Номер провадження № 22-ц/785/390/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О.А.

при секретарі Колмакові В. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору
недійсним та визнання права власності,
за апеляційними скаргами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 31. 10.
2013 р.,

в с т а н о в и л а:

02. 07. 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом на підставі ст. 56 ч. 1 ЦК України
1963 р. про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,136 га, розташованої по
АДРЕСА_1, укладеного 12. 10. 1999 р. між
продавцем ОСОБА_6 і ним, а також ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в частині набуття права
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 і визнати за
позивачем право власності на належні
відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 2/3 частки
вказаної земельної ділянки, а також
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарчими спорудами, розташованого
на земельній ділянці площею 0,136 га по
АДРЕСА_1, укладеного 12. 10. 1999 р. між
продавцем ОСОБА_6 і ним, а також ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в частині набуття права
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 і визнати за
позивачем право власності на 2/3 частки
вказаного житлового будинку з
господарчими спорудами, які за
документами належать ОСОБА_4, ОСОБА_5

Посилався на те, що на час придбання
земельної ділянки та будинку він
знаходився з ОСОБА_4 у шлюбі, який було
розірвано рішенням суду від 14. 04. 2006 р., і
гроші на покупку спірної нерухомості
він отримав від продажу квартири
АДРЕСА_1, яка належала йому та ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і взяв у ОСОБА_7 60000 грн. у борг,
який віддавав самостійно зі своїх
грошей. ОСОБА_4 пообіцявши написати
заяву до органів РАГС про розірвання
шлюбу, підтримувала його по дружньому в
його планах на продаж квартири,
отримання ним грошей за квартиру та
купівлю домоволодіння, виконала свою
обіцянку, дозволивши отримати гроші
від продажу квартири і пообіцявши,
оскільки шлюб не було розірвано, надати
згоду на придбання будинку
одноособово. Однак при укладенні угоди
по домоволодінню на наступний день
ОСОБА_4 не виконала своєї обіцянки
повідомивши, що договори
купівлі-продажу будинку і землі можуть
відбутися лише у разі їх оформлення на
позивача, неї і її сина тому, що
опікунською радою встановлено таке
обмеження у зв'язку з продажем
квартири, яка належала усім їм. А 16. 03. 2005
р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з
позовом до нього про поділ
домоволодіння на земельної ділянки і
почали війну по виживанню його з
будинку. У зв'язку з неправомірною,
непослідовною і обманною, як виявилося
поведінкою ОСОБА_4 він запідозрив, що
приватизація квартири була проведена з
підробкою документів, що підтвердилося
в подальшому. Встановлення факту
підробки приватизаційних документів
спонукало позивача звернутися з даним
позовом, оскільки його було введено в
оману як при приватизації квартири, так
і при укладенні договорів
купівлі-продажу домоволодіння ОСОБА_4
відносно обставин, що мали суттєве
значення для формування його
волевиявлення при відсутності волі, як
такової на надання згоди на оформлення
договорів купівлі-продажу за його
гроші в рівних частках на формальну
дружину, з якою він припинив на той час
шлюбні стосунки і на чужого для нього
неповнолітнього ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_2 вважає, що омана мала
місце, оскільки ОСОБА_4, як він підозрює,
приховала від нього дійсний зміст
розпорядження опікунської ради
Приморської районної адміністрації і
обов'язки покладені на неї цим
рішенням, неправомірно в порушення
інтересів позивача наполягала на його
обов'язках щодо неповнолітнього. З
урахуванням того, що непорядність,
порушення його прав при приватизації
квартири на користь ОСОБА_4 та її сина
йому достовірно стала відома з
обставин, встановлених рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 30. 11. 2012 р. вважає, що не пропустив
строк позовної давності для визнання
договорів купівлі-продажу недійсними.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 31. 10. 2013 р.
відновлено ОСОБА_2 строк позовної
давності визнавши причину пропуску
строку поважною і позов ОСОБА_2
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішення суду як
незаконного та необґрунтованого і
ухвалення нового рішення суду про
відмову у задоволенні позову тому, що
суд безпідставно відмовив у
застосуванні строку позовної давності,
а також з тих підстав, що усі договори
купівлі-продажу відбувалися
відповідно до вимог законодавства, а
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 30. 11. 2012 р., на яке
посилається відповідач, не встановлено
її вину при приватизації квартири і
ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі
щодо визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
АДРЕСА_1 у зв'язку з пропуском строку
позовної давності. Зазначає, що
оформленням договорів займався сам
ОСОБА_2, а вона і її син цими питаннями
не займалися, ОСОБА_2 достеменно знав і
не міг не знати під час укладення угоди
купівлі-продажу квартири про
розпорядження Приморської районної
адміністрації про надання дозволу їй
діяти від імені неповнолітнього сина,
при укладенні договорів щодо спірного
майна позивач міг їх оформити
одноособово і ніхто не змушував його
укладати договори на трьох, суд у
рішенні не вказав у чому
висловлювалася помилка, яка має
істотне значення, під впливом якої
ОСОБА_2 уклав договори 12. 10. 1999 р. Вважає,
що позивач зловживає своїми
процесуальними правами та кожен раз
придумує нові підстави для звернення
до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду як незаконне і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, зокрема, тому, що на
час укладення договорів щодо квартири
та будинку та землі він був
неповнолітнім і вчиняв дії за
вказівкою матері, а через 14 років його
звинуватили і відібрали житло, а на
теперішній час він одружений, має
малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, і вони
живуть у спірному будинку, вважає, що
позивач зловживає своїми
процесуальними правами.

В судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
їх представник ОСОБА_8 підтримали
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_9,
представник ОСОБА_2, вважає рішення
суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання інших осіб, які
беруть участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з положень ст. 56 ч. 1 ЦК
України 1963 р. і того, що при
приватизації квартири АДРЕСА_1
невідомими особами були внесені в
заяву ОСОБА_2 суттєві доповнення,
внаслідок яких квартира була
приватизована на ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, внаслідок чого прийшов до
висновку, що «позивач продав цю
квартиру та придбав спірні земельну
ділянку та будинок внаслідок помилки,
яка має істотне значення, та діяв під
впливом помилки, яка потягла за собою
наслідки (укладення угод з придбанням
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5)».

Проте вказаний висновок суду є
необгрунтованим, спростовується
матеріалами справи і не відповідає
вимогам закону з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК
України сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у

суді першої інстанції.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ст. 61 ЦПК України встановлено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За ст. 224 ЦК України 1963 р. (Договір
купівлі-продажу) за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 56 ЦК України 1963 р.
(Недійсність угоди, укладеної
внаслідок помилки) угода, укладена
внаслідок помилки, що має істотне
значення, може бути визнана недійсною
за позовом сторони, яка діяла під
впливом помилки. Якщо така угода
визнана недійсною, то кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернення одержаного в
натурі - відшкодувати його

вартість. Крім того, сторона, за позовом
якої угода визнана недійсною, вправі
вимагати від другої сторони
відшкодування витрат, втрати або
пошкодження свого майна, якщо доведе,
що помилка виникла з вини другої
сторони. Якщо це не буде доведено,
особа, за позовом

якої угода визнана недійсною,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні понесені нею витрати, втрату
або пошкодження її майна.

За положеннями п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28. 04. 1978
р. (з подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними» відповідно до ст. 56 ЦК
угода може бути визнана судом
недійсною, як укладена внаслідок
помилки, що має істотне значення,
тільки за позовом сторони (громадянина
чи організації), що діяла під впливом
помилки. Під помилкою у даному випадку
слід розуміти таке неправильне
сприйняття стороною суб'єкта, предмета
чи інших істотних умов угоди, що
вплинуло на її волевиявлення, при
відсутності якого за

обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена. Правила ст. 56
ЦК не поширюються на випадки, коли
помилка стосується до мотивів
укладення угоди.

Судом встановлено, що під час
знаходження ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у шлюбі
розпорядженням органу приватизації
державного житлового фонду
Приморського району м. Одеси № 1289 від 30.
12. 1997 р. за заявою ОСОБА_2 на
приватизацію АДРЕСА_1, яка
використовується членами його сім'ї в
складі 3 осіб, передано вказану
квартиру в спільну сумісну власність
ОСОБА_2 і членам його сім'ї ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з оформленням права власності
на ОСОБА_2 і членів його сім'ї і з
вказівкою госпрозрахунковому центру
«Поліс» оформити свідоцтво про право
власності на житло в 10-дений строк, а
МЕП - 57 Приморського району в 10-дений
строк укласти договір з ОСОБА_2 на
участь його у витратах на
обслуговування будинку.

На підставі вказаного розпорядження
органом приватизації державного
житлового фонду Приморського району м.
Одеси було видано свідоцтво про право
власності на житло від 30. 12. 1997 р. № 01289,
за яким приватизована АДРЕСА_1 належить
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках
кожному, що зареєстровано в Одеському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 06. 02. 1998 р.

Розпорядженням Приморської районної
адміністрації виконкому Одеської
міської ради від 27. 09. 1999 р. № 1221 на
підставі заяви неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з проханням дозволити
йому провести відчуження своєї частки
житла за згодою матері ОСОБА_4 в
3-кімнатній, самостійній, загальною
площею 76,2 кв. м. АДРЕСА_1, враховуючи
наявність рішення ради опіки та
піклування, а також, що відчуження
проводиться у зв'язку з придбанням
житлового будинку загальною площею 238
кв. м. за адресою АДРЕСА_1 і інтереси
неповнолітнього обмежені не будуть
дозволено неповнолітньому ОСОБА_5
провести відчуження своєї частки житла
за адресою АДРЕСА_1 за згодою матері
ОСОБА_4, а ОСОБА_4 включити в число
власників свого неповнолітнього сина
ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1.

11. 10. 1999 р. між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з одного боку, та ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, з другого
боку, був укладений договір
купівлі-продажу від 11. 10. 1999 р.,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори Сімаченко С. Л., за
яким ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 продали, а
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 купили в рівних
частках АДРЕСА_1, що складається з трьох
кімнат, загальною площею 76,2 кв. м., за 15589
грн., які продавці одержали від
покупців до підписання цього договору,
і ця квартира належить продавцям на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого органом
приватизації державного житлового
фонду Приморського району м. Одеси 30. 12.
1997 р. за № 01289 (зареєстровано в реєстрі
за № 5-2064).

12. 10. 1999 р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 були укладені:

1. договір купівлі-продажу від 12. 10. 1999 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_14, за яким
ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що діяв за згодою матері
ОСОБА_4, купили в рівних долях жилий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 0,1360 га, та складається в цілому з
одного жилого будинку загальною площею
148,2 кв. м., з господарчими спорудами: «Б»
- гараж; 1,2 - дворові спорудження за 78580
грн., які ОСОБА_6 одержав повністю при
підписанні цього договору від покупців
(зареєстрований в реєстрі за № 7129);

2. договір купівлі-продажу від 12. 10. 1999 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_14, за яким
ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що діяв за згодою матері
ОСОБА_4, купили земельну ділянку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,1360 га,
розміщену на землях, що знаходяться у
віданні Олександрівської селищної
ради народних депутатів, надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель
(присадибна ділянка) за 1360 грн., які
продавець одержав повністю при
підписанні цього договору від покупців
(зареєстрований в реєстрі за № 7133).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 14. 04. 2006 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
20. 12. 2006 р., розірвано шлюб,
зареєстрований 02. 03. 1996 р. у відділі РАЦС
Приморського районного управління
юстиції м. Одеси, актовий запис № 89, між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позову до ОСОБА_4 про
визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 23. 07. 2007 р. стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_7 60000 боргу за договором
позики від 05. 10. 1999 р.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 05. 11. 2008 р. скасовано рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23. 07. 2007 р. і справа направлена на новий
судовий розгляд у зв'язку з
незалученням до участі у справі ОСОБА_4
і ОСОБА_5

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 21. 10. 2009 р. провадження у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
закрито у зв'язку з наданням позивачем
заяви про закриття провадження у
справі у зв'язку з вирішенням спору.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 20. 06. 2011 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
18. 06. 2013 р., розділено домоволодіння і
земельна ділянка по АДРЕСА_1 з
виділенням ОСОБА_2 - 1/3 частини, а ОСОБА_4
і ОСОБА_5 - 2/3 частини цих об'єктів
нерухомості та відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні зустрічного позову про
визнання за ним права власності на
вказані домоволодіння та земельну
ділянку зі стягненням на користь
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошової компенсації.

В цьому ж рішенні Іллічівського
міського суду Одеської області від 20. 06.
2011 р. визнано, що спірні об'єкти
нерухомості належать ОСОБА_2, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 в рівних частках, а твердження
щодо того, що ОСОБА_2 придбав спірні
домоволодіння та земельну ділянку за
свої власні кошти отримані від ОСОБА_7 у
сумі 60000 грн. не можуть бути прийняті до
уваги.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 30. 11. 2012 р., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 20. 02. 2013 р.,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до департаменту міського господарства,
міського агентства з приватизації
житла, треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності та
визнання факту приватизації
одноособово ОСОБА_2 стосовно АДРЕСА_1 .

Як зазначено у цьому рішенні
Приморського районного суду м. Одеси
від 30. 11. 2012 р., «В судовому засіданні
встановлено, що 30 грудня 1997р. органом
приватизації державного житлового
фонду Приморського району м. Одеси на
підставі відповідного розпорядження
було видано свідоцтво № 01289 про право
власності в рівних частках на квартиру
АДРЕСА_1 позивачу та третім особам:
ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5 Даний документ
було видано на підставі Заяви на ім'я
керівника органу приватизації
Приморського району від наймача
квартири № 36 ОСОБА_2, яка була
зареєстрована за № 1031 від 18. 11. 1997 року.
Проведеною по справі технічною та
почеркознавчою експертизою Заяви
встановлено, що в дану заяву невідомими
особами були внесені суттєві
доповнення. Так, замість прочерку, який
було проставлено в Заяві в графі «в
составе _______ человек» поверх прочерку
невідомою особою була написана цифра «
3», також невідомою особою була
зроблена дописка «ОСОБА_19» в графі
«подписи нанимателя и
совершеннолетних членов семьи». На
зворотній стороні документу невідомою
особою зроблений запис що ОСОБА_5 є
сином Позивача. Існують також інші
дописки в даному документі, які
повністю викривлюють його первісний
зміст. У відповідності до ч. 1 ст. 2
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» до
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму. В даному випадку треті
особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використовували
вказану квартиру на підставі
безстрокового договору піднайму від
19.11.1992 року, який був укладений
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства та зареєстрований в
житлово-експлуатаційній організації
(тобто як піднаймачі). Таким чином,
виходячи з положень Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», треті особи не мали
право придбання у власність квартири
АДРЕСА_1 шляхом її приватизації. Судом
також встановлено, що 11 жовтня 1999 року
квартира АДРЕСА_1 була продана спільно
Позивачем та третіми особами на
підставі договору купівлі-продажу,
якій посвідчений державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори Симаченко С. Л. та
зареєстрований в реєстрі за № 5-2065. В
договорі купівлі-продажу треті особи:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказані як
співвласники відчужуваної квартири.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, протягом якого
особа може звернутись в суд з вимогою
захисту своїх цивільних прав чи
інтересів. Загальна позовна давність
відповідно ст. 257 ЦК становить три роки.
При цьому за загальним правилом (ч.1 ст.
261 Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Таким
чином, матеріалами справи встановлено,
що Позивач довідався про порушення
своїх прав при приватизації квартири 11
жовтня 1999 року (коли він підписував
договір купівлі-продажу квартири). У
відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. У відповідності до ч. 4 ст.
267 ЦК України, сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Строк звернення
Позивача до суду за захистом своїх
порушених прав сплив 11 жовтня 2002 року,
будь-яких поважних причин пропуску
строку для звернення до суду Позивач не
надав, треті сторони заявили про
відмову в задоволенні позовних вимог
за збігом строків позовної давнини».

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи і не оспорюються
сторонами.

Аналізуючи матеріали справи,
апеляційний суд відмічає, що ні у
позові ОСОБА_2, ні в рішенні суду першої
інстанції у даній справі не вказано в
чому саме конкретно полягає помилка
ОСОБА_2 при укладенні саме зазначених
вище договорів купівлі-продажу від 12. 10.
1999 р. спірних житлового будинку та
земельної ділянки, за якими ОСОБА_2,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали право
власності в рівних частках на
зазначені в цих договорах об'єкти
нерухомості.

Нічим належним чином не підтвердженні
і посилання ОСОБА_2, що саме внаслідок
обставин, викладених у рішенні
Приморського районного суду м. Одеси
від 30. 11. 2012 р. стосовно оформлення
приватизації, до зазначених договорів
купівлі-продажу від 12. 10. 1999 р. мають
бути застосовані положення ст. 56 ЦК
України 1963 р.

При цьому, апеляційний суд приймає до
уваги, що у вказаному рішенні
Приморського районного суду м. Одеси
від 30. 11. 2012 р. відсутні вказівки ким
були вчинені невідповідні записи при
оформленні приватизації квартири та не
спростовано, що на час приватизації
цієї квартири ОСОБА_2 мав намір
приватизувати її на 3-х осіб - на себе,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також те, що нічим не
спростовані посилання ОСОБА_4, що
питаннями приватизації і продажу
квартири АДРЕСА_1, а в подальшому і
купівлі спірних житлового будинку та
земельної ділянки займався саме
позивач ОСОБА_2

Одночасно апеляційний суд зазначає, що
суд першої інстанції, вказавши у
рішенні суду у даній справі, що позивач
продав квартиру внаслідок помилки,
вийшов за межі позову тому, що це
питання не входить до предмету
розгляду даної справи і договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ніким
не оспорено.

Мотиви ж укладення договорів
купівлі-продажу від 12. 10. 1999 р. спірних
житлового будинку та земельної ділянки
саме між тими сторонами, які їх уклали,
не є підставою для застосування
положень ст. 56 ЦК України 1963 р. у даній
справі.

Посилання ж ОСОБА_2 на те, що він
додатково до отриманих від продажу
квартири грошей для купівлі спірних
об'єктів нерухомості 60000 грн. отримав у
ОСОБА_7 не мають значення для вирішення
спору у даній справі щодо права
власності на спірні нерухомі об'єкти, в
тому числі і з урахуванням вказаного
вище рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 20. 06. 2011 р.,
яким це спростовано.

Викладене свідчить, що у суду першої
інстанції не було підстав для визнання
договорів купівлі-продажу від 12. 10. 1999 р.
спірних житлового будинку та земельної
ділянки в частині, що стосується ОСОБА_4
і ОСОБА_5, такими, що укладені внаслідок
помилки з боку ОСОБА_2 і ухвалюючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_2
суд першої інстанції допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення і
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи і необґрунтованого та
незаконного задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції були
відсутні правові підстави для
задоволення у даній справі позову
ОСОБА_2, а тому відповідно до ст. ст. 303,
307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання договору недійсним та
визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316,
317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 31. 10. 2013 р.
скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання договору недійсним
та визнання права власності.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

В. А. Станкевича

О.А. Ступаков