інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/413/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

4 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 4
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на повнолітню дитину на
період навчання, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 лютого
2000 року між нею та ОСОБА_1 був
розірваний шлюб. Від шлюбу вони мають
повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка після розірвання шлюбу залишились
проживати з нею. Починаючи з 1 вересня
2013 року дочка почала навчатися на
першому курсі денної форми навчання
Інституту української філології та
літературної творчості ім. Андрія
Малишка Національного педагогічного
університету ім. М.П. Драгоманова, у
зв'язку з чим потребує матеріальної
допомоги. Відповідач працює в
Державній фінансовій інспекції в
Київській області, отримує дохід і може
надавати матеріальну допомогу, але в
добровільному порядку відмовляється
її надавати. Інших дітей він не має,
аліменти на утримання інших осіб не
сплачує.

Враховуючи викладене, позивач просила
суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання
повнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4
частини із всіх видів його заробітку,
але не менше одного неоподаткованого
мінімуму доходів громадян щомісяця,
починаючи з дня подачі позову і до
досягнення дочкою 23 років, за умови, що
вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 4
грудня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно на період навчання у
Національному педагогічному
університеті імені М.П. Драгоманова
терміном до 30 червня 2017 року включно,
починаючи з 30 жовтня 2013 року, але не
більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23
років. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. Допущено негайне
виконання рішення у межах суми платежу
за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач, через представника за
довіреністю ОСОБА_5, подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову, стягнувши аліменти в розмірі 30 %
прожиткового мінімуму щомісячно.

В обґрунтування апеляційної скарги
представник відповідача вказав, що
районний суд помилково визначив його
позицію в судовому засіданні,
матеріали справи не містять доказів
потреби доньки у матеріальній
допомозі, а також не враховано скрутне
матеріальне становище ОСОБА_1 та його
зобов'язання перед третіми особами.

В свою чергу позивач надіслала до
апеляційного суду заперечення на
апеляційну скаргу, в якому зазначила,
вона не відповідає дійсним обставинам
справи, доводи апелянта є
безпідставними та не дають правових
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що повнолітня ОСОБА_3 навчається у
вищому навчальному закладі, у зв'язку з
чим потребує матеріальної допомоги, а
її батько - відповідач у справі, має
можливість таку допомогу надавати,
оскільки є працездатним та отримує
стабільний дохід.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено, що 28 лютого 2000
року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Чабанівської селищної ради №
539 від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_2 проживає
і зареєстрована АДРЕСА_1 і з нею
проживають та знаходяться на її
утриманні двоє дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки Національного
педагогічного університету ім. М.П.
Драгоманова Інституту української
філології та літературної творчості
ім. Андрія Малишка № 3256 від 22 листопада
2013 року, що знаходиться в м. Києві,
ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу денної
форми навчання з 1 вересня 2013 року по 30
червня 2017 року.

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 навчається в
Інституті української філології та
літературної творчості ім. Андрія
Малишка на 1-му курсі денної форми
навчання та отримує стипендію в
розмірі 600 грн. на місяць, та постійно
потребує кошти на підручники, одяг, їду,
проїзд, в цілому на навчання.

Згідно довідки Києво-Святошинського
управління праці та соціального
захисту населення № 2650 від 20 листопада
2013 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в
УСЗН Києво-Святошинської РДА та
отримує щомісячно одноразову допомогу
при народженні дитини в розмірі 888,54
грн. щомісячно. Позивач на даний час не
працює у зв'язку з тим, що перебуває у
відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із довідки № 09-70 від 26 листопада 2013
року, виданої Державною фінансовою
інспекцією в Київській області
убачається, що відповідач з 5 вересня 2008
року по даний час працює на посаді
головного спеціаліста з питань
запобігання та виявлення корупції в
Державній фінансовій інспекції в
Київській області.

Згідно наданої довідки № 10-20/703 від 2
грудня 2013 року Державною фінансовою
інспекцією в Київській області ОСОБА_1
за період з квітня по вересень 2013 року
була нарахована заробітна плата в сумі
18 112,17 грн., з яких утримано аліментів у
розмірі 3 530,18 грн.

За правилами ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язанні утримання їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
звернення суду з позовом про стягнення
аліментів має той з батьків, з ким
проживає дочка, син, а також самі дочка,
син, які продовжують навчання.

Тобто для виникнення вказаного
аліментного зобов'язання батьків, ст. 199
СК України передбачає обов'язкову
наявність сукупності певних юридичних
фактів:

- продовження навчання
повнолітньою дочкою;

- недосягнення при цьому дочкою 23
років;

- потреба дочки у матеріальній
допомозі у зв'язку із навчанням;

- наявність у батьків можливості
надавати матеріальну допомогу.

Таким чином встановивши дані
обставини, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
донька ОСОБА_3 потребує фінансової
допомоги на навчання, а відповідач має
можливість сплачувати аліменти на
користь позивача до закінчення дочкою
навчання, тобто до 30 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 СК України. При визначенні розміру
аліментів з одного з батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим з батьків, своїми дружиною,
чоловіком та повнолітніми дочкою,
сином.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України
при визначені розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Суд першої інстанції, визначаючи
розмір аліментів на повнолітню доньку,
обгрунтовано взяв до уваги
матеріальний стан як позивача, так і
відповідача, врахував, що ОСОБА_1 є
працездатним, має регулярний дохід, на
його утриманні інших дітей та
непрацездатних осіб немає, і
правомірно визначив розмір аліментів
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу)
відповідача, щомісячно, на період
навчання у Національному
педагогічному університеті імені М.П.
Драгоманова терміном до 30 червня 2017
року включно, починаючи з 30 жовтня 2013
року, але не більше, ніж до досягнення
ОСОБА_3 23 років.

Доводи апеляційної скарги про те, що
місцевим судом не взято до уваги
зобов'язання відповідача перед банками
за отриманими кредитами та по сплаті
комунальних послуг, а також
забезпечення основних життєвих потреб
не заслуговують на увагу, оскільки
наявність зобов'язань за
цивільно-правовими угодами та
забезпечення особистого життя
апелянта не звільняють його від
обов'язку по утриманню дитини на період
її навчання.

Посилання апелянта щодо відсутності
потреби дочки у матеріальній допомозі
у зв'язку із отримання стипендії в
розмірі 600 грн. та її окремим
проживанням від позивача не мають
правового значення для правильного
вирішення спору, так як стягнення
аліментів на період навчання
повнолітньої дочки відбувається у
зв'язку із виникненням зобов'язанням
батьків утримувати її до досягнення 23
років.

Крім того, такі твердження апелянта не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні та в силу того, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України),
спростовуються матеріалами справи, які
не містять будь яких доказів вказаних
обставин.

Отже докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 4
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: