АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Солом`янського
районного суду м. Києва від 12 травня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення сторін їх представників,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до Солом`янського
районного суду м. Києва з позовом про
поділ майна подружжя, який під час
розгляду справи уточнювала,
доповнювала та в остаточних позовних
вимогах просила суд на підставі ч. 3 ст.
70 СК України збільшити її частку у
спільному майні, так як з нею проживає
дитина, а тих аліментів, які сплачує
відповідач не достатньо для
забезпечення фізичного розвитку
дитини.

В порядку поділу спільного майна
ОСОБА_3 просила суд виділити їй у
власність таке майно:

13 частину двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 82,4 кв. м., 23
частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2
загальною площею 92,7 кв. м., 23 частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_3,
загальною площею 59, 3 кв. м., залишити у
її власності автомобіль «Hyundai Getz», 2007
року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Відповідачу ОСОБА_4 виділити у
власність 13 частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82,4
кв. м., 13 частину двокімнатної квартири
АДРЕСА_2 загальною площею 92,7 кв. м., 13
частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3,
загальною площею 59, 3 кв. м., залишити у
власності ОСОБА_4 автомобіль«Hyundai Sonata»,
2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2.

Не погодившись з такими позовними
вимогами ОСОБА_4 подав зустрічний позов
в якому просив поділити порівну
автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску,
д.н. НОМЕР_1, а в решті вимог ОСОБА_3
відмовити, так як все інше майно
придбано за його особисті кошти, та
гроші які він позичав, а ОСОБА_3
відмовилась нести відповідальність
перед кредиторами за борговими
зобов`язаннями.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва від 12 травня1 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3 про
поділ майна відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право спільної сумісної
власності подружжя та поділено спільне
майно, а саме автомобіль «Hyundai Getz»2007
року випуску номерний знак НОМЕР_1.

Визнано право власності на Ѕ вказаного
автомобіля за кожним з подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_4 439
грн. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням
представник позивача ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просила про
скасування судового рішення, та
задоволення основного позову. В якому
остання просила суд визнати право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, 2/3 частини квартири АДРЕСА_2. 2/3
частини квартири АДРЕСА_3, а також
виділити кожному з подружжя у
власність по одному автомобілю,
придбаному в шлюбі, їй автомобіль «Hyundai
Getz», а відповідачу автомобіль «Hyundai
Sonata».

Скаргу обґрунтовувала тим, що все
майно, яке входило до предмету спору
придбавалось у період шлюбу, за спільні
кошти подружжя, а також за кредитні
кошти. Кредити брались також в період
шлюбу, віддавались в період шлюбу а
тому відповідно майно є спільною
власністю подружжя. Суд не врахував, що
рішенням Солом`янського районного суду
від 29 березня 2012 року., та ухвалою
Апеляційного суду від 20.06.2012 року
встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була
придбана за кредитні кошти, які
виплачувались в період шлюбу.

Також в скарзі містяться доводи про
безпідставне не застосування ст. 70 СК
України, яка передбачає відступ від
рівності часток на користь того з
подружжя з ким залишилась проживати
дитина.

В судовому засіданні апеляційного суду
від 04.11.2014 року ОСОБА_3, та її
представники доводи скарги підтримали.

В судове засідання 18.11.2014 року ОСОБА_3
та її представники не з`явились про
день і час розгляду справи повідомлені.
Клопотання ОСОБА_3 про відкладення
розгляду справи, надіслане суду
телеграмою, не підлягає задоволенню,
тому, що не зазначено причину не явки до
суду.

В судовому засіданні апеляційного суду
18.11.2014 року ОСОБА_4 та його представник
доводи скарги не визнали , просили
залишити без змін рішення районного
суду м. Києва.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте нею ним за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування.

Ст. ст.70,71 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею з ним проживають діти, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного духовного розвитку та
лікування.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_4, суд першої інстанції
встановив, що об`єктом права спільної
сумісної власності сторін в даній
справі є лише автомобіль «Hyundai Getz», 2007
року випуску, д.н. НОМЕР_1., все інше
майно не є об`єктом спільної власності
подружжя, так як придбане не за спільні
кошти, а за особисті кошти відповідача
ОСОБА_4

Колегія суддів з таким висновком
районного суду погодитись не може,
тому, що ті обставини справи, які суд
вважав встановленими є недоведеними, а
висновки суду не відповідають ні
вимогам Закону ні обставинам справи.

Так з матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
23.11.1995 року до 04.02.2010 року .

За час спільного проживання у шлюбі
сторони набули наступне майно.

ОСОБА_4 26 серпня 2005 року за договором
про участь у фінансуванні будівництва
придбав квартиру АДРЕСА_3. Кошти за цю
квартиру були, відповідно до квитанцій
наявних в матеріалах справи (а.с. 38-43 т.2),
сплачені ОСОБА_4 в період з серпня по
жовтень 2005 року в загальній сумі 137 156, 40
грн. , що за поясненнями ОСОБА_4
становило 28 500 Доларів США.

Свідоцтво про право власності на цю
квартиру було отримано ОСОБА_4 08 червня
2007 року після закінчення будівництва.
Вказана квартира загальною площею 59,3
кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.

21.11.2006 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
за реєстровим №2876, ОСОБА_4, який діяв
від свого імені та від імені
малолітнього сина ОСОБА_12, ОСОБА_3, яка
діяла від імені малолітнього сина
ОСОБА_12. придбали квартиру АДРЕСА_1 у
таких частинах:; відповідач ОСОБА_4 2/3
частини квартири, ОСОБА_12 1/3 частину
квартири. Вказана квартира складається
з двох жилих кімнат, загальною площею
82,40 кв.м., жилою площею 42,80 кв.м.

Вказана квартира , як вбачається з
розписки продавця квартири придбана за
120 000 доларів США. Кошти були сплачені до
підписання договору купівлі продажу.

26.12.2006 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого:
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
за реєстровим №23827, ОСОБА_4 придбав
квартиру АДРЕСА_2.

Вказана квартира складається з двох
жилих кімнат, загальною площею 92,70 кв.
м., жилою площею 29,80 кв.м..

Для придбання цієї квартири 26 грудня 2006
року ОСОБА_4 був отриманий кредит в
сумі 110 000 доларів США в ОТП Банк, що
підтверджується кредитним договором.

Позивачка ОСОБА_3 виступила
поручителем за вказаним кредитним
договором, що підтверджується
договором поруки від 26.12. 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень ОСОБА_4 вказаний кредит був
достроково погашений в червні 2008 року в
період перебування сторін у шлюбі.

За час спільного проживання сторін у
шлюбі також були придбані транспортні
засоби «Hyundai Sonata», 2006 року д.н. НОМЕР_2 та
«Hyundai Getz» , 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Автомобіль «Hyundai Sonata» був придбаний
20.09.2006 року, шляхом внесення першого
внеску 100 000 грн., та кредитування в сумі
58 900 грн. Кредит отримувався ОСОБА_4 та
був погашений в період з жовтня 2006 року
до травня 2008 року.

Автомобіль «Hyundai Getz» був придбаний 04
вересня 2007 року ОСОБА_3, шляхом внесення
першого внеску 18 400 грн., та
кредитування. Кредит взяла ОСОБА_3 в
сумі 69 981 грн. 76 коп., який був виплачений
в період з жовтня 2007 року до червня 2008
року.

Таким чином все спірне майно придбане
під час шлюбу за спільні кошти
подружжя, а тому відноситься до
об`єктів спільної сумісної власності.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що
майно придбане за його особисті кошти,
які він брав в борг у третіх осіб,
колегія суддів не приймає, тому, що вони
є недоведеними та спростовуються
наявними в справі доказами.

Так, доводи ОСОБА_4 про те, що кватира в
м. Феодосії придбавалась за позичені
ним кошти у ОСОБА_8, ОСОБА_9 та за кошти
ОСОБА_6, на яку він повинен був
переоформити право власності на
половину цієї квартири, колегія не
приймає, тому, що докази придбання
майна саме за позичені кошти відсутні.
Відповідно до квитанцій кошти за
договором інвестування на протязі 2005
року вносились ОСОБА_4 різними
частинами. Під час розгляду іншої
справи за позовом ОСОБА_6 про визнання
за нею права власності на половину цієї
квартири, останній було відмовлено за
недоведеністю цих обставин, а саме, що
половину коштів для придбання цієї
квартири надавала саме вона, що
підтверджується рішенням
Солом`янського районного суду м. Києва
від 29 березня 2012 року та Ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
від 20 червня 2012 року, наявними в
матеріалах справи.

Доводи ОСОБА_4 про те, що квартиру
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 придбано за кошти
позичені в ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 та особисті кошти ОСОБА_4,
колегія суддів не приймає, тому, що,
Апеляційним судом встановлено, що
21.11.2006 року сім`я ОСОБА_3 продали
квартиру АДРЕСА_4, яка належала на праві
особистої власності по Ѕ частині
ОСОБА_3 та неповнолітньому сину ОСОБА_12

Колегія суддів вважає доведеною ту
обставину, що кошти від продажу цієї
квартири були використані для
придбання спірного майна, тому, що 1/3
частина кв. АДРЕСА_1 була оформлена на
одного з власників квартири по вул..
Маяковського. Пояснення ОСОБА_4 про те,
що кошти від продажу своєї частки
ОСОБА_3 використала на власний розсуд є
недоведеними.

Крім того, отримані в кредит кошти в ОТП
«Банк», які були використані для
придбання кв. АДРЕСА_2, також за своєю
природою є спільними коштами подружжя,
а не особистим майном ОСОБА_4.

З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що кошти
які він сплатив в якості першого внеску
за цю квартиру він позичив у ОСОБА_15 ,
проте він їх повернув в період шлюбу.

Кредит також сплачений повністю в
період шлюбу сторін. Частково
щомісячними платежами в сумі 15 000
доларів, які вносились на протязі 2007
року, частково в 2008 і щодо яких ОСОБА_4
знову ж таки не надав доказів, що він
платив кредит коштами, які за своєю
природою є його особистими коштами, а
не спільним майном подружжя, а частково
одноразовими сумами 80 000 доларів США в
грудні 2007 року та в червні 2008 року 25 740, 26
доларів США .

Колегія суддів вважає, що для вирішення
даного спору не має правового значення
природа коштів за рахунок яких ОСОБА_4
повернув борг ОСОБА_15 та повернув банку
кредит, тому, що для віднесення об`єкту
до спільної сумісної власності
подружжя необхідно встановити природу
коштів в момент придбання цього майна.

При цьому колегія суддів також
виходить з того. що ОСОБА_4 не заявив
зустрічних вимог до ОСОБА_3 про поділ
спільних зобов`язань, якщо такі мали
місце.

Вирішуючи питання чи є спірні
автомобілі сумісним майном подружжя,
колегія суддів також виходить з того,
що придбавались автомобілі в період
шлюбу частково вказані автомобілі
придбавались в кредит, які були
повернуті в період шлюбу, а тому
підстави вважати, що вони придбані за
особисті кошти ОСОБА_4 відсутні.

Також колегія суддів критично
відноситься до показань третіх осіб в
даній справі, які були допитані в
якості свідків, з приводу того, що їм
було відомо, що спірне майно
придбавалось саме за ті кошти, що вони
надавали ОСОБА_4 в позику, тому, що
вказані особи є зацікавленими в тому,
щоб все майно залишилось у власності
ОСОБА_4 з якого за рішенням
Солом`янського районного суду м. Києва
від 29 березня 2012 року на їх користь
стягнуті грошові кошти на погашення
боргів, а жодних належних доказів:
бухгалтерських документів (платіжних
доручень, квитанцій), які б свідчили, що
за спірне майно кошти перераховувались
свідками, матеріали справи не містять .

Доводи ОСОБА_4, та його представників з
приводу того, що рішенням судів при
розгляді спору за позовами третіх осіб
до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за якими лише з
ОСОБА_4 стягнуті кошти за написаними
ним борговими розписками та договорами
позики, а тому ці кошти є його особистим
майном, колегія суддів не приймає, тому,
що як вже зазначалось вище ОСОБА_4 не
довів, що саме за отримані в позику
кошти придбавалось спірне майно.
Крім того зі змісту рішення районного
суду та Апеляційного суду м. Києва на
які посилається ОСОБА_4, як на
приюдицію, навпаки вбачається, що
кредиторам по борговим розпискам
ОСОБА_4 було відмовлено в задоволення
позову до ОСОБА_3 саме з тих під став, що
і в тій справі суди вважали недоведеною
обставину придбання спільного майна,
саме за позичені кошти, а відповідно і
не було встановлено, що договори позики
укладались ОСОБА_4 в інтересах сім`ї.

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що
тих коштів, які заробили ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в період з 2005 до 2008 року було
недостатньо для придбання всього
спірного майна , а тому майно
придбавалось за його особисті кошти
позичені у третіх осіб, які він
використав для придбання особистого , а
не спільного майна, колегія також не
приймає, тому, що до 2005 року сім`я ОСОБА_3
перебувала у шлюбу ще 10 років, крім
того, як вже зазначалось вище та
встановлено судом, що позивач ОСОБА_4 в
період придбання двох квартир в м.
Києві продала Ѕ частину квартири, яка
належала їй на праві особистої
власності. Крім того доводи ОСОБА_4 про
те, що заробітки сім`ї були лише в тих
сумах, які відображені в довідках про
заробітну плату та податкових
деклараціях приватного підприємця,
колегія також вважає неправдивими,
тому, що з наявних розписок та
договорів позики, які укладав ОСОБА_4
вбачається , що він щомісячно сплачував
кредиторам відсотки в сумах від 100 до 1000
доларів , що свідчить про те, що ОСОБА_4
мав інші доходи, які відповідно до ч. 2, 3
ст. 61 СК України відносяться до об`єктів
права спільної сумісної власності.

Також з пояснень сторін встановлено,
що сім`я ОСОБА_3 з часу придбання двох
спірних кватир в м. Києві, а саме з 2006
року до розлучення ними не
користувалась, а проживала на
орендованих квартирах, за які також
необхідно було платити, а тому
пояснення ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4, який
за родом своєї підприємницької
діяльності займався нерухомістю , в
спірний період здавав в оренду як
спільне майно так і своє особисте майно
є логічними та узгоджуються з іншими
матеріалами справи та поясненнями
свідків та сторін по справі.

Вищевикладеним обставинам, суд не дав
жодної правової оцінки, та дійшов до
помилкового висновку, що спірне майно
придбавалось за особисті кошти
відповідача ОСОБА_4, а не спільні кошти
подружжя.

Підсумовуючи вищенаведене, а також не
надання ОСОБА_4 належних доказів того,
що кошти, які витрачались на придбання
спірного майна були його особистими
коштами ( отримані в спадок, подаровані
йому, чи отримані внаслідок продажу
майна, що перебувало у його особистій
власності) не надання суду договору
укладеного між сторонами, який би
свідчив, що те чи інше майно
придбавається в особисту власність та
за особисті кошти, а також враховуючи
вимоги ст. 60 СК України, відповідно до
якої майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку, вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, колегія суддів
приходить до висновку що все майно, яке
просила поділити ОСОБА_3 є спільним
майном подружжя.

Так, як сторони не досягли згоди, щодо
поділу спільного майна відповідно до
ст.70 СК такий поділ має бути проведений
в судовому порядку.

Разом з тим колегія суддів вважає, що
підстав передбачених ч.3 ст. 70 СК
України для відступу від рівності
часток у спільному майні подружжя у
суду не має, так як ОСОБА_3 не надала
суду належних та допустимих доказів, що
коштів які ОСОБА_4 сплачує в якості
аліментів є недостатньо для
нормального фізичного розвитку їх
неповнолітнього сина, який проживає
разом з нею.

Виходячи з вимог ст.ст. 69, 70 СК України,
відповідно до яких у разі поділу майна
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, колегія суддів приходить до
висновку, що за кожним із подружжя має
бути визнано право особистої власності
на Ѕ частину нерухомого майна, і
кожному має бути залишений у власності
той автомобіль, яким він користувався.
З пояснень сторін по справі вбачається,
що автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску
перебував у користуванні позивачки
ОСОБА_3, а автомобіль «Hyundai Sonata», 2006 року
випуску в користуванні ОСОБА_4

При цьому позовні вимоги сторін за
основним та зустрічним позовами про
поділ майна задовольняються частково.

Враховуючи, що після роз`яснення
апеляційним судом сторонам по справі
наслідків неподання доказів, жодна з
сторін не заявила клопотання про
призначення в справі судових експертиз
з метою оцінки спірного майна , і така
оцінка не була проведена і в суді
першої інстанції, а сторони не дійшли
згоди, щодо вартості майна, яке вони
просили поділити, апеляційний суд
вирішуючи спір позбавлений можливості
застосувати такий спосіб поділу майна,
який би виключав спільну часткову
власність сторін в нерухомому майні.

Проте вважає за можливе залишити у
власності кожного з подружжя той
автомобіль, яким вони користувались та
які на даний час зареєстровані на праві
власності за ними.

При цьому колегія суддів вважає, що
права відповідача ОСОБА_4, якому суд
виділяє дорожчий автомобіль на час
його придбання, порушені не будуть.

Враховуючи вищенаведене, а також
керуючись ст. 309 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Ухвалюючи нове рішення в даній справі,
яким задовольняються частково позовні
вимоги ОСОБА_3, колегія суддів ,
керуючись ст. 88 ЦПК України вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_4 на її
користь понесені нею судові витрати за
подання позову та апеляційної скарги,
що в загальному розмірі становить суму
3557 грн. Квитанції на підтвердження
сплати цієї суми знаходяться в
матеріалах справи .

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту .

Позов ОСОБА_3 та зустрічний позов
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя
задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право
власності на 13 частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82,4
кв. м., 12 частину двокімнатної квартири
АДРЕСА_2 загальною площею 92,7 кв. м., 12
частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 59, 3 кв. м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску,
д.н. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_4 право власності на 13
частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 82,4 кв. м., 12 частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_2
загальною площею 92,7 кв. м., 12 частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_3,
загальною площею 59, 3 кв. м.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль «Hyundai Sonata», 2006 року випуску,
д.н. НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 3557 (три тисячі
п`ятсот п`ятдесят сім)грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді: