Провадження № 2/712/134/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -
ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - ТКАЧ
А.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про
виселення з квартири,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідачів про виселення
з квартири, мотивуючи свої вимоги тим,
що на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 29.01.1998 року та
договору дарування 1/2 частини квартири
їй на праві власності належить 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.
Співвласниками вказаної квартири є її
батько ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3.
Відповідачка ОСОБА_2 вселилась як член
сім'ї ОСОБА_3 без будь-якої згоди та
стала в ній проживати. Між ними
постійно виникають сварки, конфлікти,
що негативно відображається на
здоров'ї її сім»ї. З приводу
антигромадської поведінки
відповідачки в квартири, вона
неодноразово зверталась до
Соснівського РВ УМВС України в
Черкаській області. В даній квартирі
відповідачка не зареєстрована. Остання
створює умови неможливості проживання
в спірній квартирі, хоча не є її
співвласником і не зареєстрована в
установленому порядку в ній. Тому
позивач вважає, що в зв'язку з цим
відповідачка повинна бути виселена з
вищевказаної квартири.

В судовому засіданні позивачка
та її представник позовні вимоги
уточнили та просили суд виселити
ОСОБА_2 із займаної квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення та зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 сприяти виселенню
відповідачки із займаного жилого
приміщення. Представник позивача
пояснила суду, що між позивачем та
відповідачами клалися неприязне ні
відносини з приводу користування
житлом, ніякі переговори щодо
мирного вирішення житлового питання
не дають результатів. Відповідач
ОСОБА_2 без будь-яких правових
підстав проживає у квартирі, в якій
більша частка належить саме
позивачу, а частка відповідача
ОСОБА_3 є незначною.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
позовні вимоги не визнали та просили
суд в задоволенні позову відмовити.
Пояснили суду, що ОСОБА_2 поселилась у
спірну квартиру дружина ОСОБА_3 після
реєстрації шлюбу у 2000 році. Протягом
усього часу проживає у даній
квартирі. Від шлюбу подружжя має
неповнолітню дитину. Позивач,
отримавши у власність 23 частини
квартири висуває різні необґрунтовані
претензії, безпідставно звертається
до органів міліції. На даний час
всіляко намагається позбавити
відповідача ОСОБА_3 права власності
на його частку в квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений, причини неявки суду
не відомі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які
регулюються нормами цивільного
законодавства.

Як встановлено в судовому
засіданні, на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 29.01.1998 року
та договору дарування 1/2 частини
квартири від 10.07.2008 року позивачці на
праві власності належить 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

Співвласниками вказаної квартири
є батько позивачки - ОСОБА_4 та брат
ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 14 листопада
2013 року визначено порядок
користування спірною квартирою та
виділено в користування ОСОБА_4
ізольовану кімнату площею 10,5 кв.м.,
залишено у спільному користуванні
ОСОБА_1, ОСОБА_3 кімнати в квартирі
площею 17, 2 кв.м. з балконом , 7,6 кв.м.
та 9,2 кв.м., підсобні приміщення
залишено в користуванні всіх
власників.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач ОСОБА_1 стверджує, що
відповідач ОСОБА_2 поселилась у
квартиру без будь-яких законних
підстав.

Між тим, як встановлено в
судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб (копія свідоцтва
про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1, яка
міститься в матеріалах справи) і після
реєстрації шлюбу стала проживати
разом зі своїм чоловіком у спірній
квартирі, як член його сім»ї. В
подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилась донька ОСОБА_5, яка також
проживає разом з батьками.

Спільна власність на житло
регулюється главою 26 ЦК України. Права
власника житлового будинку чи квартири
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України і передбачають можливість
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку або квартири, передбачені
статтею 157 ЖК України та частиною
першою статті 116 ЖК України.

Відповідно до ст. 116 ЖК України,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.
Таким чином, дана стаття встановлює
як умову виселення осіб, винних у
руйнуванні або псуванні житлового
приміщенням, наявність фактів, які
свідчать, що зазначені дії мали
систематичний характер, а заходи
попередження і громадського впливу
щодо таких осіб виявилися
безрезультатними. Відсутність хоч
одного з цих фактів є підставою
для відмови у задоволенні позову
про виселення.

Проте, як встановлено в
судовому засіданні за зверненнями
позивача від 28.04.2007 року була
Соснівським РВ УМВС України в м.
Черкаси була винесена постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи. Також позивач після
пред'явлення даного позову, 21.11.2013
року звернулась до Соснівського РВ в
м. Черкаси із заявою з приводу
конфлікту з родичами, за результатами
якої складено висновок, який
приєднаний до матеріалів справи.

Із наданого витягу з
кримінального провадження №
0003586 вбачається, що позивач
зверталась до Соснівського РВ із
заявою з приводу конфлікту між нею та
її братом ОСОБА_3

Таким чином, в судовому
засіданні встановлено, що до
відповідача ОСОБА_2 заходи
запобігання і громадського впливу до
відповідача не застосовувались.
Доказів на підтвердження
систематичного псування або
руйнування житлового приміщення з
боку відповідача ОСОБА_1 суду не
надано.

Що стосується посилання
позивачки про те, що відповідачка
ОСОБА_2 не зареєстрована у спірній
квартирі, а тому підлягає виселенню
без надання іншого житлового
приміщення, суд вважає, що така
вимога не ґрунтується на вимогах
закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Фізична особа
може мати кілька місць проживання.

Частиною другою статті другої Закону
України № 1382-ІУ "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Таким чином відсутність у
відповідача реєстрації у квартирі де
вона проживає як член сім'ї власника,
не може свідчити про відсутність у неї
прав, передбачених ЖК України. Більше
того, суд враховує, що разом з
відповідачами проживає і їх
неповнолітня дитина та з урахуванням
принципів права, закріплених у ст. 3
ЦК України, а саме: справедливість,
добросовісність, розумність та
найменше обмеження майнових
інтересів кожного з подружжя
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218, ЦПК
України, ст.ст. 116, 150 157 ЖК України, ст.383
ЦК України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: