У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
витребування майна із чужого
незаконного володіння за касаційною
скаргою ОСОБА_3, поданою представником -
ОСОБА_7, на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 21 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ОСОБА_8 за договором дарування
від 29 квітня 2004 року йому
було подаровано житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. У подальшому за
рішенням суду від 20
листопада 2007 року за ОСОБА_5 визнано
право власності на спірний будинок, у
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
за договором купівлі-продажу продав
спірний будинок ОСОБА_6, яка, в свою
чергу продала будинок ОСОБА_4

Позивач на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК
України просив витребувати належне
йому нерухоме майно, а саме спірний
будинок із чужого незаконного
володіння, оскільки воно вибуло з його
володіння не з його волі.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 21 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 16 жовтня 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_7,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що за змістом ст. 388 ЦК України,
якою передбачено право витребування
майна у іншої особи лише його
власником, тоді як судовим рішенням від
17 вересня 2010 року встановлено, що
ОСОБА_3 не є власником спірного будинку,
оскільки право на нього у
встановленому законом порядку не
набув.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29 квітня 2004 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 який діяв в інтересах
на той час малолітнього ОСОБА_3 було
укладено договір дарування житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованого у АДРЕСА_1 Договір
посвідчений державним нотаріусом
Восьмої Харківської державної
нотаріальної контори Кетовою О.В.,
зареєстрований у реєстрі за № 3-744.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 17 вересня 2010 року ОСОБА_3
відмовлено в позові про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
так як він не був стороною договорів.
При цьому апеляційний суд у своїй
ухвалі від 8 лютого 2011 року, залишаючи
рішення суду без змін, вказав, що
позивач не позбавлений права на
пред'явлення позову про витребування
майна, якщо надасть докази про
власність на майно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
послались на зазначені судові рішення,
як на преюдиційні, не врахувавши при
цьому, що цим рішення вирішувався спір,
який випливає з інших правовідносин,
тому на нього не можуть робитись
посилання при ухваленні рішення у
даній справі.

Також суди не врахували, що спірні
правовідносини стосуються договору
дарування та регулюються нормами глави
55 ЦК України.

Так, у ч. 1 ст. 722 ЦК України зазначено, що
право власності обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття.

Крім того, ч. 4 ст. 722 цього Кодексу
передбачено, що прийняття
обдаровуваним документів, які
посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Тобто, для виникнення права власності
за договором дарування достатньо факту
прийняття дарунку обдарованим. За цією
нормою, виникнення права власності на
підставі договору дарування не
пов'язується з реєстрацією в
органах БТІ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

При цьому у ст. 396 ЦК України зазначено,
що особа, що має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі і від власника майна,
відповідно до положень глави 29 цього
Кодексу.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_7, задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 21 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко