У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А.,
Нагорняка В.А., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - П'ята Львівська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним договору, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_5, третя особа - П'ята
Львівська державна нотаріальна
контора, про визнання частково
недійсним договору дарування,
посилаючись на те, що відповідач у
справі ОСОБА_5 є її матір'ю. З 1986 року
вона проживала та була зареєстрована
разом з матір'ю, батьком та бабою у
спірній квартирі№ АДРЕСА_1, яка ними
була приватизована. У 2004 році вона
вступила на денну форму навчання до
Київського національного університету
культури і мистецтв та була знята з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою на час навчання. У 2007 року її
відрахували з університету. Після
повернення до Львова мати не впустила
її у квартиру для проживання. У 2008 році
їй стало відомо про укладення
оспорюваного договору дарування її
частини квартири відповідачу.

Позивач просила суд визнати частково
недійсним договір дарування від 9
жовтня 2003 року в частині дарування ј
частини квартири та повернути їй у
власність ј частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 26 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 12 червня 2014 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про задоволення
позову ОСОБА_4 Визнано частково
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 9 жовтня 2003 року в частині
дарування ј частини вказаної квартири
ОСОБА_4 ОСОБА_5, із застосуванням
наслідків недійсності провочину.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи неправильним застосуванням
судом норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи оскаржуване у справі судове
рішення, апеляційний суд з дотриманням
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України,
вірно визначився з характером спірних
правовідносин і дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову ОСОБА_4 Разом з цим,
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм процесуального права чи
неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду Львівської
області від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Макарчук М.А.,
Нагорняк В.А.