АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д.,
Перепелюк І. Б.

секретар Балацька-Геряк О.П.

за участю представника позивача
Дєдової В.С., відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Чернівецького обласного управління
(далі - ПАТ «Державний ощадний банк
України») до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_8, про
виселення за апеляційною скаргою ПАТ
«Державний ощадний банк України» на
заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 11 грудня 2013 року,

встановила:

У червні 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» звернулося з
названим позовом до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про виселення.

Посилалося на те, що між ПАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_8
укладено кредитний договір № 767 від 23
липня 2007 року, відповідно до якого
ОСОБА_8 отримав кредит на споживчі
потреби в сумі 257000 гривень із
відсотковою ставкою 18% річних з
кінцевим терміном погашення не пізніше
22 липня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_8 з ОСОБА_3 укладено договір
поруки № 1371 від 23 липня 2007 року та
договір іпотеки нерухомого майна від 25
липня 2007 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передала в іпотеку житловий
будинок АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що у зв'язку з
невиконанням умов кредитного договору
утворилася заборгованість, яка за
рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 25 червня 2009 року
підлягає стягненню з ОСОБА_8 та
відповідачки ОСОБА_3, солідарно у сумі
284215 гривень 46 коп.

Рішення звернено до примусового
виконання, в ході якого складено акт
опису й арешту майна - предмета іпотеки.

10 серпня 2012 року Банк надіслав
відповідачці ОСОБА_3 письмову вимогу
про добровільне звільнення будинку
протягом місяця з дня отримання цих
вимог.

Отримавши вказану вимоги, відповідачі
будинку не звільнили.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив виселити відповідачів
зі спірного будинку - предмета іпотеки
без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 11 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з його
безпідставності.

Такий висновок суду є правильним.

У справі встановлено, що між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 767
від 23 липня 2007 року, відповідно до якого
ОСОБА_8 отримав кредит на споживчі
потреби в сумі 257000 гривень із
відсотковою ставкою 18% річних з
кінцевим терміном погашення не пізніше
22 липня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_8 з ОСОБА_3 укладено договір
поруки № 1371 від 23 липня 2007 року та
договір іпотеки нерухомого майна від 25
липня 2007 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передала в іпотеку житловий
будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору утворилася
заборгованість, яка за рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 25 червня 2009 року підлягає
стягненню з ОСОБА_8 та відповідачки
ОСОБА_3, солідарно у сумі 284215 гривень 46
коп.

Рішення звернено до примусового
виконання, в ході якого державним
виконавцем Шевченківського ВДВС
Чернівецького МУЮ 20 вересня 2011 року
складено акт опису й арешту майна -
предмета іпотеки (а.с.18).

Банк вважає, що згідно ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», та ст.109 ЖК
України має право вимагати після
письмового попередження виселення
осіб, які проживають у спірному
житловому будинку, який є предметом
іпотеки.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.40 Закону
України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК
України звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців за винятком
наймача та членів їх сімей.

Частиною 8 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч.3 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Таким чином, накладення державним
виконавцем арешту на предмет іпотеки
під час примусового виконання рішення
суду про стягнення заборгованості за
кредитним договором не є підставою для
виселення в порядку, передбаченому
Законом України «Про іпотеку».

У даному випадку звернення стягнення
на спірний житловий будинок
відбувається не як на предмет іпотеки у
розумінні зазначених норм права, а як
на описане майно у загальному порядку.

За наведених обставин та норм права суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову про виселення
відповідачів.

У зв'язку з цим доводи апелянта про
неправильне застосування судом першої
інстанції положень ст. ст. 52. 54 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст.40 Закону України «Про іпотеку» є
необґрунтованими.

Суд першої інстанції у мотивувальній
частині рішення помилково зазначив, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
може мати місце лише за рішенням суду,
тоді як таке звернення стягнення
допускається і на підставі виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя. Проте це не вплинуло
на правильність по суті вирішення
спору.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
є по суті правильним, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України , колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Чернівецького обласного управління
відхилити.

Рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 11 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді: А.
Д. Галичанський

І. Б. Перепелюк