Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 13 серпня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«УКРГАЗБАНК» (далі - Банк) звернулося
до суду з указаним позовом, у якому
просило звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 літ.В-5 в м.
Харкові.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2007
року між Банком та ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір, згідно якого
останній отримав кредит в розмірі 2 644 000
доларів США зі сплатою відповідних
відсотків за користування та строком
повернення до 25 грудня 2012 року.
Виконання умов вказаного договору
забезпечено договором іпотеки,
укладеним 9 червня 2008 року між Банком та
ОСОБА_5,

ОСОБА_6 предметом якого є
багатоквартирний житловий будинок

літ. В-5, розташований по АДРЕСА_1,
загальною площею 6422,9 кв.м., житловою
площею 2285, 6 кв.м.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 13 травня 2008 року на
користь Банку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6
стягнуто

1 664 543,02 грн та 2 630 252,33 доларів США;
рішення суду не виконано.

Рішенням Московського районного суд м.
Харкова від 11 вересня 2009 року визнано
недійсним договір іпотеки від 9 червня
2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, запис про іпотеку виключений з
реєстру іпотек. Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 4 квітня
2012 року вказане судове рішення
скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Банка про визнання договору
іпотеки недійсним відмовлено.

Зазначав, що спірна квартира була
неодноразово відчужена, останнім
власником квартири АДРЕСА_1 літ.В-5 в м.
Харкові стала ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу від

21 березня 2012 року.

Ураховуючи викладене та посилаючись на
положення ст. ст. 525, 575 ЦК України, ст. 23
Закону України «Про іпотеку» Банк
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів (зазначеної квартири) з
початковою ціною продажу предмету
іпотеки у розмірі 90% від вартості
предмета іпотеки, визначеної суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
законодавства України.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 10 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 13 серпня 2014 року, позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
квартиру №118, яка розташована літ. В-5
будинку АДРЕСА_1 та зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі - продажу від 21
березня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу, в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору від 26 грудня 2007
року позичальника ОСОБА_5 у розмірі 3 664
801,99 доларів США та 23 800 945,13 грн пені на
користь Банку шляхом проведення
прилюдних торгів з початковою ціною
продажу предмету іпотеки у розмірі 90%
від вартості предмета іпотеки,
визначеної суб'єктом оціночної
діяльності відповідно до
законодавства України. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що

ОСОБА_4 було відчужено квартиру без
згоди іпотекодержателя. Рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 13 травня

2008 року договір іпотеки визнано
недійсним, проте в апеляційному
порядку вказане судове рішення
скасовано, у задоволенні позову про
визнання договору іпотеки відмовлено.
Тобто договір іпотеки, укладений між
Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 та внесення
відомостей до реєстру іпотек, заборона
відчуження нерухомого майна
вважаються дійсними з часу укладення
договору. Новий власник предмета
іпотеки набув статус іпотекодавця.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук