника відсутні законні
можливості без згоди боржника отримати
необхідні дані (в даному випадку
індивідуальний ідентифікаційний
номер).

Як видно матеріалів справи, судовий
наказ №461/1457/14-ц, виданий 10 лютого 2014
року відповідає вимогам, передбаченим
ст.103 ЦПК України та відповідно ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, судом встановлено, що
державним виконавцем Галицького
відділу ДВС ЛМУЮ Хміляр Х.А.,
безпідставно та всупереч ст.25 Закону
України «Про виконавче» відмовлено у
відкритті виконавчого провадження, що
є недопустимим з огляду на ч.5 ст.124
Конституції України.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що державним
виконавцем не було дотримано вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто дії державного
виконавця щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження є
неправомірними та оскаржувану
постанову слід скасувати. Разом з тим,
суд не уповноважений своєю ухвалою
відновляти виконавче провадження, а
тому скаргу слід задоволити частково
та зобов'язати державного виконавця
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Хміляр
Х.А. щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 04 червня 2014 року.

Скасувати постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Хміляр
Х.А. про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 04 червня
2014 року.

Зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Хміляр Х.А.
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу № 461/1457/14-ц від 10 лютого 2014 року,
виданого Галицьким районний судом
м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя
Мисько Х.М.