У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про стягнення
грошових коштів за договором
банківського обслуговування; за
зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_4 про визнання
недійсними договорів банківського
обслуговування за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від

19 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 травня
2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, у якому
просила стягнути з ПАТ «Універсал
Банк» на її користь

173 176,17 доларів США, що складається з
суми заборгованості з відсотками та 3%
річних від прострочення суми та
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
15 жовтня 2009 року між нею та ПАТ
«Універсал Банк» було укладено договір
банківського обслуговування фізичної
особи, за умовами якого вона доручила
банку здійснити договірне списання
коштів у сумі 158 583 доларів США з
поточного рахунку на депозитний
рахунок, що підтверджується її заявою
підтвердженням розміщення депозиту
фізичної особи від 10 серпня

2012 року. Зазначала, що 12 листопада 2012
року банк був зобов'язаний повернути їй
депозитні кошти із процентами на
загальну суму

161 973,38 доларів США шляхом перерахування
їх на її депозитний рахунок. Вказувала,
що банк ухиляється від повернення
коштів, чим порушує свої зобов'язання.

У листопаді 2013 року ПАТ «Універсал
Банк» звернулось до суду із зустрічним
позовом, у якому просило визнати
договір банківського обслуговування
фізичної особи від 15 жовтня 2009 року та
договір банківського вкладу від 10
листопада 2011 року, укладений у формі
заяви-підтвердження розміщення
депозиту фізичної особи, недійсними.

Свої зустрічні вимоги позивач
мотивував тим, що подана ним заява про
вчинення злочину та вирок Печерського
районного суду м. Києва у кримінальній
справі у своїй сукупності свідчать про
нелігітимність та нікчемність
правочинів, сторонами яких значаться
ОСОБА_4 та

ПАТ «Універсал Банк». Зазначає, що
договір між ними не був підписаний.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

22 травня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на
користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 175
590,24 доларів США та 3% річних від
простроченої суми у розмірі 6 277,95
доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ
«Універсал Банк» відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Універсал Банк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
первісного позову та про задоволення
зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, правильно
встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку
про те, що ПАТ «Універсал Банк» свої
зобов'язання за умовами договору від 15
жовтня 2009 року не виконало, чим
порушило права позивача, які
підлягають захисту, та правильно
застосував норми матеріального права
до правовідносин, які склались між
сторонами.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська