Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/53/2014

Справа № 2-3/2011

"27" січня 2014 р. Якимівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - Куценко О.О.

при секретарі - Павленко Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні залу суду смт.
Якимівка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору приватний нотаріус
Мелітопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору дарування,

в с т а н
о в и в :

В позові зазначено, що
відповідачці ОСОБА_6 на праві власності
належало домоволодіння АДРЕСА_1.

03 серпня 2007 року відповідачка
ОСОБА_6 отримала від позивача позику у
розмірі 70 000 доларів США та
зобов'язувалась повернути борг в строк
до 01 вересня 2008 року.

Відповідачка ОСОБА_6 зобов'язання
за договором позики не виконала і гроші
у встановлений строк не повернула. В
зв'язку з цим він звернувся до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6
про стягнення боргу.

21 січня 2009 року ухвалою судді
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська було відкрито
провадження за вказаним позовом і
призначено попереднє судове засідання
на 17 лютого 2009 року.

З метою ухилення від можливого
звернення примусового стягнення на
належне їй майно відповідачка ОСОБА_6
вводячи суд в оману, через свого
представника 16 лютого 2009 року подала до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська заяву про
відкладення судового засідання 17
лютого 2009 року на іншу дату у зв'язку з
тим, що вона перебуває на лікарняному і
за станом здоров`я не може прибути в
судове засідання.

Однак 17 лютого 2009 року ОСОБА_6
уклала зі своєю дочкою відповідачкою
ОСОБА_7 договір дарування, за яким
ОСОБА_6 нібито подарувала ОСОБА_7
домоволодіння АДРЕСА_1.

Посилаючись на положення статті
234 ЦК України просить суд визнати
недійсним договір дарування
нерухомого майна від 17 лютого 2009 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 621.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав доводи
позову просив визнати недійсним
договір дарування нерухомого майна
від 17 лютого 2009 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 621.

. Відповідач ОСОБА_6 та
представники відповідачів, проти
позову заперечували. Вказали, що
позивач та його представник фактично
не довів, що договір дарування від 17
лютого 2009 року було вчинено без наміру
створення правових наслідків, оскільки
обдарована фактично прийняла
подароване нерухоме майно
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку для обслуговування будинку та
господарських будівель, площею 0,15
га.Просили відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позову
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою -третьою, п'ятою та
шостою 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За ст.234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином і
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Згідно з п.24 Постанови пленуму
Верховного суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»якщо сторонами
не вчинено будь-яких дій на виконання
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків.

Судом встановлено, що відповідно
до рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 09 жовтня 2006
року відповідач ОСОБА_6 є власником
нерухомого майна домоволодіння
АДРЕСА_1 та земельної ділянки для
обслуговування будинку та
господарських будівель, площею 0,15 га.

З дослідженого в судовому
засіданні судового рішення, а саме
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 квітня 2012
року (а.с.192) по справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про стягнення боргу
вбачається наступне.

ОСОБА_6 отримала за договором
позики від ОСОБА_5 в борг грошові кошти
в сумі 70 000 доларів США, строк яких був
обумовлений сторонами до 01 серпня 2008
року, про що свідчить договір займу та
розписка відповідача ОСОБА_6 від 03
серпня 2007 року.

Зазначеним судовим рішенням по
справі позов ОСОБА_5 задоволено
частково стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 борг в суммі 558950 грн., пеню в сумі
200 000 грн. судові витрати в сумі 2541 грн. 30
коп., а всього 761491 грн. 30 коп.

Вказане рішення переглядалось в
апеляційному та касаційному
провадженні та залишено без змін та
набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим рішення
по цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ.

З наданих суду матеріалів
зазначеної цивільної справи
вбачається, що ухвалою судді
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровськ від 21 січня 2009 року
було відкрито провадження по вказаній
цивільній справі та призначено
попереднє судове засідання.

Відповідно до заяви представника
ОСОБА_6 від 16 лютого 2009 року (а.с.150) по
цій справі, остання просила відкласти
розгляд справи з тих причин, що
перебувала на лікарняному.

З копії листа непрацездатності
(а.с.151) вбачається, що ОСОБА_6 звільнено
від роботи, тобто фактично перебувала
на лікарняному з 12 лютого 2009 року по 18
лютого 2009 року.

В період розгляду зазначеної
цивільної справи та знаходження на
лікарняному, 17 лютого 2009 року
відповідач ОСОБА_6 уклала із своєю
дочкою ОСОБА_7 договір дарування
нерухомого майна посвідченого
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 621.

Відповідно до зазначеного
договору ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7
прийняла в дар нерухоме майно: жилий
будинок з усією садибою, що знаходиться
в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, площею 0,1500 га,
розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки .01.002.0209.

Суд вважає, що в даному випадку
відсутній дійсний намір створити
правові на слідки у ОСОБА_6, оскільки
після укладення договору
купівлі-продажу остання продовжує
користуватись зазначеним нерухомим
майном - жилим будинком з усією садибою,
що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою для обслуговування житлового
будинку.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, договір дарування спрямований на
припинення права власності в
дарувальника й виникнення права
власності в обдарованої особи, договір
дарування завжди є безоплатним, а тому
дарувальник не має права вимагати від
обдарованої особи зустрічних дій.

З матеріалів справи та досліджених
доказів, видно, що ОСОБА_7 фактично не
прийняла в дар нерухому майно,
оскільки як проживала в АДРЕСА_2 на
момент укладення договору дарування,
так і проживає по даний час.

Крім того, ОСОБА_7 не здійснила
державну реєстрацію правочину
відповідно до вимог ч.4 ст. 334, ст. 657 ЦК
України ( в редакції, що діяла на час
укладання правочину) та відповідно не
набула права власності на зазначені
об'єкти нерухомості та свідчить, що
ОСОБА_7 фактично не прийняла в дар
нерухому майно.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 на день
розгляду справи про визнання договору
дарування недійсним в у суді не
відшкодувала з суми боргу ОСОБА_5
абсолютно нічого, що підтвердили в
судовому засіданні його представник
ОСОБА_1 та не заперечували позивач та
представники.

З досліджених в судовому
засіданні матеріалів виконавчого
провадження, вбачається, що при
примусовому виконанні рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровськ по стягненню з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 761491
грн. 30 коп. будь яке майно у останньої на
яке може бути звернено стягнення
відсутнє.

Докази надані відповідачами, а
саме копія акту прийомки передачі
ключів, копії договорів оренди та акт
прийомки виконаних робіт, суд не
приймає до уваги, оскільки вони не
спростовують вищезазначених висновків
суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд прийшов до висновку, що договір
дарування від 17 лютого 2009 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, слід
визнати недійсним, оскільки він
укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином, а лише з метою уникнути
матеріальної відповідальності за
договором про стягнення боргу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215, 234, 319, 334, 657,717,722 ЦК України,
ст. ст. 10,11,60,61, ч.3 ст. 209, ст.ст. 212,213-215
ЦПК України, суд-

в и р і ш
и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
приватний нотаріус Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання недійсним договору
дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування нерухомого майна від 17
лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, посвідченого приватним
нотаріусом Мелітопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 621.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через Якимівський
районний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: