Провадження № 2/522/7068/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді -Абухіна Р.Д.,

За участю секретаря - Гонтар Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 - "Про стягнення
заборгованості", -

ВС Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом,
по якому просить суд стягнути з ОСОБА_2
на користь позивача 23579,35 грн.;
стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати в розмірі 2763,69
грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
позивач є фізичною особою- підприємцем,
яка протягом певного часу здійснювала
комплекс косметологічних процедур
відповідачу, загальна вартість яких
становила 23 579,35 грн. Позивач
посилається на те, що відповідач в
добровільному порядку не бажає
розрахуватись з нею за отримані
послуги, наведені обставини стали
підставою для звернення до суду з даним
позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив суд
його задовольнити, посилаючись на
обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, заперечував
проти його задоволення. Надав до суду
письмові пояснення, в яких зазначив,що
в заперечує, що відповідач зображена на
фотографіях, доданих до позову, також
позивачем не надано до суду доказів, що
відповідач взагалі зверталась та
отримувала зазначені в позові послуги.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали цивільної, надані докази,
вважає ,що в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями ЦК України.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та на підставі ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в позові посилається на те, що
вона, як фізична особа - підприємець
надавала відповідачу косметичні
послуги на загальну суму 23 579, 35 грн. Як
докази надання даних послуг позивачем
додано фотокартки процесу проведення
даних процедур та смс-переписка між
сторонами.

Суд критично ставиться до даних
тверджень позивача, оскільки в
матеріалах справи відсутні
підтвердження того, що саме відповідач
зверталась за отриманням даних послуг,
їй вони були надані, та відсутнє
підтвердження вартості препаратів, які
зазначає позивач та вартості послуг.

Додані до позову фотографії не лише
неможливо пов'язати з особою
відповідачем, вони також не можуть
свідчити про фактичне надання
косметичних послуг, про які зазначено в
позові, а також вони не можуть свідчити
про використання витратних матеріалів,
про які йдеться в позові.

Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Вартість послуг, з якої сформовано ціну
позову не підтверджено належними
доказами, оскільки до суду не надано
прейскуранту послуг, затвердженого
підприємцем, який їх надає, не надано
акт замовлення препаратів, тощо.

СМС-повідомлення, на які посилається
позивач не містять визнання боргу в
сумі, зазначеній в позові, а також
неможливо встановити з ким саме велась
переписка.

Отже, зазначені вище докази є
неналежними.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги входить до
предмету доказування по справі.

Витрати на правову допомогу
відшкодовуються лише в тому випадку,
якщо правова допомога реально
надавалась у справі тими особами, які
одержали за це оплату.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом, це свідчить про те, що ці
витрати не будуть відшкодовуватись в
повному розмірі, якщо вони
перевищуватимуть певну суму.

Законом України від 20.12.2011 року № 4191- VI
встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу, така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати в
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи у суді.

Ні позивачем, ні представником
позивача до суду не надано розрахунку
витрат часу, витраченого представником
позивача на вивчення справи в суді, на
участь у судовому розгляді та вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням.

З матеріалів справи вбачається, що
представник діє, як представник за
довіреністю в порядку ст.. 38 ЦПК
України, а тому відсутні підстави для
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що у вимозі про стягнення з відповідача
на користь позивача понесених нею
судових витрат на правову допомогу
слід відмовити.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов не
обгрунтованим та таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що між сторонами виникли
зобов'язальні правовідносини, які
відповідачем по справі не виконані
суду не надано, рішення суду не може
грунтуватись на припущеннях.

Висновки суду відповідають вимогам
норм права, на які посилається суд під
час розгляду справи і фактичним
обставинам по справі, а також
підтверджується зібраними по справі
доказами.

У рішенні суду повно відображені
обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки, які є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно,
об'єктивно та неупереджено, суд вважає
правомірними заявлені позовні вимоги,
які є обґрунтованими, тому вважає за
можливе їх задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209,
212-215, 223, 294 ЦПК України,суд-

В И Р І
Ш И В :

В задоволенні позову Фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
"Про стягнення заборгованості",-
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Абухін Р.Д.