Номер провадження: 22-ц/785/8059/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 10.07.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5
про стягнення суми сплаченого авансу,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 2-4), який в ході
розгляду справи неодноразово
уточнювала і змінювала (а. с. 29-33, 82-83,
99-100, 110, 129 ) та остаточно просила
стягнути з відповідачки на її користь
суму сплаченого авансу в розмірі 2 500
дол. США в еквіваленті до української
гривні на день постановлення рішення
суду.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовувала тим, що відповідно до
умов попереднього договору, мала намір
придбати у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. В
рахунок повної вартості зазначеного
об'єкта, яка становила 53 000 дол. США,
позивачка ОСОБА_4 передала до укладення
основного договору відповідачці
ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 2 500 дол.
США. Проте, у встановлений термін
договір купівлі-продажу укладений не
був. Відповідачка у добровільному
порядку гроші повертати відмовляється,
через що ОСОБА_4 змушена була
звернутися до суду задля вирішення
питання щодо стягнення з ОСОБА_3
зазначеної грошової суми.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представники позивачки просили
задовольнити вимогу щодо стягнення з
відповідачки ОСОБА_3 авансу в розмірі 2
500 дол. США в еквіваленті до української
гривні на день постановлення рішення
суду. Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_6, який також представляв
інтереси третьої особи - ОСОБА_5, просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_3 у повному обсязі, вважаючи
ОСОБА_3 неналежним відповідачем,
оскільки договір не був укладений не з
її вини, і вона не отримувала від
позивачки грошових коштів.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
слухання справи у її відсутності.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 10.07.2014 року позов ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_4 суму сплаченого авансу в
розмірі 2 500 дол. США, що еквівалентно 29
250 грн. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий
збір в сумі 292 грн. 50 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 10.07.2014 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 10.07.2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про
стягнення суми сплаченого авансу,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано всі
фактичні обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи та неправильне застосування
норм матеріального і порушення норм
процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, представники ОСОБА_4
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги. Інші учасники
процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог та наданих
доказів і доводів апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
наступного.

В судовому засіданні
встановлено, що 09 квітня 2013 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено угоду
про намір укласти договір
купівлі-продажу об'єкту нерухомості за
адресою: АДРЕСА_1 (далі - угода), - яку
сторони визначили як «попередній
договір».

Відповідно до зазначеної угоди ОСОБА_4
мала намір купити, а ОСОБА_3 - продати
вище зазначену квартиру. Згідно
вищевказаного договору сторони
домовились, що ціна об'єкту становить 53
000 дол. США. Сторони зобов'язувались
оформити договір купівлі-продажу в
строк до 01 червня 2013 року. Крім того, в
договорі зафіксовано, що покупець в
рахунок повної вартості квартири
передав продавцю суму в розмірі 2 500 дол.
США, що на момент передання була
еквівалентна 20 250 грн.

ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 отримала
грошову суму в розмірі 2 500 дол. США в
рахунок майбутньої купівлі квартири
АДРЕСА_1, що підтверджує власноруч
зроблена відповідачкою приписка про
те, що у випадку неукладення договору
купівлі-продажу вона зобов'язується
повернути покупцеві отримані грошові
кошти. Проти дійсності цієї приписки не
заперечувала ані відповідачка, ані
допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, який є чоловіком ОСОБА_3

До встановленого в угоді терміну
сторони не оформили договір
купівлі-продажу.

З метою досудового врегулювання спору,
що виник між сторонами з приводу
неможливості своєчасного укладення
договору купівлі-продажу, позивачка
направила відповідачці претензію, в
якій просила, відповідно до досягнутої
домовленості, повернути отримані
грошові кошти, однак відповіді на
претензію відповідачка не надала.

В матеріалах справи є також копія
попереднього договору від 09.04.2013 року,
який підписала ОСОБА_5. та який є
аналогічним попередньому договору від
09.04.2013 року, підписаному ОСОБА_3

Таким чином, судом було встановлено, що
відповідачка фактично продублювала
попередній договір від 09.04.2013 року, який
до неї підписала її мати - ОСОБА_5,
підтвердивши отримання авансу в сумі 2
500 дол.США.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що був присутній при
укладенні між сторонами угоди про
намір укласти договір купівлі-продажу
зазначеної вище квартири, але деталі
цього правочину йому невідомі.
Водночас він засвідчив, що, знаючи свою
дружину - відповідачку ОСОБА_3 - цілком
допускає ймовірність того, що вона
могла зробити приписку про повернення
грошей, навіть якщо не отримувала їх.

У судовому засіданні представник
відповідачки і третьої особи заявив, що
грошову суму а саме - 2 500 дол. США від
позивачки насправді отримувала третя
особа ОСОБА_5 Це визнала й представник
позивачки. Крім того, представник
третьої особи повідомив суду, що
отримані грошові кошти були одразу ж
внесені ОСОБА_5 як аванс у рахунок
купівлі іншої квартири за угодою, в
якій покупцем виступала її донька -
відповідачка ОСОБА_3, що не
заперечується і відповідачкою по
справі. Проте, він не надав судові
належних доказів, а саме копії
відповідного попереднього договору.

Сторонами не заперечується той факт, що
договір купівлі-продажу зазначеної
квартири в установленому порядку між
ними не укладений, а отже передані
відповідачці грошові кошти у розмірі 2
500 дол. США є авансом і підлягають
поверненню.

Крім того, суд першої інстанції прийняв
доводи представника позивачки про те,
що укладена між сторонами угода про
намір укласти договір купівлі-продажу
в частині передання відповідачці
грошових коштів, є договором про
внесення авансу, який суд вважав
укладеним. За цим договором покупець -
ОСОБА_4 передала, а продавець - ОСОБА_3
отримала та зобов'язується повернути
аванс у розмірі 2 500 дол. США.

Навіть з огляду на те, що грошові кошти
позивачкою були безпосередньо
передані третій особі ОСОБА_5, яка
фактично від імені відповідачки вела
усі перемовини щодо продажу квартири,
суд вважав, що саме ОСОБА_3 є належним
відповідачем у справі, виходячи з
такого. По-перше, угода про намір
укласти договір купівлі-продажу
укладалася між ОСОБА_4 та ОСОБА_3;
по-друге, відповідачка підтвердила
отримання авансу своїм підписом та
власноруч зробленою припискою про
зобов'язання його повернути; по-третє,
зважаючи на доводи представника
відповідачки, кошти, передані
позивачкою третій особі, призначалися
для ОСОБА_3 та зрештою були використані
в її інтересах.

Станом на день постановлення рішення
суду офіційний курс гривні щодо долару
США, встановлений Національним банком
України, становив 11 грн. 70 коп. за один
долар США. Таким чином, стягненню з
відповідачки на користь позивачки, суд
першої інстанції вважав, підлягає 2 500
доларів США, що еквівалентні 29 250 грн.

За таких обставин, відповідно до ст. 570,
ч. 1 ст. 571 ЦК України суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги
позивачки та відповідно до ст. 88 ЦПК
України стягнув з відповідачки на
користь держави судовий збір,
враховуючи звільнення позивачки від
сплати судового збору.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши позовні вимоги
позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з метою укласти
в подальшому договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, належної
відповідачці відповідно до договору
дарування від 14.01.2009 року, за 53 000 дол.
США, позивачка передала відповідачці
попередньо 2 500 дол. США, в рахунок
повної вартості зазначеної квартири (а.
с. 6-8).

Однак, договір купівлі-продажу
вказаної квартири, який сторони
домовилися укласти до 01.06.2013 року, між
сторонами укладений не був, а передані
позивачкою відповідачці грошові кошти
не повернуті. Докази протилежного в
матеріалах справи відсутні та суду
апеляційної інстанції не надані.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції сторони
підтвердили, що попередня сума в
рахунок повної вартості вищевказаної
квартири передавалася саме в доларах
США в розмірі 2 500 дол. США.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо
не буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Судом першої інстанції встановлено, з
чим погоджується і судова колегія, що
передані позивачкою кошти - 2 500 дол. США,
в рахунок повної вартості вищевказаної
квартири є авансом.

За таких обставин, оскільки
відповідачка зберігає передані їй
позивачкою в рахунок купівлі квартири
кошти в розмірі 2 500 дол. США. без
достатньої правової підстави, то вони
відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги
п'ятої ЦК України підлягають стягненню
з відповідачки на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що в попередньому договорі
відсутня фраза про те, що продавець
отримав спірні грошові кошти, та що
попередній договір, який укладений в
простій письмовій формі є нікчемним,
судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідачка
підтвердила передачу позивачкою в
рахунок повної вартості за придбання
вищевказаної квартири грошових коштів
в розмірі 2 500 дол. США., які отримала її
мати, що вбачається також з апеляційної
скарги, та які були використані для
придбання для неї іншої квартири, в
договорі купівлі якої, вона виступала
стороною.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, що
ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, так
як спірні грошові кошти отримала її
мати - ОСОБА_5

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, що позивачкою спірні
грошові кошти передавалися в рахунок
купівлі квартири належної ОСОБА_8, які
були використані в інтересах
останньої, на придбання для неї іншої
квартири, що підтвердила в судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги, судова
колегія також не приймає до уваги,
оскільки вони, враховуючи наведене, не
мають юридичного значення і не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Також судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
стягнення з відповідачки на користь
держави судового збору, враховуючи
вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та
звільнення позивачки від сплати
судового збору відповідно до п. 10. ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»
(а. с. 15).

За таких обставин, приймаючи до уваги
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 10.07.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_5 про стягнення суми
сплаченого авансу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич