АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк О. А. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Перший Інвестиційний Банк" про захист
прав споживача шляхом визнання
договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що 26 квітня 2011 року
позивач уклав з відповідачем кредитний
договір, отримав картку, гроші і
договір почав виконуватися. Більше
одного року позивач добросовісно
користувався вказаними кредитними
коштами і сплачував необхідні суми
банку, але з 2013 року на його адресу від
відповідача стали надходити листи з
вимогами здійснити виплату кредитних
коштів за кредитним договором через
наявність заборгованості. Позивач
вважає вказане протиправним і
порушуючим його права як споживача, а
тому і звернувся в суд з позовом, в
якому просить суд визнати вказаний
договір недійсним, а також стягнути з
відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2014року у
задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року
між ОСОБА_2 та ПАТ «Перший
Інвестиційний Банк» було укладено
договір № 35387/1 про надання овердрафту
по картковому рахунку, відкритому
відповідно до договору № 35387 про
відкриття карткового рахунку, видачу
платіжної картки та її обслуговування
в рамках продукту «Кредитна картка».
ОСОБА_2 отримав картку, ліміт
овердрафту в сумі 10000 грн. під 28% річних
строком до 25 квітня 2012 року і договір
почав виконуватися. Більше одного року
позивач добросовісно користувався
вказаними кредитними коштами і
сплачував необхідні суми банку, але з
2013 року на його адресу від відповідача
стали надходити листи з вимогами
здійснити виплату кредитних коштів за
кредитним договором від 26 квітня 2011
року через наявність заборгованості.

Суд дійшов висновку, що позивач,
підписавши заяву-анкету на відкриття
та випуск банківських платіжних
карток, отримання кредитних коштів у
формі овердрафту підтвердив отримання
інформації, яка визначена в п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», в письмовому вигляді. А
саме: «підписанням цієї заяви - анкети
підтверджую, що Банк надав мені в
письмовій формі та в повному обсязі
інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Встановлено, що згідно п. 2.1. договору
вказано ліміт, що становить 10 000 грн. та,
відповідно до п. 1.3. договору, є
граничною (максимальною) сумою коштів
овердрафту, встановленого по
картковому рахунку, яка може
використовуватись позичальником. У п.
2.2. договору вказано відсоток за
користування овердрафту в межах
різних, визначених договором, періоди.
У п. 2.2.2. договору вказано відсоткову
ставку за користування простроченим
овердрафтом. У п. 3.2. договору визначено
розмір щомісячного мінімального
платежу тощо. Разом з тим, умовами п.п.
2.1., 2.1.1., 2.1.2., 2.2., 2.2.1., 2.2.2., З.1., 3.2, З.З., З.5.,
3.6., З.7., З.7.1., З.8., 3.9., 3.11., 3.12 договору
передбачені сукупна вартість кредиту,
відсоткова ставка за ним, вартість
супутніх послуг та фінансових
зобов'язань. Отже, умовами договору № 1
та договору передбачені усі необхідні
дані щодо умов кредитування.

Банк свої зобов'язання по договору
виконав, позичальник, отримав грошові
кошти для споживчих потреб.

Позивач протягом значного періоду часу
приймав умови договору та договору №1,
здійснюючи дії, що підтверджують
виконання таких договорів, А саме,
здійснював наступні оплати за
користування кредитом: 25 травня 2012 року
- 700 грн., 25 червня 2012 року - 651 грн., 25
липня 2012 року - 705 грн. 43 коп., 25 серпня 2012
року - 565 грн. 22 коп. Ці та інші платежі
підтверджуються випискою з його
рахунку та розрахунком вартості
заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що відсутність у позичальника
необхідних коштів не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання у розумінні
вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625
ЦК України прямо вказує, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами, оскільки це
прямо передбачено статтею 629 ЦК
України. Позивачем не надано жодного
належного та допустимого доказу, який
би свідчив, що кредитний договір є
недійсним чи удаваним, та не довів який
саме правочин приховав банк, та з яких
підстав, в чому полягає порушення
законодавства і його особистих прав до
чи після підписання договору.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт не погоджується з такими
висновками суду, вважає їх
безпідставними та такими, що не
відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач вказує на те, що, всупереч п.п.
2.5. Правил, згідно якого Банки
розробляють форму надання споживачу
достовірної інформації про умови
кредитування та орієнтовану сукупну
вартість кредиту, яка повинна бути
затверджена рішенням уповноваженого
органу банку та доведена до відома його
відповідних структурних підрозділів,
до суду першої інстанції відповідачем
не було надано жодного бюлетеня,
довідки, повідомлення установленої
форми. Вважає, що доказів того, що
відповідачем було надано всю необхідну
інформацію матеріали справи не
містять.

Однак, з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» відповідач
надавав позивачу повну інформацію,
визначену в п. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів». Так, в
матеріалах справи міститься підписана
позивачем заява-анкета на відкриття та
випуск банківських платіжних карток,
отримання кредитних коштів у формі
овердрафту (а.с. 47-48). Саме підписання
зазначеної заяви-анкети є
підтвердженням отримання повної
інформації.

Також, необґрунтованими та
недоведеними є посилання апелянта на
те, що у діях Банку щодо приховування
від позичальника дійсної вартості
кредиту вбачаються ознаки нечесної
підприємницької практики. Такі
припущення нічим не підтверджуються та
не є підставою для скасування
законного рішення.

Окрім цього апелянт визнає, що згідно
кредитного договору від 26 квітня 2011
року він отримав картку, гроші і більше
одного року добросовісно користувався
вказаними кредитними коштами і
сплачував необхідні суми банку. Таким
чином, вказані дії свідчать про згоду
апелянта з умовами договору. Як
вбачається з позовної заяви та
матеріалів справи апелянт не
погоджується із сумою заборгованості
за кредитним договором, проте це не є
підставою для визнання спірного
договору недійсним.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не доведено
тих обставини, на які він посилався як
на підставу своїх вимог, суд
обґрунтовано відмовив йому в
задоволенні позовних вимог.

Тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду. Крім
того, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
В.С. Городнича

Судді:
О.П. Варенко

О.В. Лаченкова