У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення
Іршавського районного суду від 02
вересня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ «ПриватБанк»
звернулося в суд із даним позовом,
мотивуючи тим, що 31 травня 2006 року між
позивачем та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір, згідно якого банк
надав відповідачу кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 5214,00 доларів
США строком до 28 травня 2010 року, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та порядку, встановлених
кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язання
за вищезазначеним договором між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки.

Відповідач зобов'язання перед
позивачем не виконала, у зв'язку з чим
рішенням Іршавського районного суду
від 21 лютого 2011 року за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме житловий
будинок, загальною площею 75,80 кв.м.,
житловою площею 41,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки.

Після прийняття цього рішення 14
березня 2014 року позивачем було
надіслано відповідачам письмове
повідомлення - вимогу про звільнення
житлового будинку.

Оскільки, дану вимогу позивача не було
виконано відповідачами, добровільно
просили виселити відповідачів з
житлового приміщення та стягнути
судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду
від 02 вересня 2014 в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
оскільки підстав передбачених чинним
законодавством для відмови у позові
відсутні.

Перевіривши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час,
місце розгляду справи були належним
чином повідомлені, про що свідчить
розписка про вручення їм поштового
відправлення і дана обставина у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

Матеріалами справи, встановлено, що 31
травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, згідно якого банк надав
відповідачу кредит у вигляді кредитної
лінії у розмірі 5214,00 доларів США
строком до 28.05.2010 року, а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та порядку,
встановленим кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_2 07 липня 2006 року було укладено
договір іпотеки.

Оскільки, відповідач зобов'язання
перед позивачем не виконувала і
рішення Іршавського районного суду від
21 лютого 2012 року за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме житловий
будинок, загальною площею 75,80 кв.м.,
житловою площею 41,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки позивачем
на адресу відповідача 14 березня 2014 року
була направлена письмова вимога про
виселення, проте відповідачі у
добровільному порядку помешкання не
звільнили.

Стаття 40 ч.1 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей і виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Вимоги ч.3 ст. 109 ЖК України та ч.2 та ч.3
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
позивачем виконані.

07 червня 2014 року набув чинності Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» і п.1 ч.1 цього Закону
передбачено, що протягом дії цього
Закону не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті за умовами, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується за місцем постійного
проживання позичальника (майнового
поручителя) або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно, і загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачу надано споживчий кредит в
іноземній валюті, загальна площа
спірного будинку становить 75,80 кв.м.
(житлова 41,20 кв.м.) і це є єдиним місцем
їх проживання, а тому вищезазначений
закон підлягає застосуванню незалежно
на якому етапі знаходиться виконання
рішення суду, яким звернено стягнення
на предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору,
і протягом дії Закону накладено
тимчасовий мораторій на примусове
виконання таких рішень і на стадії
виконавчого провадження.

Оскільки, вимога про виселення є
похідною від вимоги про стягнення на
предмет іпотеки і враховуючи дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у позові.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова
колегія до уваги не приймає, так як вони
не ґрунтується на вимогах закону та
фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
Собослой Г.Г.