Справа №212/2-1336/11
Провадження № 2/127/678/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області:

в складі: головуючого судді Борисюк
І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Шалагінова А.
В.,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Благодійної організації «Вінницький
обласний благодійний фонд захисту
тварин «Планета» Шевченко А. В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Вінницької міської ради за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Комунального
унітарного підприємства «Ековін»,
Благодійної організації «Вінницький
обласний благодійний фонд захисту
тварин «Планета» про стягнення
вартості будівельних матеріалів та
вартості виконаних робіт з будівництва
гаражу, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.
Вінниці звернувся ОСОБА_1 з позовом до
Вінницької міської ради про стягнення
вартості будівельних матеріалів та
вартості виконаних робіт з будівництва
гаражу.

Позов мотивований тим, що 01.12.1989 року
комунальне автотранспортне
підприємство № 0128 з дозволу
керівництва управління Вінницького
міського Житлкомунгоспу уклало з
ОСОБА_1 безстроковий договір, згідно з
яким АТП № 0128 передало в оренду
позивачеві частину земельної ділянки,
що не використовувалась, за адресою:
АДРЕСА_1, для розташування цегельного
гаражу та під'їзного шляху до нього.
14.05.1990 року ОСОБА_1 уклав договір з РСУ №
5 на будівництво гаражу на території
відповідного автотранспортного
підприємства. Останнім було здійснено
будівництво та 30.04.1991 року було
підписано акт здачі виконаних
будівельних робіт та сплачено кошти
відповідно до умов договору. До 2009 року
ОСОБА_1 безперешкодно користувався
гаражем. У 2009 році, коли позивач
звернувся до КП «ВМБТІ» з метою
виготовлення інвентарної справи на
гараж, було виявлено, що відповідно до
рішення Вінницької міської ради від
21.06.1996 року майновий комплекс АТП № 0128,
в тому числі, будівля гаража,
зареєстровані ВООБТІ 22.12.1997 року за
Вінницькою міською радою. З метою
захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання незаконним
і скасування рішення та усунення
перешкод в користуванні власністю.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 23.04.2010 року у позові
відмовлено. Ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 06.07.2010 року
рішення суду залишено без змін. Разом з
тим, судовою колегією було звернуто
увагу на те, що позивач не позбавлений
права ставити питання про повернення
йому будівельних матеріалів чи
відшкодування їх вартості.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
стягнення з відповідача на користь
позивача вартості будівельних
матеріалів та вартості виконаних робіт
з будівництва гаражу під літерою «З»,
розташованого в АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 27.04.2011 року ОСОБА_1
поновлено строк звернення з позовом до
суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 15.10.2012 року справу передано
до Вінницького міського суду
Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 29.10.2012 справу
прийнято до свого провадження.

До участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача судом було залучено
Комунальне унітарне підприємство
«Ековін» та Благодійну організацію
«Вінницький обласний благодійний фонд
захисту тварин «Планета».

В ході розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги, враховуючи
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 43 від 23.09.2014 року, і просив
суд стягнути з відповідача на його
користь 268 050, 00 гривень вартості
будівельних матеріалів та вартості
виконаних робіт з будівництва гаражу
під літерою «З», розташованого в
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його
представник збільшені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
аргументуючи мотивами, викладеними в
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог, і просили задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив суд відмовити
в їх задоволенні.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Комунального унітарного підприємства
«Ековін» в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Однак, надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Благодійної організації «Вінницький
обласний благодійний фонд захисту
тварин «Планета» просила суд відмовити
в задоволення позовних вимог.

Судом під час розгляду справи
встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

01.12.1989 року комунальне автотранспортне
підприємство № 0128 з дозволу
Ленінського районного виконкому Ради
народних депутатів м. Вінниці та
керівництва управління Вінницького
міського житлкомунгоспу уклало з
ОСОБА_1 безстроковий договір, згідно з
яким АТП № 0128 передало в користування
позивачеві частину земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1, для розташування
цегельного гаражу та під'їзного шляху
до нього (т. 1 а.с. 7-10, 19). Також, було
розроблено проект, погоджено місце
розташування, що підтверджується
додатком до договору від 01.12.1989 року. (т.
1 а.с. 12, 20).

14.05.1990 року ОСОБА_1 уклав договір з РСУ №
5 на будівництво гаражу на території
відповідного автотранспортного
підприємства. (т. 1 а.с. 13-18)

31.10.1990 року та 30.04.1991 року було підписано
акти здачі виконаних будівельних робіт
та сплачено позивачем кошти відповідно
до умов договору, що підтверджується
квитанцією. (т. 1 а.с. 21-23).

25.02.2009 року позивач звернувся до КП
«ВМБТІ» з метою проведення технічної
інвентаризації будівлі гаражу по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці. 11.03.2009 року ОСОБА_1
було отримано відповідь від КП «ВМБТІ»,
з якої вбачається, що відповідно до
рішення 22 сесії Вінницької міської
ради від 21.06.1996 року майновий комплекс
АТП № 0128, в тому числі, будівля гаражу
літ. «З» загальною площею 102,2 кв.м.,
зареєстровані 22.12.1997 року на праві
комунальної власності за Вінницькою
міською радою. (т. 1 а.с. 26-28)

В судовому засіданні було оглянуто і
досліджено матеріали
інвентаризаційної справи № 3228 на
об'єкт спірного нерухомого майна.

З матеріалів вище зазначеної
інвентаризаційної справи вбачається,
що зокрема гараж, позначений літ. «З»,
розташований в АДРЕСА_1 22.12.1997 року
зареєстрований за Вінницькою міською
радою на підставі рішення 22 сесії ВМР
від 21.06.1996 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці по справі № 2-347/10 від 23.04.2010
року, яке набуло законної сили 06.07.2010
року згідно ухвали апеляційного суду
Вінницької області, ОСОБА_1 відмовлено
в задоволенні позову про визнання
незаконним і скасування рішення
Вінницької міської ради від 21.06.1996 року
«Про реєстрацію будівель майнового
комплексу загальною площею 4451,1кв.м. на
праві комунальної власності за
Вінницькою міською радою» та усуненні
перешкод в користуванні гаражем літ.
«З», розташованим в АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 30-31)

В судовому засіданні було оглянуто і
досліджено матеріали цивільної справи
№ 2-347/10.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 23.04.2010 року було
встановлено наступне.

Рішенням Вінницької міської ради
народних депутатів від 21.06.1996 року «Про
впорядкування переліку об'єктів
комунальної власності міської Ради
народних депутатів із врахуванням
змін, які відбулися в процесі
розмежування комунальної власності,
приватизації та визнання таким, що
втратило чинність п. І рішення міської
Ради народних депутатів від 09.06.1995 року
«Про затвердження переліку об'єктів
комунальної власності» визначено в
додатку до рішення сесії міської Ради
народних депутатів 22 скликання від
21.06.1996 року, що до об'єктів комунальної
власності Вінницької міської Ради
народних депутатів, станом на 01.05.1995
року належить
комунально-автотранспортне
підприємство 0128, АДРЕСА_1. Відповідно до
реєстраційного свідоцтва від 22.12.1997
року - Вінницьке міжміське бюро
технічної інвентаризації посвідчує, що
домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому
зареєстровано Вінницькою міською
Радою на підставі Рішення 22 сесії
Вінницької міської Ради від 21.06.1996 року
записано в реєстрову книгу за № 2 р№65
домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому
складається з виробничих будівель,
загальною площею 4451, 1 кв.м. 22.12.1997 року
будівлі майнового комплексу загальною
площею 4451,1 кв.м., в тому числі гараж літ.
«З», був зареєстрований на праві
комунальної власності за Вінницькою
міською радою на підставі рішення 22
сесії виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 21.06.1996 року.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, вище викладені обставини не
потребують доказування. Окрім того,
судом прийнято до уваги, що сторонами
по справі під час судового розгляду
даної цивільної справи не було
спростовано обставини, які встановлені
рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці по цивільній справі № 2-347/10 від
23.04.2010 року, а судом не встановлено, що
обставини у справі, що розглядається є
інакшими, ніж встановлені під час
розгляду іншої, вище зазначеної справи.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України щодо
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Кодексом,
положення ЦК застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Тому правила ст. 376 ЦК
України про наслідки самочинного
будівництва застосовуються і до
об'єктів, побудованих до набрання
чинності ЦК України та Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

У разі визнання за власником
(користувачем) земельної ділянки права
власності на самочинно збудоване на
ній іншою особою нерухоме майно розмір
витрат на будівництво цього майна,
право на відшкодування яких власником
(користувачем) земельної ділянки
згідно із ч. 6 ст. 376 ЦК України має особа,
яка здійснила таке будівництво,
визначається судом на підставі наданих
доказів і складається як із понесених
витрат на будівельні матеріали, так і з
витрат за виконані роботи та оплачені
послуги.

На вище зазначене, також, звернув увагу
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 19, п. 30 Постанови Пленуму № 6
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Враховуючи вище зазначене, суд не
приймає до уваги твердження
представника відповідача про
відсутність правових підстав для
звернення до суду позивача із вимогою
про відшкодування вартості
будівельних матеріалів з тих підстав,
що самочинне будівництво ним не
зносилось, а тому будівельні матеріали
не переходять у власність позивача.
Дане твердження заслуговувало б на
увагу тоді, якби право власності на
спірне майно не було зареєстровано за
власником (користувачем) земельної
ділянки, а також, враховуючи той факт,
що власник земельної ділянки не
звертався до суду з позовом про
знесення самочинного будівництва.
Рішення щодо знесення самочинного
будівництва не приймалось.

Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі.

В ході судового розгляду справи судом
на підставі ст. 143 ЦПК України з метою
визначення вартості будівельних
матеріалів та вартості виконаних робіт
з будівництва гаража, позначеного літ.
«З», який розташований в АДРЕСА_1, було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу.

Оскільки висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 154
від 17.11.2011 року викликав сумніви в його
правильності, пов'язані з його
недостатньою обґрунтованістю вартості
будівельних матеріалів та вартості
виконаних робіт по будівництву гаражу,
суперечив іншим матеріалам справи, суд
керуючись ч. 2 ст. 150 ЦПК України
призначив повторну експертизу.

Тому, судом не приймається до уваги
висновок ТОВ «Консалтинг центр
професіфонал» судової
будівельно-технічної експертизи № 154
від 17.11.2011 року.

Висновком повторної судової
будівельно-технічної експертизи № 1225,
наданим 16.08.2012 року експертом
Подільського центру судових експертиз,
було визначено зокрема вартість
будівництва гаража, позначеного літ.
«З», розташованого в АДРЕСА_1, станом на
серпень 2012 року.

Однак, враховуючи необхідність
визначення вартості будівельних
матеріалів та виконаних робіт по
будівництву спірного об'єкта саме
станом на час будівництва, судом за
клопотання представника відповідача
було призначено судову
будівельно-технічну експертизу.

Так, згідно висновку експерта № 43 від
23.09.2014 року, в зв'язку із відсутністю
цінової інформації та бази даних
станом на 1990-1991 роки, вартість
будівельних матеріалів та виконаних
робіт по будівництву гаражу визначена
з часу початку будівництва згідно з
договором № 27 від 14.05.1990 року до
підписання акту здачі виконаних
будівельних робіт від 30.04.1991 року
станом на момент проведення
експертизи, яка становить 268 050, 00
гривень. Експертом визначено, що
будівельні роботи та матеріали, що
зазначені в актах здачі виконаних
ремонтно-будівельних робіт фактично
використовувались при будівництві
будівлі гаражу літ. «З», що по АДРЕСА_1 в
м. Вінниці. (т. 2 а.с. 176-208)

Щодо тверджень представника
відповідача про те, що з матеріалів
справи не вбачається чіткого
розміщення гаража, що в свою чергу
піддає сумнівам твердження позивача,
що гараж позначений літ. «З» є саме тим
гаражем, який будувався ним, то дані
твердження є безпідставними і такими,
що спростовуються матеріали даної
цивільної справи. Зокрема, відповідно
до висновку будівельно-технічного
експертного дослідження від 04.12.2012 року
№ 1288 будівельні конструкції, матеріали
та об'ємно-планувальні рішення будівлі
гаражу літ. «З», яка знаходиться на
території КП «Еко-Він», АДРЕСА_1,
відповідають проекту гаражу для
утримання трактору та тракторного
причепа по АДРЕСА_1, від 1989 року,
виготовленого суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1
Місце розташування гаражу літ. «З», на
земельній ділянці КП «Еко-Він» по
АДРЕСА_1, відповідає договору від 01.12.1989
року про передачу земельної ділянки
для розміщення гаражу для зберігання
та обслуговування трактора та
тракторного причепа та схемі території
земельної ділянки, яка відповідно до п.
4.2 є невід'ємною частиною договору від
01.12.1989 року. (т. 1 а.с. 219-237) Також,
відповідно до висновку експерта № 43
від 23.09.2014 року, об'ємно-планувальні
рішення будівлі гаражу відповідають
дійсності в частині цокольного та
першого поверхів. План мансардного
поверху на схемі відсутній. В той же час
судом прийнято до уваги, що Благодійною
організацією «Вінницький обласний
благодійний фонд захисту тварин
«Планета» було проведено будівельні
роботи щодо спірної будівлі гаражу,
згідно договору оренди від 20.10.2011 року,
що підтверджується експертним звітом,
декларацією про початок виконання
будівельних робіт, довідкою про
вартість робіт, актом приймання
виконаних робіт тощо. (т. 2 а.с. 16-17,52-97)

Судом прийнято до уваги, що при
проведенні експертизи № 43 від 23.09.2014
року вартість будівельних матеріалів
та виконаних робіт визначена саме з
часу початку будівництва згідно з
договором № 27 від 14.05.1990 року до
підписання акту здачі виконаних
будівельних робіт від 30.04.1991 року, тобто
без врахування проведених Благодійною
організацією «Вінницький обласний
благодійний фонд захисту тварин
«Планета» будівельних робіт.

Судом прийнято до уваги, що згідно ч. 6
ст. 147 ЦПК України висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими ст. 212
ЦПК України.

Враховуючи вище викладене суд прийшов
до висновку, що позивач є власником
будівельних матеріалів, використаних
при будівництві гаражу, позначеного
літ. «З», розташованого в АДРЕСА_1.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні, крім випадків,
встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України
збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен
має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію 6щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори. Справедливість -
одна з основних засад права є
вирішальною у визначенні його як
регулятора суспільних відносин, одним
із загальнолюдських вимірів права. Суд
вважає за необхідне зазначити, що ця
позиція ґрунтується, в тому числі, на
Рішенні Конституційного Суду України
від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі №
1-33/2004.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі, оскільки
є обґрунтованим та доведеним.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача вартості будівельних
матеріалів та вартості виконаних робіт
з будівництва гаражу, позначеного літ.
«З», розташованого в АДРЕСА_1 в розмірі
268 050, 00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, в
редакції що діяла на момент звернення
позивача до суду, судові витрати,
пов'язані з розглядом справи
складались, в тому числі й з витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Позивачем при зверненні до суду було
сплачено судовий збір в сумі 136, 03
гривень (т. 1 а.с. 2) та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120, 00 гривень (т. 1
а.с. 3). В ході розгляду справи, в зв'язку
із неодноразовим збільшенням позовних
вимог, позивачем було здійснено
доплати судового збору в сумі 2 328, 00
гривень (т. 2 а.с. 151) та 216, 46 гривень (т. 2
а.с. 224).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати,
пов'язані із проведенням судових
експертиз.

Так, позивачем було здійснено оплату в
сумі 3 500, 00 гривень за проведення
судових експертиз. (т. 2 а.с. 141-143)

Окрім того, позивачем у відповідності
до п.п.13 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» сплачено судовий збір за
подання до суду заяви про забезпечення
доказів в сумі 114, 70 гривень. (т. 2 а.с. 29)

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
документально підтверджені ним судові
витрати, а саме: судовий збір в сумі 2 795,
19 гривень, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120, 00 гривень та
витрати, пов'язані із проведенням
судових експертиз в сумі 3 500, 00 гривень,
всього в сумі 6 415, 19 гривень.

На підставі вище викладеного,
керуючись Конституцією України, п. 6 ч. 1
ст. 3, ст. ст. 15, 16, 22, ч. 1 ст. 331, ст. 376, ч. 3 ст.
386, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1192, Прикінцевими та
перехідними положеннями ЦК України, ч. 1
ст. 3, ст.ст. 10, 11, 57-60, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 64, 88,
143, 147, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Вінницької міської ради на
користь ОСОБА_1 вартість будівельних
матеріалів та вартість виконаних робіт
з будівництва гаражу, позначеного літ.
«З», розташованого в АДРЕСА_1 в розмірі
268 050, 00 гривень.

Стягнути з Вінницької міської ради на
користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6
415, 19 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: