АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Кусяк М.Д.

з участю:ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, представника публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - Українця О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 жовтня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про захист прав
споживача, розірвання договорів та
стягнення грошових сум за договором, -

встановила:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»
про захист прав споживача, розірвання
договорів та стягнення грошових сум за
договором.

Вказувала, що 5 березня 2014 року між нею
та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений
договір №SAMDN76 терміном на один
місяць по 5 квітня 2014 року на оформлення
вкладу «Універсальний» в розмірі 10000,00
доларів США під 12% річних. Крім того, 6
березня 2014 року між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
№SAMDN терміном на один місяць по 6
квітня 2014 року на оформлення вкладу
«Універсальний» в розмірі 10000,00 доларів
США під 12% річних.

Зазначені договори були підписані в
приміщенні банку нею та керуючою
Вижницьким відділенням ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_5, грошові кошти
вона передала особисто ОСОБА_5, як
працівнику банку, що підтверджується
складеними договорами. Після
закінчення терміну депозитних
договорів вона

№22-ц/794/1590/14
Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 57
Доповідач Перепелюк
Л.М.

звернулась до відповідача із заявою
про розірвання зазначених договорів та
повернення грошових коштів в розмірі
20000,00 доларів США., однак отримала
відмову, де зазначено що дані депозитні
договори, згідно програмних комплексів
банку на її ім'я, відсутні та раніше не
заводились, номери на примірниках
договорів є фіктивними, процентні
ставки не відповідають діючим ставкам
на дати, які вказані в договорах. Згідно
листів Слідчого управління УМВС
України в Чернівецькій області
відкрито кримінальне провадження за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст.190 ч.З
КК України та присвоєно реєстраційний
номер 00000257. 05.04.2014 року вона
визнана потерпілою. Прокуратурою
Чернівецької області їй повідомлено,
що розслідуванням встановлено, що
ОСОБА_5, перебуваючи на посаді
начальника Вижницького відділення ЧФ
ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом втручання в
роботу каси відділення банку
привласнила грошові кошти.

Зазначала, що обов'язок по поверненню
їй зазначених грошових коштів
покладається на ПАТ КБ
«ПриватБанк»,так як кошти були
передані працівнику банку на виконання
депозитних договорів.

Просила стягнути на її корись з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на відшкодування
матеріальної шкоди суму в розмірі 20000,00
доларів США, що еквівалентно 236466,92
гривень.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 жовтня 2014
року в позові відмовлено.

На рішення суду позивач ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17.10.2014 року -
скасувати та ухвалити нове яким,
стягнути на її корись з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на відшкодування
матеріальної шкоди суму в розмірі 20000,00
доларів США, що еквівалентно 236466,92
гривень.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.203 ч. 4 ЦК України правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Відповідно до ст.1058 ч. 2 ЦК України
договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами 2, 3, 6 ст. 633 ЦК України
встановлено, що умови публічного
договору встановлюються однаковими
для всіх споживачів, крім тих, кому за
законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати
переваги одному споживачеві перед
іншим щодо укладення публічного
договору, якщо інше не встановлено
законом. Умови публічного договору, які
суперечать частині другій цієї статті
та правилам, обов'язковим для сторін
при укладенні і виконанні публічного
договору, є нікчемними.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що
договір банківського вкладу
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту. У разі недодержання письмової
форми договору банківського вкладу цей
договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок
здійснення банками України вкладних
(депозитних) операцій з юридичними і
фізичними особами, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 3 грудня 2003 року № 516,
(далі - Положення) передбачено, що
залучення банком вкладів (депозитів)
юридичних і фізичних осіб
підтверджується: договором
банківського рахунку; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадної книжки; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадного (депозитного)
сертифіката; договором банківського
вкладу (депозиту) з видачею іншого
документа, що підтверджує внесення
грошової суми або банківських металів
і відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) та звичаями
ділового обороту.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти
в національній та іноземній валюті або
банківські метали, залучені від
юридичних і фізичних осіб,
обліковуються банками на відповідних
рахунках, відкриття яких здійснюється
банком на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу (депозиту) або договору
банківського рахунку та інших
документів відповідно до
законодавства України, у тому числі
нормативно-правових актів
Національного банку України з питань
відкриття банками рахунків у
національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських
рахунків та обліковування на них
грошових коштів, залучених від
юридичних і фізичних осіб на підставі
укладеного в письмовій формі договору
банківського вкладу (депозиту), є
обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК
України, п. 2.1 Положення).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою
до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк»,
позивачка ОСОБА_4 не надала будь-яких
доказів на підтвердження порушення,
невизнання або оспорювання її права
відповідачем.

Як встановлено судом першої інстанції,
05.03.2014 р. ОСОБА_4 звернулась із заявою до
ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо оформлення
депозитного вкладу «Універсальний» на
суму 10000,00 доларів США, строк вкладу
один місяць по 05.04.2014 року включно,
процентна ставка 12,0 % річних. Зазначена
заява підписана позивачкою ОСОБА_4 та
працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5
Аналогічно і на таких жу умовах була
подана нею з-аява і 06.03.2014 р.

Після спливу строку договорів,
позивачка ОСОБА_4 звернулась до ПАТ КБ
«ПриватБанк» із листом про повернення
депозитних вкладів, але їй було
відмовлено з тієї підстави, що
депозитні договори №SAMDN76 від
05.03.2014 року, №SAMDN від 06.03.2014 року в
системі програмних комплексів ПАТ КБ
«ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 відсутні та
раніше не заводились, номери на
примірниках є фіктивними, процентні
ставки не відповідають діючим ставкам
на дати, які вказані в договорах.

ОСОБА_4 05.05.2014 року визнана слідчим
управлінням УМВС України в
Чернівецькій області потерпілою по
кримінальному провадженню №0000204,
їй вручено пам'ятку про процесуальні
права та обов'язки потерпілого.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що позивачкою не надано суду доказів
згідно вимог ст.59 ЦПК України та ст.1059
ЦК України про внесення коштів до каси
банку за договорами №SAMDN76 від
05.03.2014 року, №SAMDN від 06.03.2014 року, що
суперечить вимогами п. 2.10 гл. 2 розд. ІV
Інструкції НБУ від 01 червня 2011 року № 174
Про ведення касових операцій банками
України.

Тому, правильно суд першої інстанції
виходив з того, що сам зміст поданих
позивачкою договорів банківського
вкладу не підтверджує передачу коштів
позивачкою банку.

Посилання апелянта на те, що юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, спростовується
правильним висновком суду 1 інстанції,
викладеним ним у мотивувальній частині
рішення, оскільки позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження
обставин для стягнення шкоди, тобто
винних та неправомірних дій
відповідача, наявність шкоди, факт її
заподіяння відповідачем та причинного
зв'язку між діями відповідача та
заподіяною шкодою.

Згідно ст. 1172 ЦК України, із підстав
якої позивачка звернулась з позовом,
позивач повинен довести факт та
розмір заподіяної шкоди.

Позивачка ОСОБА_4 не надала суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження зазначених обставин. Її
посилання на листи слідчого
управління та прокуратури як на докази
не можуть бути прийняті як належні та
допустимі докази на підтвердження
факту заподіяння шкоди, розміру та
особи, що їх вчинила, оскільки тільки
вирок, відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК
України, є обов'язковим для суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Разом з тим,помилковим є висновок суду
щодо того, що мають місце
правовідносини шкоди, спричиненої
злочином,за наявності у провадженні СУ
УМВС України в Чернівецькій області, за
якою, у тому числі, розслідуються
обставини щодо вкладних договорів
№SAMDN76 від 05.03.2014 року, №SAMDN
від 06.03.2014 року, і питання про
відповідальність винної особи може
бути вирішено лише при наявності
постанови (вироку) у кримінальній
справі.

Тому, висновок суду першої інстанції
про необхідність відмови у задоволенні
позову є правильним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України,
апелянт ОСОБА_4 не надала суду належні
та допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: