АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №2-1818/11/0408
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774135К14
Категорія № 46 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Турік
В.П.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 22 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація
№8», про розподіл майна, придбаного у
період шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл
майна, придбаного у період шлюбу.

Уточнивши позовні вимоги, в
останній їх редакції позивач ОСОБА_2
просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 47, кв. м, житловою
площею 29,5 кв.м - спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2;
поділити зазначену квартиру між
сторонами у справі, визнавши за нею
право власності на 1/2 частку даної
квартири; визначити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши позивачу у користування жилу
кімнату площею 12,4 кв.м, залишивши у
користуванні відповідача ОСОБА_4 жилу
кімнату площею 17.1 кв.м, коридор, площею
4,9 кв. м, коридор, площею 2,2 кв.м, кухню,
площею 6,9 кв.м, ванну кімнату з
вбиральнею, площею 3,7 кв.м. залишити у
спільному користуванні сторін;
зобов`язати третю особу КП
«Житлово-експлуатаційна організація №
8» відкрити на ім`я ОСОБА_2 окремий
особовий рахунок для нарахувань за
спожиті нею комунальні послуги та
стягнути з відповідача на її користь
понесені витрати на оплату судової
будівельно-технічної експертизи у
розмірі 1300 грн. та судові витрати,
пов'язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що у період перебування у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 09.09.1992 року
ними було придбано квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 47, кв. м, житловою
площею 29,5 кв.м.

Згідно поверхового плану від 16.10.2002
року квартира складається із 2-х жилих
кімнат: зали -17,1 кв. м, спальні - 12,4 кв. м,
коридору - 4,9 кв. м, коридору - 2,2 кв. м,
кухні - 6,9 кв. м, ванни та вбиральні (які є
сумісними) - 3,7 кв. м.

У зв'язку з погіршенням відносин між
сторонами у справі відповідач ОСОБА_4
заперечує право власності позивача
ОСОБА_2 на спірну квартиру та не дає
змоги їй там проживати, тому вона
звернулася до суду з даним позовом.

Жилі кімнати окремі і ними можливо
користуватися окремо, не порушуючи
права кожного із співвласників, а два
коридори, кухню, ванну та вбиральню
необхідно залишити в загальному
користуванні.

У листопаді 2012 року відповідач ОСОБА_4
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про зменшення частки
співвласника у спільній сумісній
власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 22 липня 2013 року
зустрічна позовна заява була залишена
без розгляду у зв'язку з повторною
неявкою ОСОБА_4 у судове засідання.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 22
липня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розподіл майна, придбаного у період
шлюбу задоволено у повному обсязі.

Визнано квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,2
кв. м, житловою площею 29,5 кв. м., спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_2.

Поділено вказану квартиру та визнано
право власності за кожним з подружжя на
1/ 2 її частину.

Визначено порядок користування
спірною квартирою - виділено ОСОБА_2 в
користування кімнату площею 12,4 кв.м,
залишено у користуванні ОСОБА_4 жилу
кімнату площею 17,1 кв.м, коридор площею
4,9 кв. м, коридор площею 2,2 кв. м, кухню
площею 6,9 кв.м, ванну кімнату та
вбиральню площею 3,7 кв. м. залишено в
користуванні сторін.

Зобов`язано КП «Житлово-експлуатаційна
організація № 8» відкрити на ім`я
ОСОБА_2 окремий особовий рахунок по
нарахуванню за спожиті нею комунальні
послуги.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати, понесені нею за сплату
вартості будівельно-технічної
експертизи у розмірі 1300 гривень,
судового збору у розмірі 576 гривень 42
копійки, інфомаційно-технічного
забезпечення судового розгляду справи
у розмірі 120 гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 14 листопада 2013 року у
задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4
про перегляд заочного рішення
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2

Зокрема, ОСОБА_4 посилається на те, що
судом першої інстанції не було
належним чином повідомлено його про
слухання справи 22.07.2013 року, у зв'язку з
чим він не мав змоги надати свої
пояснення та заперечення з приводу
позовних вимог.

Крім того, судом не взято до уваги, що
позивач ОСОБА_2 ще під час перебування у
шлюбі з відповідачем виїхала зі
спірної квартири та станом на
теперішній час постійно мешкає у Росії,
де створила нову сім*ю.

Також апелянт посилається на те, що
порядок користування спірною
квартирою судом визначено без
врахування його інтересів як
співвласника квартири, оскільки після
фактичного припинення шлюбних
відносин з позивачем ОСОБА_2 він звик
мешкати один.

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідач одноосібно
сплачує комунальні платежі за спірну
квартиру.

Стягуючи з відповідача на
користь позивача вартість проведеної у
справі експертизи, суд не врахував, що
вона була призначена за клопотанням
позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що з 08.06.1990 року по 27.12.2010
року сторони у справі перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27.12.2010 року шлюб між
ними було розірвано.

Згідно ордеру № 313, виданого 15.05.1991 року
на ім`я ОСОБА_4, квартира за адресою:
АДРЕСА_1 надавалась відповідачу на
сім`ю з 3-х чоловік, та до ордеру у якості
дружини відповідача вписана позивач
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5

09.10.1992 року у період перебування у шлюбі
у Виконкомі Дзержинської районної ради
м. Кривого Рогу за 445 руб. 44 коп.
сторонами викуплена квартира АДРЕСА_1,
яка складається з 2-х кімнат, загальна
площа якої дорівнює 47,2 кв., житлова
площа якої складає - 29,5 кв. м, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 09.10.1992 року, який
нотаріально посвідчений та
зареєстрований у Криворізькому
міському бюро технічної
інвентаризації 30.10.1992 року на ім`я
ОСОБА_4 (а.с. 11-13, 22).

З висновку № 637/2 судової
будівельно-технічної експертизи від
20.03.2012 року (а.с. 72-80) вбачається, що
ринкова вартість спірної квартири
станом на час проведення експертизи
становить 115 285 гривень.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08.12.2011
року відмовлено у задоволені позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні приватною
власністю - спірною квартирою.

Звертаючись до суду з позовом про поділ
спільного майна подружжя та визначення
порядку користування квартирою, ОСОБА_2
посилалася на те, що у період
перебування у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_4 09.10.1992 року ними було придбано
спірну квартиру, у зв'язку з
погіршенням відносин між сторонами у
справі відповідач заперечує право
власності позивача на квартиру та не
дає змоги їй там проживати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя, суд
першої інстанції виходив з доведеності
цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
зазначеним висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
власність», який був чинний на момент
придбання спірної квартири, майно,
набуте внаслідок спільної праці членів
сім'ї, є їх спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено письмовою
угодою між ними, розмір частки кожного
визначається ступенем його трудової
участі.

Статтею 112 ЦК України (в редакції 1963 р.)
та ст. 368 ЦК України передбачено, що
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 22 КпШС України та 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Статтею 65 СК України передбачено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Згідно п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, у разі, коли неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно договору купівлі-продажу від
09.10.1992 року, який нотаріально
посвідчений та зареєстрований у
Криворізькому міському бюро технічної
інвентаризації 30.10.1992 року на ім`я
ОСОБА_4, спірна квартира АДРЕСА_1 була
придбана сторонами у справі у період
перебування у шлюбі.

Доказів наявності обставин, за яких суд
може відступити від рівності часток у
спільній сумісній власності
відповідачем не надано.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
правових підстав для визнання
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 47,2 кв. м,
житловою площею 29,5 кв. м., спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 та визнано права власності за
кожним з подружжя на 1/ 2 її частину.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
спірною квартирою, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач, як
співвласник квартири, має право на
користування нею.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України і передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» (зі змінами та доповненнями)
квартира, яка є спільною сумісною або
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення із самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або ті, які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х
кімнат, загальна площа якої дорівнює 47,2
кв., житлова площа якої складає - 29,5 кв.
м.

Згідно ордеру № 313, виданого 15.05.1991 року
на ім`я відповідача ОСОБА_4, спірна
квартира надавалась йому на сім`ю з 3-х
чоловік, та до ордеру у якості дружини
відповідача вписані позивач ОСОБА_2 та
дочка ОСОБА_5

Із поверхового плану від 16.10.2002 року
вбачається, що спірна квартира
складається із 2-х жилих кімнат: зали -17,1
кв. м, спальні - 12,4 кв. м, коридору - 4,9 кв.
м, коридору - 2,2 кв. м, кухні - 6,9 кв. м,
ванни та вбиральні (які є сумісними) - 3,7
кв. м.

Тобто, виділити сторонам ізольовані
жилі та інші приміщення із
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або ті, які можна переобладнати в такі
квартири, немає технічної можливості.

Враховуючи вищенаведені обставини, те,
що сторони у справі являються особами
різної статі, то запропонований
позивачем порядок користування
квартирою є прийнятним, не порушує
права сторін, як співвласників, які
мають право на користування спірною
квартирою.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку проте, що кімнату
площею 12, 4 кв. м необхідно виділити у
користування позивачу, кімнату площею
17,1 кв. м залишити у користування
відповідача та у їх спільному
користуванні залишити кухню, коридори
та ванну кімнату з вбиральнею.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо того, що позивач ОСОБА_2 ще під час
перебування у шлюбі з відповідачем
виїхала зі спірної квартири та станом
на теперішній час постійно мешкає у
Росії, де створила нову сім*ю, не можуть
бути взяті до уваги колегією суддів,
оскільки позивач є співвласником
спірної квартири, у зв'язку з чим, їй
законом надано право користуватися
нею.

Посилання апелянта на те, що порядок
користування спірною квартирою судом
визначено без врахування його
інтересів як співвласника квартири,
оскільки після фактичного припинення
шлюбних відносин з позивачем ОСОБА_2
він звик мешкати один, не беруться до
уваги колегією суддів, оскілки
висновків суду не спростовують та не є
підставою для відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2

Також не можуть бути підставою для
скасування законного рішення доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
того, що його не було повідомлено про
слухання справи 22.07.2013 року, у зв'язку з
чим він не мав змоги надати свої
пояснення та заперечення з приводу
позовних вимог, оскільки не призвели до
неправильного вирішення спору по суті.

Правильним, на думку колегії суддів, є
висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
відкриття на неї особистого рахунку,
оскільки відповідно ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, а також у сплаті
податків, зборів, обов'язкових
платежів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням вимог
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду на
підставі ст.308 ЦПК України залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 22
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: