Номер провадження: 22-ц/785/9132/14
Головуючий у першій інстанції: Свячена
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської областіу складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 9 вересня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, редакції
суспільно-політичної газети «Вечірня
Одеса», редактора суспільно-політичної
газети «Вечірня Одеса» ОСОБА_4 про
захисті честі, гідності, ділової
репутації, відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, редакції
суспільно-політичної газети «Вечірня
Одеса», заввідділом
суспільно-політичної газети «Вечірня
Одеса» ОСОБА_4 про захист честі,
гідності і ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди, який
обґрунтовується тим, що на зборах
членів Громадської ради при Одеській
обласній державній адміністрації, які
відбулися 25 вересня 2012 року, ОСОБА_2,
виступаючи на трибуні, публічно
звинуватила його та інших членів ради у
зломі дверей секретаріату Громадської
ради при Одеській обласній державній
адміністрації, що розташований за
адресою: вул. Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса,
а також звинуватила його у
вчиненні крадіжки документів
секретаріату. Також стверджувала, що
відносно позивача, як підозрюваного,
відкрите кримінальне провадження та
триває досудове розслідування. Вказану
інформацію відповідачка поширила
також у своємулисті за № 26 від 2 жовтня
2012 року, адресованому голові правління
громадської організації «Суспільний
рух патріотівУкраїни» ОСОБА_5,
Президенту Інноваційної палатиУкраїни
ОСОБА_6, голові наглядової ради
Одеського Благодійного фонду «Честь та
милосердя», голові наглядової ради
Одеського обласного відділення
Українського благодійного фонду
«Милосердя», голові правління
Одеського регіонального відділення
громадської організації «Фонд
соціального захисту ветеранів Великої
Вітчизняної війни» та начальнику
управління внутрішньої політики та
зв'язку з громадськістю Одеської
обласної державної адміністрації
ОСОБА_7 Крім того, таку ж інформацію
відповідачка поширила у своєму
відкритому листі, який було
опубліковано в газеті «Вечірня Одеса»
у НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що
вищевказані твердження ОСОБА_2 є
безпідставними, не відповідають
дійсності, ганьблять його та порочать
його честь, гідність і ділову
репутацію, та що такими неправомірними
діями відповідача йому була завдана
моральна шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, які він зазнав після
поширення недостовірних відомостей
відносно нього.

З огляду на вищевикладене,
позивач просив визнати недостовірною
та такою, що не відповідає дійсності та
ганьбить його честь, гідність та ділову
репутацію, інформацію публічно
поширену ОСОБА_2 на засіданні
Громадської ради при Одеській
обласній державній адміністрації,
яке відбулося 25 вересня 2012 року,
опубліковану в газеті «Вечірня Одеса»
у НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, а також
зазначену в листі відповідачки
ОСОБА_2,за № 26 від 2 жовтня 2012 року. Також
позивач просив зобов'язати ОСОБА_2
публічно принести йому вибачення на
найближчому засіданні Громадської
ради при Одеській обласній державній
адміністрації за розповсюдження
недостовірної інформації, відкликати
лист № 26 від 2 жовтня 2012 року, а також
стягнути з ОСОБА_2 суму моральної шкоди
у розмірі 100 000, 00 грн. та судові витрати.

Позивач та його представник у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2.у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог, але не
заперечувала факт поширення нею на
зборах членів Громадської ради при
Одеській обласній державній
адміністрації, які відбулися 25 вересня
2012 року, в її листі за № 26 від 2 жовтня 2012
року , а також в газеті «Вечірня Одеса»
інформації щодо того, що позивач разом
з іншими членами цієї Громадської ради
зламали двері секретаріату
Громадської ради при Одеській обласній
державній адміністрації та вчинили
крадіжку документів, у зв'язку з чим
відкрите кримінальне провадження та
триває досудове розслідування. Однак,
відповідачка вважає, що ця інформація є
достовірною, що підтверджується також
відповідним відеозаписом про вчинення
позивачем та іншими членами ради злому
дверей секретаріату 18 червня 2012 року.

Представник відповідача -
редакції суспільно-політичної газети
«Вечірня Одесса», у судовому засіданні
позовні вимоги визнав та вважає їх
обґрунтованими згідно ч. 4 ст. 32
Конституції України, у якій зазначено,
що кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилась, подала до суду
заяву про розгляд справу за її
відсутності.

Рішенням суду позов задоволено
частково - визнано недостовірною та
такою, що не відповідає дійсності та
ганьбить честь, гідність та ділову
репутацію позивача інформацію
публічно поширену ОСОБА_2 на засіданні
Громадської ради при Одеській
обласній державній адміністрації,
яке відбулося 25 вересня 2012 року, а саме:
що ОСОБА_3 незаконно зламав двері
секретаріату Громадської ради при
Одеській обласній державній
адміністрації, розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 301,
та здійснив крадіжку документів
секретаріату, відносночого порушено
кримінальну справу та триває досудове
розслідування, яка зазначена у
протоколі засіданняГромадської ради
від 25 вересня 2012 року, а саме:
«...председателя Общественного Совета с
информацией о взломезамка двери
секретариата ОС при ООГА (каб. № 301) по
адресу Канатная, 83, в котором
участвовали ОСОБА_3, и др....» та
зобов'язано ОСОБА_2спростувати
зазначену недостовірну інформацію у
такий же самий спосіб, якими вона було
поширена, тобто на засіданні
Громадської ради при Одеській
обласній державній
адміністрації.

Зобов'язано ОСОБА_2 публічно
принести позивачу вибачення на
найближчому засіданні Громадської
ради при Одеській обласній державній
адміністрації за розповсюдження
недостовірної інформації, після
набрання рішенням суду законної сили.

Визнано недостовірною інформацію
відносно позивача публічно поширену
ОСОБА_2, яка була нею зазначена у листі
за № 26 від 2 жовтня 2012 року до голови
правління громадської організації
«Суспільний рух патріотів України»,
Президента Інноваційної палати
України, голови наглядової ради
Одеського Благодійного фонду «Честь та
милосердя», голови наглядової ради
Одеського обласного відділення
Українського благодійного фонду
«Милосердя», голови правління
Одеського регіонального відділення
громадської організації «Фонд
соціального захисту ветеранів Великої
Вітчизняної війни» та начальнику
управління внутрішньої політики та
зв'язку з громадськістю Одеської
обласної державної адміністрації, а
саме: «...одним из пунктов повестки дня
(пункт 2.3.) был рассмотрен вопрос о
недостойном поведении
вышеперечисленных членов...», що не
відповідає дійсності та принижує
честь, гідність та ділову репутацію
позивача.

Зобов'язано ОСОБА_2спростувати
зазначену недостовірну інформацію,
шляхом відкликання листа, на протязі
десяти днів після набрання рішенням
законної сили.

Визнано недостовірною інформацію
щодо позивача публічно поширену
ОСОБА_2, яка була нею подана до газети
«Вечірня Одеса», а саме: «...как
председатель общественного совета при
ООГА, я не могу молчать о той ситуации,
которая сложилась в нашем совете в
последние две недели. К сожалению,
несколько членов общественно
госсовета, а именноОСОБА_3., и др.
перешагнули рамки дозволенного и
совершили умышленное преступление,
которому будет дана правовая оценка
правоохранительными органами...», що не
відповідає дійсності та принижує
честь, гідність та ділову репутацію
позивача.

Зобов'язано редакцію
суспільно-політичної газети «Вечірня
Одеса» спростувати зазначену
недостовірну інформацію у такий же
спосіб, яким вона була поширена, тобто
шляхом публікації у газеті «Вечірня
Одеса» спростування цієї інформації,
на протязі десяти днів після набрання
рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача суму моральної шкоди у
розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. та суму
судових витрат у розмірі 359 (триста
п'ятдесят дев'ять) грн. 30 коп.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 принесла
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основіповно і
всебічноз'ясованихобставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційноїскарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє
апеляційнускаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, однак виклав зайвим
абзац 3 в резолютивній частині рішення.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

ОСОБА_3 є громадським діячем та
членом Громадської ради при Одеській
обласній державній адміністрації, яка
була створена 10 січня 2011 року на
підставі Постанови КМУ №996 від 03
листопада 2010 року «Про забезпечення
участі громадськості у формуванні та
реалізації державної політики»(т. 1, а.
с. 127).

Загальними зборами Громадської
ради при Одеській обласній державній
адміністрації, які відбулися 05 квітня
2012 року, головою цієї Громадської ради
було обрано відповідачку
ОСОБА_2.(протокол № 2).

На зборах членів Громадської
ради, які відбулися 25 вересня 2012 року
(протокол № 3/2012) (т. 1, а. с. 6, 133), голова
цієї ради - відповідачка ОСОБА_2,
виступаючи на трибуні, публічно
звинуватила декількох членів
Громадської ради, в тому числі
позивача, у зломі дверей секретаріату,
що розташований за адресою: вул.
Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса, та у
вчиненні крадіжки документів.

Також відповідачка на
вищевказаних зборах публічно заявила,
що за даним фактом злому дверей та
вчинення крадіжки відносно
перелічених нею членів Громадської
ради, в тому числі відносно позивача, як
підозрюваного, відкрите кримінальне
провадження та триває досудове
розслідування. Крім того, на
підтвердження своїх обвинувачень
відповідачкою було продемонстровано
відповідний відеозапис від 18 червня 2012
року.

Згідно вищевказаного
відеозапису, який був досліджений у
судовому засіданні, видно, що певні
особи, в тому числі особа, схожа на
позивача, проходять до каб. 301
секретаріата Громадської ради. Згодом
чоловік, схожий на позивача, зупинився
біля даного кабінету, та через кілька
хвилин, з'ясувавши, що він зачинений,
повертається назад по коридору,
розмовляючи по телефону, та не зайшовши
до приміщення кабінету.

У судовому засіданні позивач
пояснив, що він дійсно проходив по
коридору секретаріату, однак жодного
відношення до двох інших осіб, які йшли
позаду нього, як вбачається з
відеозапису, не має, та до приміщення
каб. 301 не проникав.

Таким чином, з даного відеозапису
не вбачається факт проникнення
позивача до кабінету та викрадення
звідти документів.

Доводи ОСОБА_2 щодо вчинення
позивачем вказаних правопорушень
спростовуються також показаннями
допитаних у судовому засіданні
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які
зазначили, що їм було відомо про факт
злому дверей секретаріату, оскільки
ОСОБА_2 з цього приводу викликала
міліцію, а на засіданні ради 25 вересня
2012 року вона повідомила всім членам
ради про вчинення даного злому
позивачем та деякими іншими особами.
Однак, позивача в цей день в приміщенні
секретаріату та сам факт вчинення ним
правопорушення ніхто не бачив, тому
вважають, що відповідачка
необґрунтовано обвинувачує позивача в
даному злочині.

Свідок ОСОБА_13 у судовому
засіданні пояснила, що 18 червня 2012 року
о 18:00 год. повинно було відбутись
засідання президіуму Громадської ради,
яке було зірване у зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 викликала міліцію з приводу
злому дверей секретаріату та
викрадення з нього документів. У
зв'язку з тим, щовідповідачка в цей день
не звітувала перед членами президіуму,
їй була висловлена недовіра. З приводу
винних осіб вказаної події нічого
невідомо.

Допитані у судовому засіданні
свідки зі сторони відповідачки
ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16 зазначили, що 18
червня 2012 року відбувся факт злому
дверей секретаріату Громадської ради,
що розташований за адресою: вул.
Канатна, 83, каб. 301, м. Одеса, однаквинних
у цьому осіб з'ясовано не було. В цей
день ОСОБА_2 викликала міліцію з
приводу незаконного проникнення до
кабінету та викрадення документів.
Згодом, на засіданні Громадської ради
відповідачка звинуватила позивача та
інших членів громади у вищевказаному
правопорушенні. Однак, з відеозапису,
продемонстрованого ОСОБА_2 на
засіданні ради неможливо було
зрозуміти, хто саме заходив до
вказаного кабінету.
Аналогічні пояснення дали також
допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_17, ОСОБА_18 Свідок ОСОБА_19 у
судовому засіданні пояснив, що 18 червня
2012 року йому стало відомо, що силовим
шляхом хочуть усунути з посади ОСОБА_2,
шляхом злому кабінету секретаріату.
Про винних у цій події осіб йому стало
відомо зі слів самої ОСОБА_2на
засіданніради 25 вересня 2012 року.

Вищевказані показання свідків не
містять доказів того, що позивач зламав
двері кабінету, проникнув в кабінет та
викрав з нього документи, тому суд не
взявїх за основу при винесенні рішення.

Судом також встановлено, що з
приводу вчинення злому та крадіжки
документів з кабінету в Одеській
обласній адміністрації, що мало місце 18
червня 2012 року, ОСОБА_2 звернулась з
відповідною заявою до Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Однак постановами ДІМ ВМ «Ланжерон»
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області від 27 червня 2012 року
та від 19 липня 2012 року було відмовлено в
порушенні кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в діях позивача
складу злочину (т. 1, а. с. 12, 175-176).

Зі змісту вищевказаних постанов
також вбачається, що між двома групами
членів ради склалися неприязні
стосунки на ґрунті розподілу керівних
посад в раді, тому в діях ОСОБА_3 не
вбачаються ознаки складу злочинів,
передбачених ст. ст. 356, 357 КК України.

Твердження ОСОБА_2 у судовому
засіданні про те, що позивач керував
іншими особами щодо проникнення в каб.
301 секретаріату Громадської ради та
викрадення документів не доведені
відповідачкою, є припущенням, та
спростовуються вищевикладеними
обставинами.

Також у судовому засіданні
доведено, що про вищевказані постанови
відповідачці було відомо до зборів
членів Громадської ради, що
підтвердила також допитана у судовому
засіданні у якості свідка ОСОБА_20, яка
пояснила, що особисто ознайомлювала
відповідачку зі змістом даних
постанов.

Не зважаючи на це, ОСОБА_2публічно
звинуватила позивача на зборах членів
Громадської ради при Одеській обласній
державній адміністрації, які відбулися
25 вересня 2012 року, у вчиненні злому
дверей секретаріату Громадської ради,
та викраденні документів, чим порушила
ст. 62 Конституції України, та принизила
честь та гідність позивача.

У відповідності до ст. 62
КонституціяУкраїни гарантує, що особа
вважається невинуватою у
вчиненнізлочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Також у судовому засіданні
встановлено, що у своєму листі за № 26
від 2 жовтня 2012 року, адресованому
голові правління громадської
організації «Суспільний рух патріотів
України» ОСОБА_5, Президенту
Інноваційної палати України шепелю
В.І., голові наглядової ради Одеського
Благодійного фонду «Честь та
милосердя», голові наглядової ради
Одеського обласного відділення
Українського благодійного фонду
«Милосердя», голові правління
Одеського регіонального відділення
громадської організації «Фонд
соціального захисту ветеранів Великої
Вітчизняної війни» та начальнику
управління внутрішньої політики та
зв'язку з громадськістю Одеської
обласної державної адміністрації
ОСОБА_21, ОСОБА_2 поширила інформацію
щодо недостойної поведінки декількох
членів Громадської ради, в тому числі
позивача, пов'язаної зі зломом дверей
секретаріату Громадської ради при
Одеській обласній державній
адміністрації, розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 301
(т. 1, а. с. 15).

В газеті «Вечірня Одеса» у НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 був частково
опублікований лист відповідачки, у
якомуостанняпошириланаступнуінформац
ію: «...как председатель общественного
совета при ООГА, я не могу молчать о той
ситуации, которая сложилась в нашем
совете в последние две недели. К
сожалению, несколько членов
общественно госсовета, а именно ОСОБА_3,
и др. перешагнули рамки дозволенного и
совершили умышленное преступление,
которому будет дана правовая оценка
правоохранительными органами...» (т. 1, а.
с. 19). Вище викладені обставини не
спростовувались ОСОБА_2 у судовому
засіданні.

Таким чином, в судовому засіданні
доведено, що поширена відносно
позивача відповідачкою вищевказана
негативна інформація не відповідає
дійсності.

Крім того, судом встановлено, в
період часу з липня місяця по жовтень
місяць 2012 року, коли відповідачкою була
публічно поширена вищевказана
негативна інформація відносно
позивача, вже існували постанови ДІМ ВМ
«Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС в
Одеській області від 27 червня 2012 року
та від 19 липня 2012 року, згідно з якими в
порушенні кримінальної справи
відносно позивача та інших членів
Громадської ради при Одеській
облдержадміністрації за фактом злому
дверей кабінету № 301 секретаріату
Громадської ради та крадіжки
документів було відмовлено (т. 1, а. с.
175-176).

У зв'язку з вищевказаними подіями,
позивача 30 червня 2012 року було
звільнено з посади старшого наукового
співробітника кафедри автомобільного
транспорту Одеського національного
політехнічного університету на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за
закінченням строку трудового договору,
що вбачається з копії трудової книжки
позивача (т. 1, а. с. 228). Тому, суд вважає,
що звільнення позивача пов'язане з
подіями, які відбулись 18 червня 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України,
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Вирішуючи дійсний спір, суд також
враховував і те, що як в період часу,
коли відповідачкою була публічно
поширена згадана негативна інформація
відносно позивача, так і на дату
розгляду даної справи по суті,
обвинувального вироку відносно
позивача постановлено не було.

Згідно ст. 28 Конституції України,
честь і гідність людини визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю
(ст. 3), та коженмає право на повагу до
його гідності. За ч. 4 ст. 32 Конституції
України кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 277
ЦК України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Спростування недостовірної
інформаціїз дійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена.

Тому суд визнав обґрунтованими
вимоги позивача щодо визнання
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності та ганьбить його
честь, гідність та ділову репутацію,
інформацію публічно поширену ОСОБА_2 на
засіданні Громадської ради при
Одеській обласній державній
адміністрації, яке відбулося 25 вересня
2012 року, опубліковану в газеті «Вечірня
Одеса» у НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, а
також зазначену в листі відповідачки
за № 26 від 2 жовтня 2012 року.

Також підлягали задоволенню
вимоги позивача щодо зобов'язання
ОСОБА_2 відкликати лист № 26 від 2 жовтня
2012 року.

Оскільки представник відповідача
редакції суспільно-політичної газети
«Вечірня Одесса» у судовому засіданні
визнав позовні вимоги, то суд вважає за
можливе також задовольнити вимоги
позивача щодо спростування зазначеної
недостовірної інформації у такий же
спосіб, яким вона була поширена, тобто
шляхом публікації у газеті «Вечірня
Одеса».

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

У відповідності до п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27 лютого 2009 р. «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
під гідністю слід розуміти визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків. Під діловою
репутацією юридичної особи, у тому
числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

За п. 15 вищевказаної Постанови при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

У судовому засіданнітакож
доведено, щовнаслідокпоширення ОСОБА_2
відносно позивача недостовірної
інформації, Одеський національний
політехнічний університет, в якому
позивач працював більше тридцяти
років, в тому числі, на посаді старшого
наукового співробітника кафедри
автомобільного транспорту, керівника
науково-дослідницької лабораторії,
керівника наукових робіт, тощо,
відмовився продовжувати з позивачем
дію трудового договору.

Крім того, позивач був
відсторонений від діяльності
Інженерної академії України, а згодом
був виключений з її складу та
позбавлений звання дійсного члена
(академіка) Інженерної академії
України, що призвело до додаткового
стресу та важкої депресії позивача,
оскільки через це був порушений його
звичайний перебіг життя. Через
розповсюдження відповідачкою
наклепницької інформації відносно
позивача йому доводилось неодноразово
виправдовуватись перед своїми
колегами.

Тому, щодовимогпозивача про
стягненняморальноїшкоди, то за п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995
р.відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушеннінормальнихжиттєвихзв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

У судовому засіданні встановлено,
що позивачу була заподіяна моральна
шкода, що виражається у душевних
стражданнях, які він зазнав після
публічного поширення недостовірних
відомостей відносно нього та
приниження його честі і гідності
відповідачкою.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, суд
задовольниввищевказанупозовнувимогуч
астково, виходячиіз принципу
розумності та справедливості, та
стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн.

Судові витрати також
підлягають стягненню з ОСОБА_2 на
користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.Згідно
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод передбачено
право на справедливий суд, зокрема
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним
і безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить
спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Такими чином, позовні вимоги
підлягали задоволенню частково.

Суд задовольнив вимоги позивача
щодо зобов'язання ОСОБА_2публічно
принести вибачення позивачу на
найближчому засіданні Громадської
ради при Одеській обласній державній
адміністрації за розповсюдження
недостовірної інформації.

Однак у відповідності до п. 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27 лютого 2009 р. «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
суд не вправі зобов'язувати
відповідача вибачатися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі та
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Тому
судова колегія вважає, що вказання на
це у резолютивній частиній рішення
було зайвим, тому виключає це з
рішення.

Таким чином, інші доводи
апеляційної скарги не приймаються до
уваги, оскільки спростовуються
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність

висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційноїскарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючисьст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Виключити з резолютивної частини
рішення абзац третій в якому як зайве
зазначено про зобов'язання ОСОБА_2
публічно принести вибачення.

В інший частині рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 9 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, таможе бути
оскаржена в касаційному порядку, на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді
О.С. Комлева

О.Г.
Журавльов