Справа №173/2810/13-ц
Провадження №2/173/92/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання -
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк» звернулося до
Верхньодніпровського районного суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, що 11 травня 2012 року між
публічним акціонерним товариством
«ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № R3В.
Відповідно до кредитного договору
позивач надав відповідачу кредит в
сумі 44300 грн. на строк до 11 травня 2015
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом, та виконання
інших зобов'язань в порядку і в строки,
передбачені Кредитним договором.
Позичальник порушив умови договору, у
зв'язку з чим станом на 25 вересня 2013
року заборгованість за кредитним
договором становить 53 303 грн. 40 коп. : 41767
грн. 18 коп. - заборгованість за кредитом;
11 536 грн. 22 коп. - заборгованість по
сплаті відсотків за користування
кредитом. У зв'язку з простроченням
виконання позичальником своїх
зобов'язань у відповідності до п. 7.1.
кредитного договору нараховану пеню в
сумі 17 571 грн. 65 коп. У зв'язку з чим
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на
його користь заборгованість по
кредитному договору на загальну суму 70
875 грн. 05 коп. та судові витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, подав заяву про розгляд справи
без його участі, позов підтримав та
просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав частково. Підтвердив, що
допустив порушення строків повернення
кредиту, проте не погоджується з тим, що
Банк просить суд стягнути з нього всю
суму кредиту, яку він повинен сплатити
до 2015 року.

Суд, вислухавши пояснення відповідача,
вивчивши матеріали справи та оцінивши
докази в їх сукупності, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

11 травня 2012 року між публічним
акціонерним товариством «ВТБ Банк»
(Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було
укладено кредитний договір № R3В,
згідно з умовами якого Позичальник
отримав кредит у розмірі 44300 грн. на
строк до 11 травня 2015 року з умовами
сплати відсотків за його користування
у розмірі 32 % річних. Позичальник взяв
на себе зобов'язання щодо повернення
суми кредиту та відсотків щомісячно у
відповідності до графіку повернення
кредиту (а.с.6-15).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним
товариством «ВТБ Банк» кредитний
договір та отримавши грошові кошти на
умовах повернення, строковості та
платності ОСОБА_1 порушив договірні
зобов`язання, що призвело до виникненя
заборгованості, яка згідно з
розрахунком позивача станом на 25
вересня 2013 року становить 53 303 грн. 40
коп.: 41 767 грн. 18 коп. - заборгованість
за кредитом; 11 536 грн. 22 коп. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом (а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Пунктом 5.2.2. кредитного договору також
передбачено право Банку вимагати від
Позичальника здійснити дострокове
повернення кредиту протягом 30
календарних днів з дати відправлення
Позичальнику відповідного
повідомлення з вимогою дострокового
повернення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що
таку вимогу відповідачу Банк надсилав
16 серпня 2013 року (а.с. 18-20), проте
виконана вона не була.

У зв'язку з чим суд приходить до висноку
про законність та обгрунтованість
вимоги позивача про дострокове
поверння суми кредиту та суми
нарахованих відсотків.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Умовами договору, а саме п. 7.1
передбачена відповідальність
позичальника за прострочення
зобов'язань з повернення кредиту та/або
сплати процентів за його користування
та/або інших платежів згідно з умовами
договору в розмірі 0,5% від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
порушення виконання зобов'язань.

Згідно з розрахунком позивача за
порушення строків платежів нараховано
пеню в сумі 17 571 грн. 65 коп. (а.с. 5).

Доказів повернення кредиту на день
ухвалення рішення сторонами суду не
надано.

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача про неможливість
виконання ним зобов'язання, оскільки
згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.,
а вимога про можливість пред'явлення
вимоги про дострокове поверення
кредиту, передбачена умовами договору,
який у встановленому законом порядку
не визнано недійсним та не розірвано.

У зв'язку з чим суд вважає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
на користь Банку заборгованості за
кредитом, процентами за користування
кредитними коштами та пені законними
та обґрунтованими, а тому позов
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд приймає до уваги, що позов
задоволено, а тому згідно з ч.1 ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати, понесені
позивачем, підлягають стягненню з
відповідача на його користь.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 526, 610-612, 1050, 1054 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ :

Позов публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості-
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін.н.НОМЕР_1),
зареєстрований: с. Мишурин Ріг
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області на користь
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» (вул.бул.
Шевченка/Пушкінська 8/26, м. Київ, 01004, п/р
00 в ПАТ»ВТБ Банк», МФО 321767, ) заборгованість за
кредитним договором у розмірі 70 875 грн
05 коп.:

41 767 грн. 18 коп. - сума кредиту;

11 536 грн. 22 коп. - заборгованість за
відсотками;

11 571 грн. 65 коп. - пеня

та судові витрати у розмірі 708 грн. 76
коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
проголошення рішення суду, мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко