Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/698/14
Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з
позовом до ОСОБА_6, вказавши, що у 2011
році за оголошенням у пресі дізнався
про продаж ОСОБА_8 та ОСОБА_6 земельної
ділянки НОМЕР_1 з розташованими на ній
будинком та спорудами. При обговоренні
цього питання з ОСОБА_8 та ОСОБА_6
позивач дізнався, що будинок та
споруди, розташовані на земельній
ділянці, є самочинно збудованими, а
земельній ділянці не присвоєно
кадастрового номера, у зв'язку з чим
відповідачка запропонувала допомогти
ОСОБА_8 оформити нерухомі споруди та
отримати кадастровий номер, після чого
укласти договір купівлі-продажу
земельної ділянки з розташованими на
ній будівлями, на що позивач погодився.

ОСОБА_6 надала позивачеві державний акт
на земельну ділянку, а також копії
документів ОСОБА_8, а позивач передав
ОСОБА_6 завдаток в розмірі 3200 гривень.
Надалі позивач за свої кошти замовив
технічний паспорт на будинок,
сплативши 828,97 гривень, а також сплатив
за виготовлення технічної
документації 1350 гривень. Після
ухвалення Виконкомом Люцернянської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області 14.02.2012 року рішення
про оформлення за ОСОБА_8 права
власності на будинок та споруди,
позивач звернувся до ОСОБА_8 для
подальшої реєстрації права власності,
але невдовзі ОСОБА_8 помер, а ОСОБА_6 не
оформила свої спадкові права. Оскільки
відповідач відмовилась повертати
завдаток, а також компенсувати
понесені позивачем витрати, просить
відповідно до ст. 571 ЦК України стягнути
з ОСОБА_6 8578,97 гривень, які складаються з
подвійної суми завдатку у 6400 гривень та
понесених витрат, а також витрати на
правову допомогу у 1000 гривень та
судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким позов задовольнити
у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю (а.с. 9)
земельна ділянка площею 0,054 га,
розташована на території
Люцернянської сільської Ради, передана
у власність ОСОБА_8 для ведення
садівництва.

Також ОСОБА_8 значиться користувачем
садового будинку НОМЕР_1 у Садівничому
товаристві «Слябінг», розташованому на
території Люцернянської сільської
ради.

Відповідно до розписки від 04.09.2011 року
(а.с. 8) ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 3200
гривень в якості застави.

Як вірно визначив суд першої інстанції,
аналіз тексту розписки ОСОБА_6 від
04.09.2011 року не дає підстав вважати, що
отримані нею 3200 гривень виступали в
якості засобу забезпечення
зобов'язання щодо продажу вказаної
земельної ділянки та розташованих на
ній споруд, власниками яких вона не
була, а розписка свідчить лише про
отримання відповідачкою певної суми
коштів без зазначення правової
підстави їх отримання.

Сама ОСОБА_6 посилається на те, що ці
кошти були отримані нею в якості
застави за передані документи.

Позивач звертаючись до суду просив в
цій частині з підстав ст. 571 ЦК України
стягнути з ОСОБА_6 6400 гривень, які
складаються з подвійної суми саме
завдатку за продаж вказаної земельної
ділянки та споруд на ній.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.
Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права
(ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права
позивач не врахував, що фактично
вказана сума 3200 грн. була передана ним
відповідачці фактично без достатньої
правової підстави (ст.ст.1212 - 1215 ЦК
України).

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що
позивачем заявлено вимогу про
стягнення подвійної суми завдатку,
підстави позову він не змінював, суд
першої інстанції вірно відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України відмовив в
позові в цій частині.

При цьому у позивача залишається право
звернутись до суду з позовом з підстав
визначених ст.ст. 1212 - 1215 ЦК України.

Також суд вірно визначив, що відповідно
до квитанцій від 09.09.2011 року на 500
гривень та 5 гривень, а також квитанцій
від 11.10.2011 року на суму 320,76 гривень та 3,21
гривні (а.с. 34, 35) платником в них
зазначений ОСОБА_8, а в якості
призначення платежу вказано «за
послуги БТІ», при цьому позивачем не
надано доказів того, що ці суми були
сплачені саме ним, а не ОСОБА_8 Тому і в
цій частині висновок суду щодо відмови
в позові є вірним.

Щодо стягнення суми за квитанцією про
сплату на користь ФОП ОСОБА_9 1350 гривень
за оформлення проектної документації,
суд першої інстанції вірно вказав, що
платником в них вказана ОСОБА_10 яка з
позовними вимогами до суду в цій справі
не зверталась.

Оскільки за ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом саме своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, суд і в цій
частині вірно відмовив в позові,
оскільки інтереси позивача в цій
частині не порушені.

В зв'язку з відмовою в позові не
підлягають стягненню і витрати на
правову допомогу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують висновки суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, які являються
обов'язковою підставою для скасування
судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи,
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, та підстав для його скасування
колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: