УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/221/14Головуючий суду
першої інстанції:Микитюк О.А.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Романова Л. В.

"03" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого-судді:Романової Л.В.,
суддів:Моісеєнко Т.І., Ломанової Л.О.,
при секретарі:Богданович О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Феодосії цивільну справу
за позовом Міністерства охорони
здоров'я АР Крим до ОСОБА_6, третя особа
Кримський республіканський вищий
навчальний заклад «Кримський медичний
коледж», про стягнення витрат,
пов'язаних з навчанням за державним
замовленням за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 17 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року Міністерство охорони
здоров'я АР Крим звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат,
пов'язаних з навчанням за державним
замовленням в сумі 33764,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01
вересня 2007 р. між Кримським
республіканським вищим навчальним
закладом «Кримський медичний коледж»
та ОСОБА_6 був укладений договір № 102
про підготовку молодшого спеціаліста
за державним замовленням за
спеціальністю «сестринська справа».
Відповідно до умов договору ОСОБА_6
зобов'язалася після закінчення коледжу
прибути за місцем її направлення на
роботу, де відпрацювати не менш трьох
років. Після закінчення коледжу ОСОБА_6
була направлена на роботу до міської
лікарні м. Феодосії АР Крим, проте на
роботу до вказаного медичного закладу
не прибула, що за умовами договору є
підставою для відшкодування суми
вартості навчання в бюджет АР Крим. В
добровільному порядку відповідач не
вирішує питання. Позивач просив
стягнути з ОСОБА_6 в дохід бюджету АР
Крим витрати на навчання у розмірі 33764,60
грн., та покласти на відповідача судові
витрати.

Рішенням Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 17.12.2013 р.
позов Міністерства охорони здоров'я АР
Крим задоволено повністю, стягнуто з
відповідачки 33 764, 60 грн., вирішене
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_6 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушує питання про
його скасування.

Апелянт зазначає, що умови договору нею
не порушувались. Після закінчення
навчального закладу, вона отримала 15
липня 2010 р. направлення на
працевлаштування, проте у направленні
не зазначено періоду до якого вона
зобов'язана була працевлаштуватися, як
й не зазначено цей період в договорі
про підготовку молодших спеціалістів.
Вона не працевлаштувалася з поважної
причини, оскільки відповідно до пункту
9 Порядку працевлаштування випускників
вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалась за державним
замовленням, який затверджено
Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. № 992,
розірвання з випускником угоди,
допускається з поважної причини,
зокрема якщо випускник - вагітна жінка.
Після отримання 15 липня 2010 р.
направлення, 23 липня 2010 р. вона вже була
госпіталізована до лікарні у зв'язку із
вагітністю, яка була важкою, майже весь
час вагітності їй довелось пролежати,
тому працювати вона не могла. 05 березня
2011 р. в неї народилася дитина, та на
даний час вона зайнята доглядом за
дитиною до трьох років. Також апелянт
зазначає, що вона не відмовлялась від
працевлаштування, та після досягнення
дитиною трьох років вона має намір
влаштуватися на роботу за
спеціальністю, та згідна відпрацювати
передбачений договором строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення апелянта та її
представника, обговоривши наведені у
скарзі доводи, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до змісту договору № 102 від
01.09.2007 р. про підготовку молодшого
спеціаліста, після закінчення навчання
та отримання відповідної кваліфікації
студент ОСОБА_6 зобов'язана
відпрацювати не менш трьох років в
державному секторі народного
господарства. У випадку відмови їхати
за призначенням, відшкодовує вартість
навчання в бюджет Автономної
Республіки Крим. Оскільки відповідачка
не прибула на роботу за направленням,
договір в частині обов'язкового
працевлаштування не розірвано, вимоги
позивачем заявлені правомірно.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів, оскільки він
відповідає матеріалам справи, умовам
договору та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 з
01.09.2007 р. була прийнята на навчання за
державним замовленням в Кримському
республіканському вищому навчальному
закладі «Кримський медичний коледж», з
нею був укладений договір № 102 про
підготовку молодшого спеціаліста за
спеціальністю «сестринська справа» (а.
с. 5). За змістом вказаного договору
відповідачка зобов'язана після
закінчення навчання та отримання
відповідної кваліфікації відпрацювати
не менш трьох років в державному
секторі народного господарства. У
випадку відмови їхати за призначенням,
відповідачка відшкодовує вартість
навчання в бюджет Автономної
Республіки Крим. Тобто, вступаючи на
навчання за державним замовленням та
укладаючи відповідний договір,
відповідачка була обізнаною із фактом
необхідності відпрацювання певного
строку після закінчення навчання, а
тому, у випадку неприйнятності цієї
умови договору, мала законну
можливість відмовитися від укладення
даного договору.

Згідно із п. 14 Порядку працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 992 від 22 серпня 1996 року, чинним на час
вступу відповідачки до КРВНЗ
«Кримський медичний коледж», у разі
неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років,
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.
Порядок працевлаштування випускників,
які навчались за державним
замовленням, визначено пунктами 17 - 23
цього Порядку.

Так, згідно з пунктом 17 Порядку
випускники вищих навчальних закладів
працевлаштовуються на місця, доведені
до вищого навчального закладу
виконавцями державного замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що
після закінчення навчання 15.07.2010 р.
відповідачка отримала диплом
молодшого спеціаліста за
спеціальністю «сестринська справа»
(а.с.70). За планом персонального
розподілення молодих спеціалістів
випуску 15 липня 2010 р. ОСОБА_6 була
направлена на роботу до міської
лікарні м. Феодосія, на що дала свою
згоду без будь-яких застережень (а.с.8-9).
Разом з тим, з пояснень відповідачки
свідчить, що на той час вона вже була
вагітною та не скористалась можливістю
розірвання договору, як передбачено п. 9
Порядку про те, що розірвання з
випускником угоди допускається з
поважної причини, якщо випускник -
вагітна жінка.

Пунктом 19 Порядку встановлено, що
вручення випускникові диплома про
закінчення вищого навчального закладу,
направлення на роботу (додаток № 3) та
видача належних йому коштів, які
перераховані до вищого навчального
закладу замовником, здійснюється
протягом семи днів після закінчення
ним вищого навчального закладу.
Оформлене замовником або вищим
навчальним закладом (за домовленістю
із замовником) направлення на роботу є
підставою для укладання трудового
договору між молодим фахівцем і
замовником.

Пункт 20 Порядку містить обов'язок
випускника вищого навчального закладу
про те, що молодий фахівець повинен
прибути до місця призначення у термін,
визначений у направленні на роботу.

Отже, дата прибуття є обов'язковим
елементом типового документу (додаток N
3) Порядку, який є направленням на
роботу молодого фахівця, що йому
видається та містить в собі
повідомлення до направлення на роботу,
яке підлягає поверненню до вищого
навчального закладу в п'ятиденний
термін з дня укладення з випускником
трудового договору.

Враховуючи наведене, посилання
апелянта, що у направленні не визначено
термін, в який вона повинна прибути до
місця призначення, є безпідставними. До
того ж апелянт не довів свої
заперечення представленим
направленням на роботу молодого
фахівця.

Ті обставини, що відповідачка не
працевлаштувалася з поважної причини,
оскільки була вагітною є такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки
закінчивши вищий навчальний заклад
15.07.2010 р., остання перебувала у
гінекологічному відділенні у зв'язку
із збереженням вагітності лише з 23.07. 2010
р. по 03.08.2010 р.

Враховуючи те, що за п. 24 Порядку
молодим фахівцям, які одержали
направлення на роботу після закінчення
вищого навчального закладу, надається
відпустка тривалістю 30 календарних
днів, а за час відпустки молодим
фахівцям виплачується допомога у
розмірі академічної або соціальної
стипендії, що вони отримували в
останній місяць навчання у вищому
навчальному закладі за рахунок
замовника, зазначені доводи апеляції є
неспроможними.

З матеріалів справи вбачається, що за
повідомленням КРВНЗ «Кримський
медичний коледж», направленого від
10.03.2011 р. на ім'я відповідачки, у зв'язку
із відсутністю даних про її
працевлаштування, було запропоновано
надати до відділу кадрів такі (або інші)
відомості (а.с.7).

Разом з тим, маючи можливість
розірвання угоди з поважної причини, як
вагітна жінка, відповідачка не
проявляла наміру реалізації своїх
прав, не намагалась розірвати договір,
та надалі після народження дитини
(05.03.2011р.) своєю пасивною поведінкою
фактично самовідсторонилась від
виконання договірного зобов'язання, за
не вчинення якого передбачені наслідки
відповідними нормами чинного
цивільного законодавства України,
умовами договору та Порядком
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням.

Посилання апелянта на те, що вона не
відмовлялась від працевлаштування у 2010
р., та має намір працевлаштуватися з
березня 2014 р. не має правового значення,
також не можуть бути підставою для
звільнення від відшкодування фактично
витрачених навчальним закладом
бюджетних коштів на навчання Крім того,
всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України
доводи апелянта в цій частині не
підтверджені належними та допустимими
доказами. Як пояснила в суді
апеляційної інстанції апелянт, на
даний час вакантні місця за її
спеціальністю в міській лікарні м.
Феодосія відсутні, тоді як в
липні-серпні 2010 р. вона мала можливість
працевлаштуватися.

Інші доводи апелянта не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції і підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду не містять.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень. Суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідачка
повинна відшкодувати позивачеві
фактичні витрати, пов'язані із
навчанням.

Доказів, надання яких могло б вплинути
на правильність вирішення справи, та
які б спростовували правильність
висновків суду першої інстанції або
свідчили про наявність обставин, що
дійсно мають суттєве значення для
правильного вирішення справи,
апелянтом суду апеляційної інстанції
не надано.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення без змін рішення
суду.

На підставі викладеного і керуючись
статтею 303, п. 1 ч.1 статті 307, статтею 308,
статтями 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим у м.
Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Судді:

Романова Л.В. Моісеєнко
Т.І. Ломанова Л.О.