Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Алтухової О.С.,

секретар - Щукіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
про визнання недійсними договорів
дарування, зобов'язання вчинити певні
дії, визнання права власності, визнання
недійсними договорів іпотеки,
скасування заборони відчуження об'єкту
та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_1,
приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, та Відділ примусового
виконання рішень департаменту
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, про
визнання права спільної часткової
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, визначення
часток в праві спільної часткової
власності, визнання права власності,
визнання частково недійсними
договорів дарування та іпотеки,
виключення з акту опису і арешту та
звільнення майна з-під арешту,
скасування та виключення заборони, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
про визнання недійсними договорів
дарування, визнання права спільної
сумісної власності, визнання
недійсними договорів іпотеки,
скасування заборони відчуження
об'єкту, посилаючись на наступні
обставини.

Вона та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому Відділом РАЦС
Київського району м. Донецька шлюбі з 17
липня 1997 року по 02 листопада 2004 року.

За час перебування у шлюбних
відносинах ними було набуто право
власності на: квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 без її
згоди розпорядився майном, яке
являлось спільною сумісною власністю,
безоплатно передавши ОСОБА_3, на
підставі наступних договорів
дарування: договору дарування АДРЕСА_1
від 08.09.2006р., посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №4725;
договору дарування АДРЕСА_2 від 08.09.2006р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №4731; договору дарування
АДРЕСА_3 від 08.09.2006р., посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №4722.

Вважає вказані договори незаконними та
такими, що порушують її право
власності, оскільки вона не надавала
нотаріально засвідченої згоди на
укладання вказаних договорів.

З метою попередження порушення свого
права у подальшому шляхом державної
реєстрації права спільної сумісної
власності органом державної
реєстрації - БТІ, вважає за необхідне
захистити свої права також шляхом
визнання за ОСОБА_2 та нею права
спільної сумісної власності на:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

При цьому, гарантії добросовісності,
виходячи зі змісту ч.3 ст.388 ЦК України,
на ОСОБА_3 не розповсюджуються,
оскільки майно останнім набувалось від
особи, що не мала права його
відчужувати безоплатно.

Також зазначила, що їй стало відомо, що
станом на теперішній час спірне майно,
що є об'єктом спільної сумісної
власності, виступає забезпеченням
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
договором іпотеки, укладеним із
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», а
саме: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 являється
предметом іпотеки за договором від
10.04.2007р., посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованим в реєстрі № 2385
(заборона відчуження зареєстрована в
реєстрі за № 2386); АДРЕСА_3 являється
предметом іпотеки за договором від
10.04.2007р., посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованим в реєстрі № 2383
(заборона відчуження зареєстрована в
реєстрі за № 2384).

У той же час, відповідно до ч.1 ст. 5
Закону України «Про іпотеку»,
предметом іпотеки може виступати лише
нерухоме майно належне на праві
власності іпотекодавцю.

Визнання недійсним у судовому порядку
вищезазначених договорів дарування
нерухомого майна, виходячи із ч.1 ст. 236
ЦК України, встановить їх недійсність з
моменту вчинення.

За таких обставин, майно що є предметом
договорів іпотеки належало на момент
їх укладення на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та їй.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1
ст. 319 Цивільного кодексу України,
виключно власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Усе зазначене свідчить про набуття
ОСОБА_3 права власності на майно без
достатніх на те підстав, а відповідно й
про неможливість реалізації ним
правомочностей власника, визначених ч.1
ст. 317 Цивільного кодексу України, у
тому числі й на передачу майна в
іпотеку.

Таким чином, договори іпотеки спірного
майна від 10.04.2007 року, посвідчені
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
суперечать ч.1 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», ч. 1 ст. 317, ч.1 ст. 319 Цивільного
кодексу України, що є підставою для
визнання їх недійсними та припинення
іпотеки щодо спірного майна.

При цьому, враховуючи що вона не є
стороною за оспорюваними угодами,
вважає що має право заперечення
дійсності угод на підставі ч.3 ст.215 ЦК
України, як заінтересована особа, права
якої порушені угодою.

На виконання договорів іпотеки до
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
було внесено: заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007р. за № 4779999, на підставі договору
іпотеки № 2385 від 10.04.2007р., стосовно
об'єкту обтяження: АДРЕСА_1; заборону,
зареєстровану приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 10.04.2007р. за № 4780014, на
підставі договору іпотеки № 2385 від
10.04.2007р., стосовно об'єкту обтяження:
АДРЕСА_1; заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007р. за № 4779920, на підставі договору
іпотеки № 2383 від 10.04.2007р., стосовно
об'єкту обтяження: АДРЕСА_3.

Недійсність договорів іпотеки та
припинення внаслідок цього іпотеки
вважає підставами для скасування
заборон, зареєстрованих приватним
нотаріусом на підставі цих договорів.

Після неодноразової зміни предмету
позову, просила суд: визнати частково
недійсними договори дарування,
укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме:
договір дарування АДРЕСА_1 від 08.09.2006р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №4725, в частині дарування 1/2
частки квартири; договір дарування
АДРЕСА_2 від 08.09.2006р., посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №4731, в
частині дарування 1/2 частки квартири;
договір дарування АДРЕСА_4 посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 4719, в
частині дарування 1/2 частки квартири;
договір дарування АДРЕСА_3 від 08.09.2006 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №4722, в частині дарування 1/2
частки квартири; договір дарування
АДРЕСА_5, від 08.09.2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу, ОСОБА_5,
в частині дарування 1/2 частки квартири;
договір дарування АДРЕСА_6, від 04.10.2006
року, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, в частині дарування 1/2
частки квартири; зобов'язати ОСОБА_3
повернути в спільну часткову власність
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в натурі одержане за
договором дарування: АДРЕСА_5; АДРЕСА_6;
АДРЕСА_4; зобов'язати ОСОБА_3 повернути в
спільну сумісну власність ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 в натурі все одержане за
договорами дарування,а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3 від 08.09.2006 р.;
зобов'язати ОСОБА_3 повернути у
приватну власність ОСОБА_1 вбудоване
приміщення на цокольному поверсі,
загальною площею 137,9 кв.м., в житловому
будинку літ. А-5, розташоване за адресою:
АДРЕСА_7; визнати право спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на: АДРЕСА_5; АДРЕСА_6; АДРЕСА_4; визнати
право спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2;
АДРЕСА_3 від 08.09.2006 р.; визнати право
приватної власності ОСОБА_1 на
вбудоване приміщення на цокольному
поверсі, загальною площею 137,9 кв.м., в
житловому будинку літ. А-5, розташоване
за адресою: АДРЕСА_7; визнати недійсними
договори іпотеки: від 10.04.2007 року,
укладений між АКБ соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, в частині
передачі в іпотеку АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі № 2385; від 10.04.2007 року, укладений
між АКБ соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, в частині
передачі в іпотеку АДРЕСА_2,посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі № 2385; від
10.04.2007 року, укладений між АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, в частині передачі в іпотеку
АДРЕСА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі № 2383; визнати
частково недійсними: договір іпотеки
від 10.04.2007 року, укладений між
Акціонерно-комерційним банк»
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, в частині передачі іпотеку 1/2
частки АДРЕСА_4, посвідчений приватні
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за 2385; договір
іпотеки від 10.04.2007р., укладений між
Акціонерно-комерційний банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, в частині передачі в іпотеку 1/2
частини АДРЕСА_5; договір іпотеки від
10.04.2007р., укладений між
Акціонерно-комерційний банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, в частині передачі в іпотеку 1/2
частини АДРЕСА_6; скасувати та
виключити з Єдиного державного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна: заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007 р. за № 4779999, на підставі договору
іпотеки № 2385 від 10.04.2007 р., стосовно
об'єкту обтяження: АДРЕСА_1; заборону,
зареєстровану приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 10.04.2007 року за № 4780014, на
підставі договору іпотеки № 2385 від
10.04.2007 року, стосовно об'єкта обтяження:
АДРЕСА_2; заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007 року за № 4779920, на підставі
договору іпотеки № 2383 від 10.04.2007 року,
стосовно об'єкта обтяження: АДРЕСА_3.

Крім того, до суду звернулась третя
особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
треті особи: ОСОБА_1, приватний нотаріус
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та Відділ
примусового виконання рішень
департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
про визнання права спільної часткової
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, визначення
часток в праві спільної часткової
власності, визнання права власності,
визнання частково недійсними
договорів дарування та іпотеки,
виключення з акту опису і арешту та
звільнення майна з-під арешту,
скасування та виключення заборони,
посилаючись на наступні обставини.

Вона та ОСОБА_2 проживають однією
сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між
собою, з березня 1999 року. Разом несуть
витрати по утриманню житла, придбанню
предметів побуту, продуктів
харчування, спільно ведуть
господарство, тобто знаходяться у
фактичних шлюбних відносинах. Ця
обставина підтверджуються актом КП
Керуючої компанії Куйбишевського
району м. Донецька
«Житлово-експлуатаційна дільниця №3»
від 15.09.2010 року.

Крім того, факт спільного проживання
визнається ними. Вони мають спільну
дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірні правовідносини сторін
регулюються нормами Кодексу про шлюб
та сім'ю Української РСР, а не Сімейним
кодексом України, оскільки останній
набув чинності у 2004 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність» майно придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх сумісною власністю.

Зважаючи на відсутність у сімейному
законодавстві 2002 року чіткого
визначення поняття членів сім'ї та
сім'ї, вважає можливим застосувати
аналогію права, запозичив ці
визначення зі ст.64 Житлового кодексу
Української РСР, яка відносить до них
осіб, що постійно проживають разом із
наймачем та ведуть з ним спільне
господарство.

Таким чином, у законодавстві не
міститься вичерпного переліку осіб,
які належать до кола сім'ї, але наведені
критерії, за якими осіб, не пов'язаних
шлюбними або родинними стосунками
віднесено до них. Включення до складу
інших осіб, які відповідають критеріям
спільного проживання та ведення
спільного господарства не суперечить
загальному змісту Кодексу про шлюб та
сім'ю України. Визначення за фактичними
шлюбними відносинами ознак сім'ї
підтверджується Конституційним судом
України у рішенні від 03.06.1999 року по
справі № 1-8/99. Таке відповідає практиці
Європейського суду з прав людини у
рішенні від 26.06.1994 року по справі «Кіган
проти Ірландії».

Обов'язковою ознакою сім'ї, за нормами
Кодексу про шлюб та сім'ю Української
РСР, є постійне спільне проживання
разом, ведення спільного господарства.

Вважає, що положення ст. 17 ЗУ «Про
власність» розповсюджуються на їх
відносини.

Зазначила, що за час спільного
проживання однією сім'єю, за спільні
грошові кошти, спільною працею, ними
було набуте у власність нерухоме майно,
у тому числі: квартира АДРЕСА_1,
набувалась на підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2000 р.; квартира
АДРЕСА_2, набувалась на підставі
договору купівлі-продажу від 08.09.2000р.;
квартира АДРЕСА_3, набувалась на
підставі договору купівлі-продажу від
21.06.2001р.

Відповідно, вищезазначене нерухоме
майно належить їм на праві спільної
часткової власності.

На майно, що є об'єктом права спільної
часткової власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
відповідно до ст.74 Сімейного кодексу
України, поширюються положення Глави 8
цього кодексу.

При цьому, реєстрація майна, в момент
укладення договорів купівлі-продажу,
лише за ОСОБА_2, не впливає на правовий
режим майна та не позбавляє її прав
учасника спільної часткової власності.

Ст. 65 Сімейного кодексу України
(міститься в Главі 8 СК України)
визначає правові засади здійснення
права розпорядження майном, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та встановлює правило
розпорядження майном за взаємною
згодою.

Згідно із ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу
України, для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, згода другого із
подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Разом з тим ОСОБА_2 одноособово, без її
згоди, розпорядився майном, що є
спільною частковою власністю,
безоплатно його передавши ОСОБА_3, на
підставі договорів дарування:від
08.09.2006р., посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №4725 -
АДРЕСА_1; від 08.09.2006р., посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №4731 -
АДРЕСА_2; від 08.09.2006р., посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №4731
-АДРЕСА_3.

Про наявність договорів дарування
ОСОБА_4 дізналась під час розгляду
Куйбишевським районним судом (суддя:
Черткова Н.І.) позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ рухомого майна, тобто у
лютому 2010 року.

За таких обставин, перебіг позовної
давності для її вимог про визнання
договорів недійсними почався у лютому
2010 року. Тому, строк позовної давності
не пропущений.

Недійсність договорів дарування в
цілому, а не їх частин, випливає із
обставин повернення майна, за
наслідками реституції, обумовленої
недійсністю правочинів, відповідно до
ч.1 ст. 216 ЦК України, у спільну сумісну
власність.

На момент укладення спірних правочинів
частки в майні ОСОБА_2 та її не були
виділеними, правовий режим майна -
спільна часткова власність не
змінювався.

У зв'язку із цим, належними способами
захисту порушених майнових прав
позивача, виходячи зі змісту ст. 16 ЦК
України, вважає визнання недійсними
угод та застосування правових
наслідків визнання угод недійсними
(реституції) на підставі ч.1 ст. 216
Цивільного кодексу України.

Як стало їй відомо, спірні квартири
являються предметом іпотеки, а саме:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 являється предметом
іпотеки за договором від 10.04.2007р.,
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованим в
реєстрі № 2385 (заборона відчуження
зареєстрована в реєстрі за № 2386);
АДРЕСА_3 являється предметом іпотеки за
договором від 10.04.2007р., посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованим в реєстрі № 2383
(заборона відчуження зареєстрована в
реєстрі за № 2384).

За вищевикладених обставин, вона
вважає за необхідне також заявити
вимоги щодо визнання недійсними
договорів іпотеки, оскільки
застосування вищезазначених способів
захисту порушених прав, без визнання
недійсними договорів іпотеки, в
частині надання в іпотеку спірного
майна, у повному обсязі не поновить її
порушені права.

Визнання недійсними договорів
дарування нерухомого майна, на
підставі яких набуто право власності
ОСОБА_3, виходячи зі змісту ч.1 ст. 236 ЦК
України, призведе до їх недійсності з
моменту вчинення.

За таких обставин, майно що є предметом
договорів іпотеки, належало на момент
їх укладення на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2 та їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1 ст. 319
Цивільного кодексу України, виключно
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Із вищезазначених висновків
вбачається незаконність набуття
ОСОБА_3 права власності на майно.

Відповідно, ОСОБА_3 не був
власником:АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, АДРЕСА_3
станом на 10.04.2007 р. - дата укладення
договорів іпотеки. Тому, не міг
реалізовувати правомочності власника,
визначені ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу
України, у тому числі й на передачу
майна в іпотеку.

Згідно із ч.1 ст. 17 Закону України «Про
іпотеку», іпотека припиняється у разі
визнання іпотечного договору
недійсним.

За викладених обставин, зміст
договорів іпотеки спірного майна від
10.04.2007 року,посвідчених приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу
ОСОБА_6,суперечить ч.1 ст. 5 Закону
України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 317, ч.1 ст.
319 ЦК України, що є підставою для
визнання їх недійсними та припинення
іпотеки щодо спірного майна.

До Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
відповідно до договорів іпотеки від
10.04.2007р., було внесено: заборону,
зареєстровану приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 10.04.2007р. за № 4779999, на
підставі договору іпотеки № 2385 від
10.04.2007р., стосовно об'єкту обтяження:
АДРЕСА_1; заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007р. за № 4780014, на підставі договору
іпотеки № 2385 від 10.04.2007р., стосовно
об'єкту обтяження: АДРЕСА_2; заборону,
зареєстровану приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 10.04.2007р. за № 4779920, на
підставі договору іпотеки № 2383 від
10.04.2007р., стосовно об'єкту обтяження:
АДРЕСА_3.

Станом на сьогоднішній день в
провадженні відділу примусового
виконання рішень департаменту
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
перебуває: виконавче провадження
№11985387, Стягувач - ПАТ «Укрсоцбанк»,
боржник - ОСОБА_3, виконавчий документ -
виконавчий напис від 06.03.2009 р.
№1269.Вважає, що оскільки їй належить на
праві власності 1/2 частки вказаного
приміщення, з нього має бути знятий
арешт.

Після неодноразових змін предмету
позову, просила суд визнати за ОСОБА_4
та за ОСОБА_2 право спільної часткової
власності на: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_5;
АДРЕСА_4; АДРЕСА_3; АДРЕСА_6; витребувати
із чужого незаконного володіння ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 1/2 частину приміщення
на цокольному поверсі загальною площею
137,9 кв.м., в житловому будинку літ.А-5,
розташованому за адресою: АДРЕСА_7;
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 1/2 частиною
приміщення на цокольному поверсі,
загальною площею 137,9 кв.м., в житловому
будинку літ.А-5, розташованому за
адресою: АДРЕСА_7; визначити частку
ОСОБА_4 в праві спільної часткової
власності на: АДРЕСА_1 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_2, АДРЕСА_5 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_5, АДРЕСА_4 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_4, АДРЕСА_3 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_3, АДРЕСА_6 у розмірі 1/2
частки АДРЕСА_6; визнати за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частку: АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, АДРЕСА_5, АДРЕСА_4, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_6; визнати недійсними: договір
дарування в частині відчуження 1/2
частки АДРЕСА_1 від 08.09.2006р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №4725, договір дарування в
частині відчуження 1/2 частки АДРЕСА_2
від 08.09.2006р., посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №4731,
договір дарування в частині відчуження
1/2 частки АДРЕСА_5 від 08.09.2006р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, договір дарування в
частині відчуження 1/2 частки квартири
АДРЕСА_4, від 08 вересня 2006 року,
укладений між ОСОБА_2 (дарувальник) та
ОСОБА_3 (обдарований), посвідчений 08
вересня 2006 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 4728, договір дарування в
частині відчуження 1/2 частки АДРЕСА_3
від 08.09.2006 р., посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №4722,
договір дарування в частині відчуження
1/2 частки АДРЕСА_6 від 04.10.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, ОСОБА_5; виключити з Акту опису і
арешту майна, складеного державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень департаменту
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, та
звільнити з-під арешту: АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, АДРЕСА_5, АДРЕСА_4, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_6; визнати частково недійсними:
договір іпотеки від 10.04.2007 року,
укладений АКБ СР «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2, в частині передачі в іпотеку
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за №2385,
договір іпотеки від 10.04.2007 року,
укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2, в частині передачі в іпотеку
АДРЕСА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за №2385,
договір іпотеки від 10 квітня 2007 р.,
укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2 (іпотекодавець) в частині
передачі в іпотеку 1/2 частини квартири
АДРЕСА_5, договір іпотеки від 10 квітня
2007р., укладений між АКБ СР
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі №2385
(заборона відчуження зареєстрована в
реєстрі за №2386), в частині передачі в
іпотеку квартири 1/2 частки АДРЕСА_4, у
якості забезпечення виконання
іпотекодавцем зобов'язань за договором
відновлювальної кредитної лінії
№18/028-КФ від 10 квітня 2007 року, договір
іпотеки від 10.04.2007 року, укладений
між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, в
частині передачі в іпотеку АДРЕСА_3
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Івашко НД зареєстрований в
реєстрі за №2383, договір іпотеки від 10
квітня 2007р., укладений між АКБ СР
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусові Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
в частині передачі в іпотеку квартири
1/2 частки АДРЕСА_6; скасувати та
виключити заборону, зареєстровану
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
10.04.2007 року: за №4779999, на підставі
договору іпотеки №2385 від 10.04.2007р.,
стосовно об'єкта обтяження: АДРЕСА_1, за
№4780014, на підставі договорі іпотеки
№2385 від 10.04.2007р., стосовно об'єкта
обтяження: АДРЕСА_2, за № 4779920, на
підставі договору іпотеки №2383 від
10.04.2007 р., стосовно об'єкта обтяження:
АДРЕСА_3.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та
її представник не з'явились. Від
представника позивача надійшла заява
про відкладення розгляду справи через
перебування позивача на лікарняному,
при цьому документів на підтвердження
вказаної обставини до суду надано не
було.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. Від його представника до
суду надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи через
перебування відповідача та його
представника за межами м.Донецька, при
цьому документів на підтвердження
вказаної обставини до суду надано не
було.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, повідомлявся судом
належним чином про час та місце
розгляду справи.

Представник відповідача ПАТ
«Укрсоцбанк» в судове засідання не
з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
просив відмовити позивачу та третій
особі з самостійними вимогами в
задоволенні їхніх позовних вимог в
повному обсязі.

Третя особа з самостійними вимогами
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась,
надала заяву про розгляд справи за її
відсутності.

3-ті особи в судове засідання не
з'явилися, повідомлялися належним
чином про часта місце розгляду справи.
Від приватного нотаріуса ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 надійшли заяви про розгляд
справи за їхньої відсутності.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з
дня відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця.

Виходячи з того, що справа перебуває в
провадженні суду з 2010 року, суд вважає
за можливе розглянути справу по суті
без участі сторін по справі, визнавши
причину їхньої неявки до суду
неповажною.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
17.07.1997 року по 02.11.2004 року, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами (т. 1 а.с. 33, 34).

05.10.1999 р. ОСОБА_2 придбав квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 66,70 кв.м. (т.1
а.с.24).

21.06.2001 р. ОСОБА_2 придбав квартиру
АДРЕСА_3, загальною площею 43,20 кв.м. (т.1
а.с. 22).

08.09.2000р. ОСОБА_2 придбав квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 53,50 кв.м. (т.1
а.с.105).

Правовстановлюючих документів на
квартири: АДРЕСА_5, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6
ОСОБА_1 суду не надано, але із заяв
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до нотаріальної
контори вбачається, що квартири
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_5, АДРЕСА_4 та
квартира АДРЕСА_3 були придбані
подружжям в період шлюбу, а на момент
придбання квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 в
шлюбі не перебував, що було перевірено
та засвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 (т.1 а.с. 75-78).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

08.09.2006 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було
укладено договори дарування квартир:
АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27-32).
Договорів дарування квартир № АДРЕСА_5,
АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 суду не надано.

На виконання приписів ст. 65 СК України
від ОСОБА_1 було отримано нотаріально
засвідчену згоду на укладання
договорів про відчуження майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, а саме на укладання
договорів дарування її колишнім
чоловіком ОСОБА_2 квартир: АДРЕСА_3; під
номером АДРЕСА_2; під номером АДРЕСА_5;
під номером АДРЕСА_1; під номером
АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 75).

Згода ОСОБА_1 на дарування квартири
АДРЕСА_6 не вимагалась, оскільки
вказану квартиру було придбано ОСОБА_2
після розірвання шлюбу (т. 1 а.с.77).

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1 ст. 319
Цивільного кодексу України, виключно
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

10.04.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, як власником нежитлового
приміщення, були укладені договори
іпотеки, відповідно до умов яких,
ОСОБА_2 було передано в іпотеку
наступне майно: однокімнатна квартира
АДРЕСА_3, загальною площею 43,20 кв.м.;
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_6,
загальною площею 144,30 кв.м.; двокімнатна
квартира під АДРЕСА_1, загальною площею
66,70 кв.м.; двокімнатна квартира під
АДРЕСА_2, загальною площею 53,50 кв.м.;
двокімнатна квартира під АДРЕСА_5,
загальною площею 41,40 кв.м.; двокімнатна
квартира під АДРЕСА_4, загальною площею
60,60 кв.м. (т.1, а.с.9-21).

Виходячи з викладеного, суд дійшов
висновку про те, що ОСОБА_3 як законний
власник майна, передав його в іпотеку
банку.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
часткового визнання договорів
дарування недійсними є безпідставними,
а тому задоволенню не підлягають, в
зв'язку з чим не підлягають і
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання права спільної сумісної
власності та зобов'язання повернути в
натурі все одержане за договором
дарування, а також визнання недійсним
договору іпотеки від 10.04.2007 року в
частині передання в іпотеку спірного
майна, та скасування і виключення з
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
заборони.

З приводу позовної вимоги про
зобов'язання ОСОБА_3 повернути у
приватну власність ОСОБА_1 вбудоване
приміщення на цокольному поверсі,
загальною площею 137,9 кв.м., в житловому
будинку літ. А-5, розташоване за адресою:
АДРЕСА_7 та визнання права приватної
власності ОСОБА_1 на вбудоване
приміщення на цокольному поверсі,
загальною площею 137,9 кв.м., в житловому
будинку літ. А-5, розташоване за адресою:
АДРЕСА_7, суд зазначає, що рішення
Ворошиловського районного суду
м.Донецька від 02 вересня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 11.11.2013 р.,
було встановлено, що 28.09.1999 року ОСОБА_2
придбав частину нежилого вбудованого
приміщення загальною площею 127,70 кв.м.,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.
10.12.2004 року ОСОБА_2 придбав частину
вбудованого приміщення загальною
площею 15,1 кв.м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_7. Тобто, вказана
частина приміщення була придбана
ОСОБА_2 вже після розірвання шлюбу з
позивачем ОСОБА_1 05.09.2006 року між ОСОБА_2
і ОСОБА_3 було укладено договір
дарування вбудованого приміщення на
цокольному поверсі загальною площею
137,9 кв.м. житлового будинку літ. А-5,
розташованого за адресою: АДРЕСА_7.

На виконання приписів ст. 65 СК України
від ОСОБА_1 було отримано нотаріально
засвідчену згоду на укладання договору
про відчуження майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності, а
саме на укладання договору дарування
її колишнім чоловіком ОСОБА_2
вбудованого приміщення на цокольному
поверсі загальною площею 127,70 кв.м.
житлового будинку літ. А-5 під номером
АДРЕСА_7 ОСОБА_2. Згода ОСОБА_1 на
дарування 15,1 кв.м. вказаного приміщення
не вимагалась, оскільки вказану
частину було придбано ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу. Надаючи нотаріальну
згоду на відчуження спільної сумісної
власності, ОСОБА_1 не мала жодних
претензій щодо правового режиму майна,
що відчужується, не зазначала, що це є
її приватною власністю. Більш того, у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України, ОСОБА_1 не надано жодного
доказу на підтвердження того, що
вбудоване приміщення площею 127,7 кв.м., в
житловому будинку літ. А-5, розташоване
за адресою: АДРЕСА_7, було придбане лише
за її кошти. Враховуючи положення ч. 3
ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що
обставини, встановлені судовими
рішеннями у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, підстав для
визнання за ОСОБА_1 права приватної
власності на вказану частину
приміщення немає.

Що стосується частини приміщення
загальною площею 15,1 кв.м., яка була
придбана ОСОБА_2 після розірвання шлюбу
10.12.2004 року, - жодних доказів участі
позивачки ОСОБА_1 у придбанні спірної
частини приміщення суду не надано.

Таким чином, суд відмовляє ОСОБА_1 в
задоволенні вказаних вище позовних
вимог.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
про визнання за нею права спільної
часткової власності на квартири №?
АДРЕСА_5, АДРЕСА_4, АДРЕСА_6 вони також не
підлягають задоволенню, оскільки
жодних доказів участі позивачки ОСОБА_1
у придбанні спірного майнасуду не
надано.

Щодо позовних вимог третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_4 суд
зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
власність» майно, придбане внаслідок
спільної праці громадян, що об'єдналися
для спільної діяльності, є їх спільною
частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Розмір частки кожного з них
визначається ступенем його трудової
участі.

Будь-яких належних та допустимих
доказів про те, що ОСОБА_4 передавала
ОСОБА_2 гроші на придбання спірних
об'єктів нерухомості та в якій саме
сумі, ОСОБА_4 суду не надала.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання за нею та ОСОБА_2 право
спільної часткової власності на
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, кв. АДРЕСА_5, кв.
АДРЕСА_4, АДРЕСА_3, кв. АДРЕСА_6 та
визнання за нею права власності на
вказану частку є безпідставними і
задоволенню не підлягають. В зв'язку з
відмовою в задоволенні вказаних
позовних вимог не підлягають
задоволенню й усі інші позовні вимоги,
оскільки жодного відношення до
спірний об'єктів нерухомості, які є
предметом договорів дарування та
договорів іпотеки, ОСОБА_4 не має, а тому
вона є неналежним позивачем.

Позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
витребування із чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2
частину вбудованого приміщення на
цокольному поверсі загальною площею
137,9 кв.м., в житловому будинку літ. А-5,
розташованому за адресою: АДРЕСА_7 та
зобов'язання усунути перешкоди в
користування цим майном не підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_4 не є його
власником.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у
задоволенні позову було відмовлено
вжиті заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання судовим
рішенням законної сили. Проте суд може
одночасно з ухваленням судового
рішення або після цього постановити
ухвалу про скасування заходів
забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
65 СК України, ст.ст. 203, 215, 317, 319 ЦК
України, ст. 17 Закону України «Про
власність», ст.ст. 5, 11, 59, 60, 154, 212-216, 360-7
ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
недійсними договорів дарування,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання права власності, визнання
недійсними договорів іпотеки,
скасування заборони відчуження об'єкту
- відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
треті особи: ОСОБА_1, приватний нотаріус
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та Відділ
примусового виконання рішень
департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
про визнання права спільної часткової
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, визначення
часток в праві спільної часткової
власності, визнання права власності,
визнання частково недійсними
договорів дарування та іпотеки,
виключення з акту опису і арешту та
звільнення майна з-під арешту,
скасування та виключення заборони-
відмовити.

Накладений арешт на наступне майно:
житлова квартира, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; житлова квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
житлова квартира, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, на підставі ухвали
суду від 16.04.2010 року - скасувати.

Заборону відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
здійснювати будь-які виконавчі дії: з
виконання виконавчого провадження
№11985624 відносно АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, в
тому числі з реалізації арештованих
квартир; з виконання виконавчого
провадження № 11983151 відносно АДРЕСА_3, в
тому числі з реалізації арештованої
квартири, з виконання виконавчого
провадження №11985624 відносно АДРЕСА_4, в
тому числі з реалізації арештованої
квартири накладену на підставі ухвал
суду від 21.01.2012 року та 18.06.2012 року -
скасувати.

Зобов'язання відділу примусового
виконання рішень департаменту
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України зупинити
під час виконання виконавчого
провадження №11985624 продаж (реалізацію)
арештованої квартири АДРЕСА_4,
арештованої квартири АДРЕСА_5, зупинити
під час виконання виконавчого
провадження №11983151 продаж (реалізацію)
арештованої квартири АДРЕСА_6,
накладене на підставі ухвали суду від
21.03.2013 року - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька

О.С.Алтухова