Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участі позивача та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" на рішення Березнівського
районного суду від 29 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії "Оранта" про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного
суду від 29 серпня 2014 року зазначений
позов задоволено частково: стягнуто із
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" (далі - НАСК "Оранта"
або Страховик) на користь ОСОБА_1 5 500
гривень матеріальної шкоди і 229, 40
гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог позивачу
відмовлено.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі НАСК "Оранта" покликалась на
його необґрунтованість через
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, і невідповідність
висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про
недодержання вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України щодо оцінювання доказів у
справі. В діях водія ОСОБА_2 та погонича
ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху
ст. державний інспектор відділення ДАІ
Березнівського РВ УМВС України в
Рівненській області не встановив. Цей
факт вважає підтвердженим тим, що водія
не було притягнуто до адміністративної
відповідальності, що спростовує доводи
представника позивача про
недостатність обґрунтування в діях
ОСОБА_2 і погонича Правил дорожнього
руху.

В зв'язку з наведеним судом залишено
без уваги п. 4 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" щодо
відшкодування шкоди особою, яка її
завдала. Не застосовано вимог ст. 32.1.
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", оскільки між
діями водія та дорожньо-транспортної
пригодою відсутній причинний зв'язок, а
тому відсутній і страховий випадок та
обов'язок Страховика виплатити
страхове відшкодування.

З цих міркувань просить рішення
Березнівського районного суду від 29
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким в позові відмовити.

Іншими особами, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі та з'явились
в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
частково задовольнити.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив з його
обґрунтованості та доведеності в
частині обов'язку НАСК "Оранта"
відшкодувати страхову виплату на
користь позивача, якій було заподіяно
матеріальну шкоду. Щодо моральної
шкоди, то судом не було знайдено
правових підстав для її відшкодування
в зв'язку з відсутністю вини
відповідачів.

Проте не можна погодитися із
включенням до присудженого розміру
страхового відшкодування розміру
франшизи.

Матеріалами справи встановлено, що 28
жовтня 2013 року близько 17 год. 50 хв. по
вулиці Корецькій в м. Березне
Рівненської області відбулася
дорожньо-транспортна пригода, за
обставинами якої вантажний автомобіль
ЗИЛ-130, державний номерний знак НОМЕР_1,
з причепом ГКБ 817, державний номерний
знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4
здійснив наїзд на належну позивачу
відповідно до паспорта великої рогатої
худоби серії LA №746120 від 23.08.2012 року
корову породи "Українська чорно-ряба
молочна", ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок події
корова загинула.

Власником автомобіля ЗИЛ-130 є ОСОБА_4,
який на час з 19 вересня 2013 року по 18
вересня 2014 року забезпечив
транспортний засіб, що підтверджено
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС5675703 (а.с. 35-35, зв.). Причіп ГКБ
817 забезпечено відповідним полісом
№АС2717638 (а.с. 36-36, зв.).

У день дорожньо-транспортної пригоди
череду худоби, в т.ч. і корову, що
загинула, випасала ОСОБА_3.

На а.с. 92 міститься не оскаржений
заінтересованими особами висновок від
24 листопада 2013 року, що складений ст.
державтоінспектором відділення ДАІ
Березнівського РВ УМВС України в
Рівненській області, яким встановлено
відсутність порушень Правил
дорожнього руху в діях ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. Зазначені особи до
адміністративної відповідальності не
притягувалися.

Разом з тим, судом першої інстанції
правильно враховано, що завдана
джерелом підвищеної небезпеки шкода
відшкодовується особою, яка правомірно
володіла ним на момент
дорожньо-транспортної пригоди, навіть
без наявності в її діях вини.

Так, норми ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України
передбачають, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

З роз'яснень, даних в абзаці першому п. 19
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", вбачається, що з
урахуванням змісту статті 979 ЦК та
статті 16 Закону України "Про
страхування" у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.

НАСК "Оранта" не оспорює тих обставин,
що їй було відомо про обставини
дорожньо-транспортної пригоди того ж
самого дня. Більше того, як ствердив у
судовому засіданні керівник місцевого
відділення НАСК "Оранта", наступного
дня письмову заяву від ОСОБА_2 ним
відібрано не було в зв'язку із
відсутністю в його діях вини, однак
зміст доводів апеляційної скарги
зводиться до відсутності страхового
випадку.

З такими доводами не може погодитися
колегія суддів, оскільки за всіма
юридичними та фактичними ознаками
зазначена подія є страховим випадком.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю таабо
майну потерпілого.

З огляду на наведене не заслуговують на
увагу і покликання Страховика на дію п.
32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" щодо відсутності
цивільно-правової відповідальності
особи, яка заподіяла шкоду.

Разом з тим, на а.с. 35 міститься Поліс
№АС5675703 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
ОСОБА_2, де зазначено про розмір
франшизи, який становить 510 гривень.

Норми п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачають, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
ману потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як убачається, суд першої інстанції на
викладене положення закону уваги не
звернув, що призвело до помилкового
стягнення разом зі страховим
відшкодуванням й франшизи, яка не
підлягає стягненню зі Страховика.

Незастосування норм матеріального
права, які підлягали застосуванню,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
мотивом для зміни оскаржуваного
рішення зі зменшенням розміру
страхового відшкодування на розмір
франшизи.

На підставі п. 12.1 ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду
від 29 серпня 2014 року змінити, зменшивши
розмір страхового відшкодування, що
підлягає стягненню із Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" на користь ОСОБА_1, із 5 500 (п'ять
тисяч п'ятсот) гривень до 4 990 (чотири
тисячі дев'ятсот дев'яносто) гривень.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: