провадження 2-з/201/243/2014
УХВАЛА

17 листопада 2014 року
м.
Дніпропетровська

Суддя Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області, управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області та орган
опіки та піклування Жовтневої районної
у м. Дніпропетровську ради, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно, визначення частки
майна, що належить в праві спільної
власності і визнання права власності
на праві спільної часткової власності
на частину майна, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 3 листопада 2014 року
звернулася до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Сьома Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права спільної сумісної власності на
майно, визначення частки майна, що
належить в праві спільної власності і
визнання права власності на частину
майна.

Ухвалами судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 5
листопада 2014 року та 10 листопада 2014
року позовну заяву залишено без руху і
надано позивачу строк для усунення
недоліків в позовній заяві, які ним
було усунуто та подано позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Сьома Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, реєстраційна
служба ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській
області, УДАІ ГУМВС України в
Дніпропетровській області та орган
опіки та піклування Жовтневої районної
у м. Дніпропетровську ради, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно, визначення частки
майна, що належить в праві спільної
власності і визнання права власності
на праві спільної часткової власності
на частину майна.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 17
листопада 2014 року провадження по цій
справі було відкрито та призначено
проведення судового засідання.

Позивач 3 листопада 2014 року звернувся
до суду з заявою про забезпечення
позову, в якій він просить до розгляду
справи по суті вжити заходи
забезпечення позову, а саме: накласти
арешт на майно (нерухоме та рухоме) або
на ? частину цього майна, що зазначено у
вище зазначеній заяві, а також частки,
які належать ОСОБА_4, в статутних
капіталах (статутних фондах) товариств,
та заборонити Сьомій державній
нотаріальній конторі, а також
приватним нотаріусам видавати іншим
особам свідоцтва про право на спадщину
на зазначене майно, оскільки в
провадженні суду знаходиться
зазначена справа та спір між сторонами
виник з приводу вище вказаного майна, а
тому будь-яке відчуження
вищезазначеного майна та майнових
прав, переоформлення на інших осіб, в
тому числі видача нотаріусом свідоцтв
про право на спадщину іншим особам,
можуть утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду по справі.

У частині 2 статті 151 ЦПК України
вказано, що повинно бути зазначено у
заяві про забезпечення позову.

Як вбачається з заяви про забезпечення
позову в ній не обґрунтовано
необхідність застосування саме таких
видів забезпечення позову, які
зазначено у заяві; не зазначено, яким
чином вони можуть сприяти виконанню
рішення суду; не зазначено обставини та
не надано документи, які б свідчили про
те, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду; не
надано документи, які підтверджують
право власності ОСОБА_4 на це майно,
також у заяві не зазначено інші
відомості потрібні для забезпечення
позову, а саме: ідентифікаційні номери
фізичних осіб та код за ЄДРПОУ осіб, які
беруть участь у розгляді справи, однак
згідно ч. 3 ст. 210 ЦПК України якщо ухвала
має силу виконавчого документа і
підлягає виконанню за правилами,
встановленими для виконання судових
рішень, така ухвала оформлюється з
урахуванням вимог, встановлених
Законом України «Про виконавче
провадження», яким визначено вимоги до
виконавчого документа (ухвала суду) та
зазначено, що він повинний містити
також ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків).

Частиною 8 статті 153 ЦПК України
передбачено, що суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 ЦПК
України, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю
необхідним вказану заяву повернути,
оскільки вона була подана без
додержання вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного,
керуючись ч. 2 ст. 151, ч. 8 ст. 153 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області, управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області та орган
опіки та піклування Жовтневої районної
у м. Дніпропетровську ради, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно, визначення частки
майна, що належить в праві спільної
власності і визнання права власності
на праві спільної часткової власності
на частину майна.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя