Справа № 523/6579/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючий суддя Бабаков
В.П.,

при секретарі Сирф Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа без самостійних вимог щодо
предмету спору Одеська міська рада, про
визнання правочину недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод шляхом виселення,
зобов'язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання правочину
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод шляхом виселення,
зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
нежитлове приміщення першого поверху,
загальною площею 47,5 кв.м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною
власністю територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради
згідно свідоцтва про право власності
від 12.09.2008 року виданого на підставі
рішення виконавчого комітету Одеської
міської ради від 21.08.2008 року № 985.
Договором оренди № 7/82 від 22.09.2005 року,
Представництвом по управлінню
комунальної власності Одеської
міської ради вказане приміщення було
передано у платне тимчасове
користування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 строком до
15.11.2006 року. ОСОБА_1 належало на праві
приватної власності нежитлове
приміщення першого поверху, загальною
площею 59,3 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. Це приміщення було відчужено
на користь ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 12.07.2005 року. В
подальшому ОСОБА_2 було проведено
реконструкцію, а саме знесена стіна між
вказаними двома приміщеннями. В ході
проведення обліку комунального майна
Департаментом комунальної власності
Одеської міської ради виявлено, що на
підставі рішення Господарського суду
Одеської області від 13.08.2007 року за
ОСОБА_2 визнано право власності на
реконструйовані нежитлові приміщення,
загальною площею 441 кв.м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, до
складу яких увійшло спірне приміщення.
Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15 січня 2008 року
рішення господарського суду Одеської
області від 13.08.2007 року скасовано та в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Однак 24.10.2007 року ОСОБА_2 за договором
дарування передав безоплатно ОСОБА_3 у
власність нежитлове приміщення,
загальною площею 441 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до
складу якого увійшло спірне
приміщення. А ОСОБА_3 згідно договору
купівлі-продажу від 08.06.2010 року продала
ОСОБА_4 вищезазначене приміщення.
Оскільки спірне приміщення є
комунальною власністю, позивач просить
суд визнати недійсним договір
дарування від 24.10.2007 року укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, витребувати спірне
нежитлове приміщення з незаконного
володіння ОСОБА_4, усунути перешкоди в
користуванні вказаним приміщенням
шляхом виселення ОСОБА_4 з спірного
нежитлового приміщення, та зобов'язати
ОСОБА_2 провести роботи щодо відбудови
стіни між спірним нежитловим
приміщенням та іншим приміщенням, яке
не відноситься до комунальної
власності.

Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
на позові наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_1 надав
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, від них не надійшло
заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Представник третьої особи надав суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, з позовом згоден.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що нежитлове
приміщення першого поверху, загальною
площею 47,5 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, є комунальною власністю
територіальної громади м. Одеси в особі
Одеської міської ради згідно свідоцтва
про право власності від 12.09.2008 року
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради від 21.08.2008 року № 985.

Договором оренди № 7/82 від 22.09.2005 року,
Представництвом по управлінню
комунальної власності Одеської
міської ради вказане приміщення було
передано у платне тимчасове
користування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 строком до
15.11.2006 року.

ОСОБА_1 належало на праві приватної
власності нежитлове приміщення
першого поверху, загальною площею 59,3
кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Це приміщення було відчужено на
користь ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 12.07.2005 року.

В подальшому ОСОБА_2 було проведено
реконструкцію, зокрема знесена стіна
між вказаними двома приміщеннями.

В ході проведення обліку комунального
майна Департаментом комунальної
власності Одеської міської ради
виявлено, що на підставі рішення
Господарського суду Одеської області
від 13.08.2007 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на реконструйовані
нежитлові приміщення, загальною площею
441 кв.м., що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, до складу яких увійшло спірне
приміщення.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15 січня 2008 року
рішення господарського суду Одеської
області від 13.08.2007 року скасовано та в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Однак 24.10.2007 року ОСОБА_2 за договором
дарування передав безоплатно ОСОБА_3 у
власність нежитлове приміщення,
загальною площею 441 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до
складу якого увійшло спірне
приміщення. А ОСОБА_3 згідно договору
купівлі-продажу від 08.06.2010 року продала
ОСОБА_5 вищезазначене приміщення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства.

Аналізуючи зазначені вище
правовідносини та норми які регулюють
спірні правовідносини, суд приходить
до висновку, про те, що відповідач
ОСОБА_2, не мав права власності на
спірне нежитлове приміщення та не мав
права відчужувати його відповідачці
ОСОБА_3, яка в свою чергу не мала право
відчужувати його ОСОБА_5, а тому позов
про визнання договору дарування
недійсним підлягає задоволенню. Однак
решту приміщення відповідач ОСОБА_2 мав
право відчужувати, таким чином договір
дарування є недійсним лише в частині
відчуження частини нежитлового
приміщення, а саме спірного житлового
приміщення загальною площею 47,5 кв.м., та
саме в цій частині вказаний договір
підлягає визнанню недійсним.

Щодо вимоги позивача про витребування
спірного нежитлового приміщення у
ОСОБА_4, то в цій частині слід відмовити,
оскільки ОСОБА_4 не є стороною в
договорі купівлі-продажу спірного
приміщення, а лише діяла як представник
ОСОБА_5, у якої і слід витребувати
вказане приміщення. Однак вимог до неї
заявлено не було.

Також не підлягає задоволенню вимога і
про усунення перешкод в користуванні
спірним приміщенням, шляхом виселення
ОСОБА_4 з вказаного нежитлового
приміщення, з зазначених вище підстав.
Крім того суд зазначає, що
законодавством України не передбачено
виселення осіб з нежитлових приміщень.

Крім того вимога про зобов'язання
ОСОБА_2 провести роботи, щодо
відновлення стіни між приміщеннями, є
передчасною, оскільки спірне
приміщення ще не витребувано з
володіння набувача ОСОБА_5, а тому також
не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 11, 213, 215 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа без самостійних вимог щодо
предмету спору Одеська міська рада, про
визнання правочину недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод шляхом виселення,
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір
дарування нежитлового приміщення, що
розташоване у будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 441 кв.м. укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 жовтня 2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий № 3556, в
частині дарування нежитлового
приміщення першого поверху, загальною
площею 47,5 кв.м. що розташоване у будинку
АДРЕСА_1, та є комунальною власністю
територіальної громади м. Одеси в особі
Одеської міської ради згідно свідоцтва
про право власності від 12.09.2008 року
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради від 21.08.2008 року № 985.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя