У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», яке діє
через представника Шуліку Аліну
Володимирівну, на рішення апеляційного
суду Донецької області від 06 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 07 квітня
2006 року між ним та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк надав останньому кредит у
розмірі 7 000 грн зі сплатою 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_4 свої грошові
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконав внаслідок
чого у нього утворилася заборгованість
у розмірі 37 148,36 грн, яку позивач і
просить стягнути з відповідача на свою
користь.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 28
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 06 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
договором карткового кредиту
в розмірі 30 763,59 грн. У задоволенні решти
позову відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить змінити рішення апеляційного
суду в частині відмови у задоволенні
позову та ухвалити нове рішення про
задоволення вказаних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав
для висновку про порушення апеляційним
судом норм процесуального та
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову частково, апеляційний суд,
дослідивши умови кредитного договору,
вірно виходив із того, що строк
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії кредитної картки, виданої
відповідачу. Оскільки дія указаної
картки остаточно закінчилась 20 квітня
2011 року, а позов до суду подано 29 серпня
2013 року, то банком не пропущено строк
позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, строк погашення процентів
за кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
дії кредитної картки.

Відповідач перестав виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
процентів за користування кредитом з
грудня 2009 року, у той час як з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитом банк звернувся 29 серпня 2013
року, включивши до позовних вимог всю
заборговану суму за процентами,
нараховану з 05 травня 2007 року.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути проценти за користування
кредитом частинами та встановлюють
самостійну відповідальність за
невиконання цього обов'язку, то право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що є підстави для
застосування наслідків позовної
давності до вимог банку про стягнення
процентів за користування кредитом за
період з травня 2007 року по серпень 2010
року.

Докази та обставини, на які посилається
ПАТ КБ «ПриватБанк» в касаційній
скарзі, були предметом дослідження
судом апеляційної інстанцій та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», яке діє через
представника Шуліку Аліну
Володимирівну, відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 06 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана