Номер провадження: 22-ц/785/7432/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської
К.В..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів
та пені за кредитним договором,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання кредитного договору частково
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013
року,

встановила:

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 08.04.13 р. позовні вимоги
Банку задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (далі - Банк): 1)
заборгованість за кредитом в розмірі -
658 292 ,65 грн.; 2) судовий збір у сумі - 3 219,00
грн.. У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_4 про визнання кредитного
договору удаваним та частково
недійсним відмовлено.

ОСОБА_4 просить рішення суду першої
інстанції скасувати. Ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
первісного позову Банку та задоволення
його зустрічного позову. Посилається
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалено при невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_7, представник апелянта, в
судовому засіданні підтримав доводи та
вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

Банк в письмових заперечень на
апеляційну скаргу, посилаючись на
безпідставність скарги, вважав
необхідним скаргу відхилити, рішення
залишити без змін. Вказав, що факт
укладення кредитного договору та
отримання кредитну було встановлено
чинним на даний час рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 18.10.10 р. про стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором. Вироком суду від
28.09.12 р. встановлено, що воля та дії
ОСОБА_4 під час підписання кредитного
договору були спрямовані на досягнення
відповідних юридичних наслідків -
укладення кредитного договору,
настання правових наслідків
обумовлених кредитним договором. З
боку Банку відсутні признаки введення
ОСОБА_4 в оману.

Попружко В.В., представник Банку, в
судовому засіданні підтримав доводи та
вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
прийняли участь у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісного позову Банку та відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
19.05.08 р. між Банком та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір про надання
кредитну на суму - 914 000 грн., зі строком
повернення - до 19.05.28 р.. Призначення
кредиту - придбання земельної ділянки.
В забезпечення виконання умов
кредитного договору Банк з ОСОБА_4
уклав договір іпотеки, а з ОСОБА_5 було
укладено договір поруки. Банк умови
кредитного договору виконав. ОСОБА_4
умови кредитного договору з повернення
кредиту, сплати відсотків порушив.
Чинним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 18.01.10 р. з
відповідачів було стягнуто достроково
суму кредиту, проценти та пеню. Однак
борг не сплачено, а тому Банк має право
на отримання процентів за користування
грошима. Докази введення Банком в оману
ОСОБА_4 відсутні (а. с. 142 - 143 - зворотна
сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції на підставі наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів, дійшов правильного
висновку про існування між сторонами
правовідносин щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором та відсутність
підстав для визнання договору
недійсним. Висновки суду в цій частині
відповідають обставинам справи,
вимогам ст. ст. 11, 235, 509, 525, 526, 553, 554, 1046 -
1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213,
214 ЦПК України.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509,
525, 526 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 553, 554 ЦК України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, проценти, неустойку,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо будо встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін, регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Висновки суду першої інстанції
зроблені, відповідні правовідносини
між сторонами встановлені на підставі
наявних у справі і наданих сторонами
доказів. Доводи апелянта про порушення
судом норм матеріального та
процесуального права є неспроможними.
Чинним на даний час рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 18.10.10 р. (а. с. 11 - 13) встановлено, що
між Банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 2356-н від 19.05.08 р., за
яким ОСОБА_4 було надано кредит у сумі -
914 000 грн. терміном до 19.05.28 р.. В
забезпечення виконання умов
кредитного договору з ОСОБА_5 було
укладено договір поруки, за умовами
якого поручитель несе солідарну
відповідальність за невиконання
боржником умов кредитного договору в
повному обсязі. ОСОБА_4 порушив умови
кредитного договору з повернення
кредиту та сплати процентів за
користування грошима. Дане рішення
суду має преюдиційне значення (ст. 61 ЦПК
України).

За викладених обставин колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
первісного позову Банку та відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
є законним та обґрунтованим. Судом
повно та всебічно досліджені наявні в
матеріалах справи докази, їм надана
правильна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допущено. Розрахунок боргу судом
перевірений, визнаний правильним.
Свого варіанту розрахунку боргу
апелянт суду не надав. Підстави для
скасування, зміни в цій частині рішення
суду першої інстанції в межах доводів
ОСОБА_4, а також для прийняття доводів
апеляційної скарги у суду апеляційної
інстанції відсутні.

Однак, ухвалене судом першої
інстанції рішення в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 судового збору вимогам діючого
законодавства не відповідає.
Погодитися з висновком суду в цій
частині не можна, оскільки діючим
законом України «Про судовий збір»
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено солідарне стягнення
суми судових витрат.

Оскільки порушення судом
вищевказаних норм матеріального та
процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи у
частині солідарного стягнення з
відповідачів судового збору, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає зміні.
Згідно із ст. ст. 79, 88 ЦПК України
необхідно стягнути в рівних частках з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку
судовий збір в сумі - 3 219,00 грн., тобто з
кожного по - 1 609,50 грн.. В решті рішення
необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення суду першої
інстанції. Підставою для зміни рішення
суду є порушення норм матеріального
або процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 08 квітня 2013 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» судового збору у
сумі - 3 219 грн. 00 коп. - змінити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4
(номер картки фізичної особи-платника
податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (номер
картки фізичної особи-платника
податків - НОМЕР_2) на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
судовий збору в сумі - 3 219 (три тисячі
двісті дев'ятнадцять) грн. 00 коп., тобто
з кожного по - 1 609 (одна тисяча шістсот
дев'ять) грн. 50 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко