Дата документу 19.11.2014
Справа № 334/739/14-ц
Провадження № 2/334/990/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого - судді Лисенко
Л.І.,

при секретарі - Піка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК»
в сособі філії Запорізьке регіональне
управління про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«ПРИВАТБАНК» в сособі філії Запорізьке
регіональне управління про захист
честі, гідності, ділової репутації та
стягнення моральної шкоди посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у під'їзді
АДРЕСА_1 були розміщені три плакати
наступного змісту (мовою оригіналу):
«ВНИМАНИЕ! (фото) МОШЕННИК ОСОБА_2. За
злостное уклонение от ввыполнения
договорных обязательств вас
разыскивает кредитор!!! Чтобы избежать
обращения в милицию для привлечения
вас к уголовной ответственности за
совершение мошенничества (по ст.191 УК
Украины) срочно святитесь с вашим
кредитором по тел..НОМЕР_1 для
переговором в личном порядку или
погасите существующий долг!!!. Зверху та
знизу плакатів були розміщені логотипи
ПАТ «ПРИВАТБАНК» та надпис: «Банк має
намір звенути стягнення на цю
нерухомість».

Преший плакат був розміщений на
першому поверсі і направлений прямо на
тих, хто входить у під'їзд. Другий
плакат на стіні другого поверху, третій
на вхідній двері квартири НОМЕР_2, де
мешкає власник житла - ОСОБА_3.

Інформація, яка розташована на
плакатах, містить, на думку позивача,
твердження про те, що він вчинив
незаконні дії, що він шахрай, тобто
злодій. Однак, відповідач не мав
жодного доказу того, що він шахрай,
відсутній будь-який вирок суду, яким би
позивач був визнаний винним у скоєнні
зочину або будь-який шахрайських дій.
Відповідач перклав на себе функцію
суду і оголосив позивачу вирок.

Позивач звернувся до відповідача за
роз'ясненням і йому пояснили, що сума
боргу становить 504,55 грн. і штраф
становить 515,10 грн. Позивач вважає, що
дії відповідача по розміщенню плакатів
вказаного змісту, він розцінює як
звинувачення у вчиненні кримінального
правопорушення. Розповсюдження
відомостей серед мешканців будинку про
те, що позивач є кримінальним
правопорушником принижують його честь,
гідність і репутацію порядної людини,
принижують не тільки його, а й близької
людини, його бабусі ОСОБА_3, на дверях
квартири якої був також розміщений
такий плакат.

Крім того, на плакатах також було
розміщено фото позивача, згоди на
розповсюдження якого він не давав, що
являється порушенням ст.308 ЦК України.

Внаслідок розповсюдження
недостовірної інформації відповідачем
позивачу була спричинена моральна
шкода, яка виражається у тому, що він
відчував душевні страждання та
переживання, приниження, відчай і
страх. Через ці події розладилися
привичні життєві зв'язки, порушилися
взаємовідносини у сім'ї, захворіла
через вказані події його бабуся.
Моральну шкоду позивач оцінює у 5000,00
грн.

Позивач просить суд ухвалити рішення,
яким визнати, що розповсюджена
відповідачем інформація є
недостовірною, такою, що принижує честь
і гідність позивача, зобов'язати
відповідача спростувати поширену
інформацію серед мешканців під'їзду
АДРЕСА_1 у спосіб, близький до способу
її розповсюдження, стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в сумі 5000,00 грн., а також розходи
по оплаті судового збору в сумі 121,80 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

Позивач та його представник
обґрунтовують позовні вимоги, зокрема
ст. 270 ЦК України, якою визначений
перелік особистих немайнових прав,
серед яких є право фізичної особи на
повагу до своєї гідності та честі;
положеннями ст. 297 ЦК України, якими
передбачено, що кожен має право на
повагу до його гідності та честі;
гідність та честь фізичної особи є
недоторканними; фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі; ст. 299 ЦК
України, згідно якої фізична особа має
право на недоторканність своєї ділової
репутації та може звернутися до суду з
позовом про захист своєї ділової
репутації; положеннями ст. 277 ЦК
України, згідно яких фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації;
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного; спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.

Крім того, відповідно до ст. 32
Конституції України передбачено
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів сім'ї.

Згідно із п.27 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 1 від 27.02.2009
року "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", п.10, 11
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"способом
захисту гідності, честі та ділової
репутації від поширення недостовірної
інформації є вимоги про відшкодування
моральної шкоди.

Представник відповідача позов не
визнала, надал суду письмові пояснення,
вказавши, що позивач не надав суду
належних і допустимих доказів того, що
інформація поширена саме відповідачем.
Вказані позивачем плакати не містять
ані назви посадової особи, яка підписує
документ, ані особистого підпису, не
містять вони і печатки відповідача, що
суперечить п.4.4 Національного
стандарту України «Вимоги до
оформлення документів» ДСТУ 4163-2003 і
тому стверджувати, що вини виготовлені
на балнку відмови дача неможливо.
Також, на думку відповідача, позивачем
не надані докази того, що йому
спричинено моральну шкоду. Просить суд
у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у
під'їзді АДРЕСА_1 були розміщені три
плакати з фото позивача і надписом
(мовою оригіналу): «МОШЕННИК ОСОБА_2. За
злостное уклонение от ввыполнения
договорных обязательств вас
разыскивает кредитор!!!»

Матеріал містить твердження про
порушення позивачем ОСОБА_1 норм
законодавства та моральних принципів,
зокрема твердження про його
причепність до вчинення кримінально
карного діяння.

Як визначено в ст.201 ЦК України,
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством, є, зокрема, честь,
гідність і ділова репутація.
Відповідно до Конституції України,
життя і здоров'я людини, її честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються найвищою соціальною
цінністю.

Згідно частин 1 - 3 ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Відповідно до частин 1 - 2 ст. 299 ЦК
України фізична особа має право на
недоторканність своєї ділової
репутації. Фізична особа може
звернутися до суду з позовом про захист
своєї ділової репутації.

Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК
України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або) її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Крім того, у п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" вказано,
що вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію",
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Стаття 68 Конституції України
встановлює обов'язок кожного неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не посягати на права і
свободи, честь і гідність інших людей, а
ст. 302 ЦК України проголошує, що особа,
яка поширює інформацію, зобов'язана
переконатися в її достовірності.

У судовому засіданні
представником позивача надана суду
довідка № 643-24072014/23210 Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в
Запорізькій області про те, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України до
кримінальної відповідальності не
притягувався, не знятої чи не погашеної
судимості не має та в розшуку не
пербуває (а.с ).

Як пояснила у судовому засіданні
свідок ОСОБА_3, позивач по справі її
онук, він тільки зареєстрований у неї в
квартирі, але ніколи не мешкав.
Репутація її сім'ї у будинку де вона
мешкає добра, а діями відповідача
репутація була підірвана, їй дзвонили
представники банку і казали, що вона
зареєструвала в квартирі шахрая. На
плакатах найменування банку і його
логотип були виділені яскравою жовтою
фарбою і дуже звертали на себе увагу.

Свідок ОСОБА_5 пояснила у судовому
засіданні, що вона разом з ОСОБА_3
заходила у вказаний під'зд, коли вони
побачили плакати. Вони були розміщені
на першому поверсі прямо перед входом,
на другому поверсі і на квартирі
ОСОБА_3, яка мешкає на третьому поверсі
трохповерхового будинку. Позивач по
справі порядна людина, репутація сім'ї
бездоганна.

Як пояснив свідок ОСОБА_6, він є сусідом
ОСОБА_3, до нього пізно ввечері
приходили представники Приватбанку і
цікавилися хто мешкає у сусідній
квартирі, сусідів він знає як порядних
і чесних людей.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_4

Оскільки згідно з положеннями статті 277
ЦК України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, який не надав суду
жодного доказу до причетності позивача
ОСОБА_1 до вчинення ним шахрайських дій,
суд дійшов висновку, що відповідачем
поширено неправдиві відомості, які
вказують на причетність позивача до
кримінально-карних діянь, його
висловлювання спрямовані на навмисне
приниження честі, гідності, ділової
репутації позивача серед широкого кола
громадськості.

Відповідно до положень п.2 ст.16 ЦК
України, до загальних способів захисту
цивільних прав та інтересів
відноситься зокрема припинення дії,
яка порушує право та відшкодування
моральної шкоди. До спеціальних
способів захисту, які застосовуються
до всіх особистих немайнових прав,
відносяться відновлення порушеного
особистого права, спростування
недостовірної інформації, заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права, в тому числі
право на повагу до гідності та честі і
недоторканості ділової інформації.

Частиною 7 ст. 277 ЦК України встановлено,
що спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію у такий же спосіб,
у який вона була поширена.

Відповідно до абзацу другого п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи", якщо суд ухвалює
рішення про спростування поширеної
недостовірної інформації, то у
судовому рішенні, за необхідності, суд
може викласти текст спростування
інформації або зазначити, що
спростування має здійснюватися шляхом
повідомлення про ухвалене у справі
судове рішення, включаючи публікацію
його тексту. За загальним правилом,
інформація, що порочить особу, має бути
спростована у спосіб, найбільш
подібний до способу її поширення
(шляхом публікації у пресі,
повідомлення по радіо, телебаченню,
оголошення на зібранні громадян,
зборах трудового колективу,
відкликання документа тощо).

За таких підстав суд вважає за
необхідне зобов'язати відповідача ПАТ
КБ «Приватбанк» спростувати
інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 у
спосіб ідентичний способу її
поширення.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав
та полягає зокрема у приниженні честі,
гідності, а також ділової репутації
фізичної особи.

Приймаючи до уваги, що при розгляді
заявлених вимог позивача, судом
встановлено приниження честі,
гідності, ділової репутації позивача
саме публічним поширенням
недостовірної та негативної за змістом
інформації відповідачем ПАТ КБ
«Приватбанк», суд приходить до
висновку, що пред'явлені вимоги
позивача про стягнення з відповідача
моральної шкоди на висунутих ним
підставах є обґрунтованими і
підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування завданої моральної
шкоди, суд виходить із вимог розумності
та справедливості, моральних страждань
позивача і визначає його у розмірі 2500,00
гривень.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 68 Конституції України,
ст.ст. 16, 23, 201, 277, 278, 297, 302 ЦК України, ст.
471 Закону України "Про інформацію",
постановою Пленуму Верховного суду
України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи", ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-
215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК»
в сособі філії Запорізьке регіональне
управління про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати недостовірними, такими, що не
відповідають дійсності, ганьблять
честь, гідність і репутацію ОСОБА_1
відомості, поширені ПАТ КБ
«Приватбанк».

Зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк»
спростувати вказану інформацію, у
спосіб, аналогічний способу її
поширення.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у суму 2500
гривень, а також судові витрати у сумі
121,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Лисенко Л. І.