РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Черненко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» про стягнення середнього
заробітку за час затримки кінцевого
розрахунку, суд

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ДП
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г.
Шевченко») та просив постановити
рішення, на підставі якого стягнути з
відповідача грошові кошти, які не були
йому виплачені при звільнені з роботи у
сумі 9480,14 грн.; середній заробіток за
час затримки кінцевого розрахунку в
сумі 41790,00 грн.; компенсацію за
заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що
з 01.03.2010 року він працював на ДП «ХПЗ ім.
Т.Г. Шевченко». За час роботи на
підприємстві позивачу не своєчасно
виплачувалася заробітна плата.

17.12.2010 року позивач звільнився з роботи
за ст. 36 п.3 КЗпП України.

При звільнені позивача з роботи йому не
було виплачено прикінцевий розрахунок
у розмірі 9480,14 грн. У зв'язку з тим, що
відповідач не виплатив позивачу
прикінцевий розрахунок, останній
вимушений звернутися до суду з даним
позовом, відповідно до якого просив
стягнути суми прикінцевого розрахунку,
середній заробіток за весь час
затримки кінцевого розрахунку та
відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 15.04.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені частково.
Стягнуто з ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі за березень-грудень
2010 року, січень 2012 року розмірі 9480,14
грн., середній заробіток за час
затримки кінцевого розрахунку при
звільнені у сумі 9594,38 грн., моральна
шкода у сумі 500,00 грн. Стягнуто з ДП «ХПЗ
ім. Т.Г. Шевченко» на користь держави
судовий збір у сумі 195,74 грн.

Ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 19.06.2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 15 квітня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.11.2013 року рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 15 квітня 2013 року та ухвала
апеляційного суду Харківської області
від 19 червня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені скасовані,
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Після повернення справи до суду першої
інстанції позивач ОСОБА_1 неодноразово
уточнював свої позовні вимоги та в
остаточній редакції просив суд
стягнути з відповідача на його користь
70145,14 грн., з яких 9480,14 грн. -
заборгованість по заробітній платі, 500
грн. - компенсація за моральну шкоду;
60165,00 грн. - середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільнені.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності, уточнений позов ОСОБА_1
підтримав, просив стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільнені у сумі 60165,00
грн. Щодо позовних вимог про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за заподіяну моральну
шкоду пояснив, що дані вимоги вже
розглянуті судом та по ним винесено
рішення, а тому просив їх не розглядати.

Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г.
Шевченко» - Омельченко І.В., яка діє на
підставі довіреності від 14.01.2014 року, в
судовому засіданні позов ОСОБА_1
визнала частково, не заперечувала
проти виплати середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільнені
в розмірі 12584,25 грн. з урахуванням
утримань та графіку роботи
підприємства.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, знаходить
заявлений ОСОБА_1 позов обґрунтований
та такий, що підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом, з 01.03.2010 року
ОСОБА_1 працював в ДП ХПЗ ім.Т.Г.Шевченко
на посаді інженера-конструктора 3
категорії та був звільнений 17.12.2010 року
у зв'язку з прийняттям на військову
службу в органи Служби безпеки України
за ст. 36 п.3 КЗпП України. ( т.1 а.с. 8-9)

Як вбачається з довідки, виданою
відповідачем від 22.01.2014 року, перед
ОСОБА_1 мається заборгованість по
заробітній платі за період з березня 2010
року по грудень 2010 року, січень 2012 року
в сумі 9480,14 грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред`явлення
працівником вимоги про розрахунок.

Як зазначив в судовому засіданні
представник позивача, і проти цього не
заперечував представник відповідача,
при звільнені ОСОБА_1 з роботи та по
теперішній час йому не виплачена сума
заборгованості по заробітній платі.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку
при звільненні, що працівникові не
були виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у
цей день не був на роботі, - наступного
дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у

роботодавця не виключає його
відповідальності.

Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок)
передбачено, що після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику,
здійснюються нарахування загальної
суми середнього заробітку, яка
обчисляється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Згідно довідки про середньоденний
розмір заробітної плати ОСОБА_1,
виданої відповідачем 24.05.2011 року,
середньоденна заробітна плата за два
місяці перед звільненням становить 52,50
грн. ( т.1 а.с. 11)

Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що
середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарних місяця згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

На день винесення судом рішення,
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді буде становити
785 днів, у тому числі з 17.12.2010 року - 10
днів, у 2011 році - 250 днів, у 2012 році - 251
день, у 2013 році - 251 день, у 2014 році - 23
дні.

Сума середнього заробітку за час
затримки кінцевого розрахунку при
звільнені станом на 05.02.2014 року складає
41 212,50 грн. ( 52,50 грн. х 785 робочих дні =
41212,50 грн.)

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки кінцевого розрахунку по
день остаточного розрахунку
відповідають вимогам Закону, а тому
підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково вимоги
позивача ОСОБА_1, суд при розрахунку
середнього заробітку за час затримки
кінцевого розрахунку виходив з
середньоденного розміру заробітної
плати позивача та числа робочих днів за
час затримки розрахунку, як то
передбачено Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100, а
не числа календарних днів, як зазначав
позивач.

Крім того, суд не погоджується в
доводами представника відповідача в
той частині, що при визначені розміру
середнього заробітку за час затримки
кінцевого розрахунку при звільнені
береться до уваги скорочений графік
роботи підприємства, оскільки даний
графік був установлений на
підприємстві після звільнення
позивача з роботи, а дія наказів
підприємства на звільненого
працівника не поширюється.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.
116,117 КЗпП України, Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100,
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» про стягнення середнього
заробітку за час затримки кінцевого
розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
кінцевого розрахунку у сумі 41 212,50 грн.
(сорок одну тисячу двісті дванадцять
гривень п'ятдесят копійок).

Стягнути з Державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» на користь держави
судовий збір у сумі 412,12 грн. (чотириста
дванадцять гривень дванадцять
копійок).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович