АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/689/14
Головуючий у 1й інстанції - Нощенко І.С.
Справа № 2-1623/11
Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів -
Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 квітня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
вартості 1/3 частини домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з
позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення вартості 1/3 частини
домоволодіння. В позовній заяві
посилався на те, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 грудня 2004 року
за ним визнано право власності на 1/3
частину домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 жовтня 2010 року у
виділі 1/3 частини зазначеного
домоволодіння в натурі ОСОБА_2 було
відмовлено. Оскільки в натурі виділити
належну йому частку неможливо ОСОБА_2
просив стягнути солідарно з
відповідачів матеріальну компенсацію
за належну йому частку домоволодіння в
розмірі 46 127 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 матеріальну
компенсацію вартості належної йому 1/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1 у сумі 46
127 гривень, вирішено питання розподілу
судових витрат.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 серпня 2012 року визнано право
власності в рівних частках за ОСОБА_1,
ОСОБА_3 на 1/3 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, тобто за кожним по 1/6 частині
вказаного домоволодіння. Припинено
ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити, а рішення
суду - скасувати, у зв'язку з чим
постановити нове рішення про відмову
у задоволенні вказаних позовних вимог,
на підставі ст. 309 ЦПК України з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від
11 жовтня 2010 року встановлено, що згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №984-08 немає технічної
можливості визначити варіанти поділу
спірного домоволодіння з урахуванням
часток власності: 1/3 частки, 1/3 частки та
1/3 частки, оскільки на 1/3 частку буде
приходитись лише 18,5 кв.м., що не
відповідає вимогам п.п.2.24 БДН В.2.2.-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення»,
так як співвласникам необхідно
виділяти кожному не менше 22 кв.м. Крім
того, суд першої інстанції посилався на
те, що ОСОБА_2 бажає отримати грошову
компенсацію вартості своєї частки в
спірному будинку, доводи відповідачів
про те, що у них відсутні грошові кошти
на грошову компенсацію позивачу не
ґрунтуються на законі.

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони не
відповідають матеріалам справи та
вимогам діючого законодавства.

Так, ч.1 ст. 319 ЦК передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
сторонам на праві власності належить
по 1/3 частині домоволодіння АДРЕСА_1.

Виділ належної позивачу частки в
будинку в натурі є неможливим.

Згідно з положеннями ст.358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Статтею 364 ЦК встановлено, що
співвласник має право на виділ у
натурі, частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

У той же час відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК
власник не може використовувати право
власності на шкоду правам та свободам
громадян.

Судом встановлено, що згоди між
сторонами щодо сплати компенсації у
розмірі 46 127 грн. не досягнуто.

У спірному будинку проживають
відповідачі, які визнають право
позивача на належну йому частку в
будинку й не створюють перешкод у
користуванні нею. Відповідачі ОСОБА_1,
ОСОБА_3 не згодні компенсувати вартість
частки майна іншого співвласника, тому
що неспроможні сплатити позивачу
грошову компенсацію за його частку в
будинку у розмірі 46 127 грн., оскільки їх
доходи є незначними, стягнення з них
коштів може призвести до необхідності
реалізації виконавчою службою їх
часток домоволодіння та позбавлення їх
житла.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
обмежив права відповідачів та залишив
поза увагою доводи відповідачів щодо
відсутності можливості сплатити
грошову компенсацію за 1/3 частку
будинку, не звернув уваги на те, що
правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Колегія суддів вважає, що є
неприпустимим - стягнення грошової
компенсації частки позивача, який
бажає виділу, з відповідачів, які
сплатити таку компенсацію неспроможні,
та визнання за останніми усупереч їх
волі права власності на частку
позивача, так як це є використанням
одним співвласником свого права
власності на шкоду іншим
співвласникам.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
безпідставно стягнув з ОСОБА_1, ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 матеріальну
компенсацію вартості належної йому 1/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1 у сумі 46
127 гривень і вважає за необхідне
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року
та додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 серпня 2012 року скасувати, та
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення вартості
1/3 частини домоволодіння,
задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року
та додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 серпня 2012 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
вартості 1/3 частини домоволодіння -
відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: