У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М. М.

суддів - Бондаренка Ю. О.,
Собослоя Г. Г.

при секретарі - Маринець Д.
М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 та її представника_
ОСОБА_2 на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 3 вересня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а :

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 оскаржили в апеляційному
порядку рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 3 вересня 2014
року , яким позов Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 18.141.03
гривень заборгованості за кредитним
договором, яка складається із
заборгованості за кредитом -16.166.89
гривень, заборгованості по процентам -
12.47 гривень, заборгованості з комісії -
1861.67 гривень, пені 100 гривень та 243
гривень за сплачений судовий збір. У
решті позову відмовлено .

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 вважають рішення місцевого
суду необ'єктивним, необґрунтованим,
винесеним із грубим порушенням норм
матеріального права та неповним
з'ясуванням обставин, що мають істотне
значення для справи, а тому просили
дане рішення скасувати в частині
вирішення позовних вимог Публічно
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по процентам
у сумі 12.47 гривень, заборгованості з
комісії у сумі - 1861.67 гривень, пені 100
гривень та 243 гривень за сплачений
судовий збір, та у цій частині позовних
вимог ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення в
апеляційному порядку не оскаржено.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Відповідачка та її представник не
з'явилися в судове засідання
апеляційної інстанції. Судова колегія
вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України може розглянути справу без їх
участі, тому що вони належним чином
були повідомлені про час та місце
розгляду справи та їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку", перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, не роблячи
висновків щодо неоскарженої частини
судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов частково, місцевий
суд виходив із того, що позичальником
не виконано зобов'язання за кредитним
договором по поверненню кредитних
коштів та відсотків за користування
кредитом у строк, зазначений у
кредитному договорі, та допущено
прострочення, а тому поклав на
позичальника обов'язок погасити
заборгованість за кредитним договором
.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині позовних вимог про стягнення
пені у сумі 826.39 гривень та штрафів у
сумі 1 443.37 гривень місцевий суд
виходив із положень ч. 3 ст.551 ЦК
України та ст. 61 Конституції
України.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено,
що 25 грудня 2012 року між ПАТ комерційний
банк «Приватбанк» та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № MKH0F406521311 від 25.12.2012,
відповідно до якого банк надав кредит у
сумі 19 932,07 гривень зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 0,12%
річних, зі строком повернення до 24
січня 2016 року

Внаслідок невиконання умов договору
відповідачем, станом на 14 квітня
2014 року виникла заборгованість за
даним кредитним договором у сумі 20310, 79
гривень , яка складається із
заборгованості за кредитом - 16166, 89грн;
заборгованість по процентам - 12, 47 грн.;
заборгованість з комісії - 1861, 67 грн.,
пеня - 826, 39 грн., заборгованість штрафам
- 1443, 37 гривень

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Частина перша ст. 530 ЦК України
передбачає, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
встановлено, що пеня, штраф є неустойка,
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позичкодавцеві позику (грошові кошти у
тій самій сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

За таких обставин, суд першої інстанції
, у відповідності до положень. 526, 527, 530,
572, 591, 612, 625, 629, 625, 1050-1054 ЦК України
місцевий суд дійшов до правильного
висновку про порушення позичальником
кредитного зобов'язання і
покладенням на позичальника обов'язку
по дострокову поверненню кредитних
коштів за кредитним договором №
MKH0F406521311 від 25.12.2012 , яка складається із
заборгованості за кредитом в розмірі 16
166,89 грн., - заборгованість по процентам
за користування кредитом в сумі 12,47
грн., - заборгованісті по комісії за
користування кредитом - 1 861,67 гривень.

Клопотання апелянтів яке зазначено у
тексті апеляційної скарги про
розстрочення виконання рішення суду у
частині стягнення заборгованості ,
підлягає відхиленню як необґрунтоване.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 3 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили, шляхом подачі скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: