У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука
М.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Терра Банк» до ОСОБА_6, третя особа -
ОСОБА_7, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, на
заочне рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області від 05 червня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року публічного
акціонерного товариства «Терра Банк»
(далі по тексту - ПАТ «Терра Банк»)
звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6, про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що 04 червня 2007 року між ЗАТ
«Інвест-кредит банк» правонаступником
якого є ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_7 був
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого останньому
було надано кредит в розмірі 40 000,00 грн
на строк до 02 червня 2017 року зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 16,0 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між ЗАТ
«Інвест-кредит банк» та ОСОБА_6 04
червня 2007 року був укладений договір
іпотеки, згідно якого ОСОБА_6 передав в
іпотеку банку домоволодіння,
розташоване по АДРЕСА_1, яке належить
йому на праві приватної власності.

Оскільки боржник ОСОБА_7 належним чином
не виконує свої зобов'язання за
кредитним договором від 04 червня 2007
року, у зв'язку з чим, станом на 19 грудня
2011 року утворилась заборгованість в
розмірі 75 363,69 грн, позивач просив
стягнути вказану заборгованість з
ОСОБА_6 шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Заочним рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області від 05 червня
2012 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 червня 2014 року позов
задоволено. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: домоволодіння,
яке розташоване по АДРЕСА_1 та належить
на праві власності ОСОБА_6, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 04 червня 2007 року, яка
складає станом на 19 грудня 2011 року 75 363,69
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість в розмірі 75
363,69 грн, а тому відповідно до ст. ст. 33
Закону України «Про іпотеку», умов
кредитного договору та договору
іпотеки, ПАТ «Терра Банк» має право
погасити заборгованість у першу чергу
за рахунок забезпечення, а саме
звернення стягнення на майно, яке
передане в іпотеку.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 червня 2007 року між ЗАТ
«Інвест-кредит банк» правонаступником
якого є ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_7 був
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого останньому
було надано кредит в розмірі 40 000,00 грн
на строк до 02 червня 2017 року зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 16,0 % річних.

Умови та графік погашення кредиту
передбачені п. п. 1.4, 1.5, 2.2.3 цього
договору.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між ЗАТ
«Інвест-кредит банк» та ОСОБА_6 04
червня 2007 року був укладений договір
іпотеки, згідно якого ОСОБА_6 передав
в іпотеку банку домоволодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1, яке належить
йому на праві приватної власності.

Через неналежне виконання ОСОБА_7
взятих на себе зобов'язань за договором
кредиту щодо повного й своєчасного
його погашення, станом на 19 грудня 2011
року виникла заборгованість розмірі 75
363,69 грн.

Письмова вимога позивача про усунення
порушень та сплату заборгованості,
задоволена не була.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України "Про
іпотеку".

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ст. 3 Закону України "Про
іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори
кредиту та іпотеки, укладені між
сторонами 04 червня 2007 року.

Отже підставою для звернення стягнення
на предмет іпотеки є порушення
зобов'язань з боку боржника.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39
Закону України «Про іпотеку» в разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

В порушення зазначених вище вимог
закону та умов договору іпотеки, суд
першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, в
резолютивній частині рішення не
зазначив спосіб реалізації предмета
іпотеки та не вказав початкову ціну
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації (при цьому суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи відповідачем було заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності до вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

В даному випадку, кредитним договором
передбачено, що сплата кредиту та
процентів за користування кредитними
коштами здійснюється щомісячно, не
пізніше 15 числа кожного місяця.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
вказаних обставин та вимог закону не
врахував та не з`ясував, коли було
здійснено останній платіж ОСОБА_7 та
відповідно, коли виникло право у ПАТ
«Терра Банк» вимагати повернення
кредиту, оскільки якщо договором
визначено щомісячні платежі погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, у зв'язку з чим прийшов до
передчасного висновку щодо розміру
заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області від 05 червня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук