У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куцина М. М.

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г. Г.

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 10 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк" про захист прав споживача
та визнання окремої частини правочину
недійсною, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ПАТ "Акцент-Банк" про захист прав
споживача та визнання окремої частини
правочину недійсною.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 6
березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«А-Банк» було складено заяву
позичальника №
А332СС9FDE0107 , яка разом із Умовами та
правилами надання банківських послуг
складає договір про надання споживчого
кредиту. За умовами вказаного договору
позивачці було надано кредит на
споживчі цілі в сумі 20000 грн. зі сплатою
0,01% на місяць (тобто 0,12% річних), строком
користування до 15.03.2014р. Абзацом 8 заяви
позичальника №
А332СС9FDE0107 від 16.03.2011р. встановлено, що
при порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту,
позичальник сплачує банку пеню, розмір
якої встановлений Умовами та правилами
за кожен день прострочки. Пунктом 5.1.
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які є складовою частиною
Умов та правил надання банківських
послуг встановлено, що у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом
Позичальник сплачує Банку пеню в
розмірі 1,25% від суми простроченої
заборгованості за Кредитом за кожен
день прострочення, але не менше 1
(однієї) гривні. Однак, позивач вважає,
що така умова договору включена до
нього безпідставно без урахування
вимог закону та є несправедливою.

Просила визнати несправедливою
умовою договору пункт 5.1 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), що разом з
заявою позичальника та тарифами
складають кредитно-заставний договір
№ A332CC9FDE0107 від 16 березня 2011 року,
укладений між ПАТ "Акцент-Банк" та нею,
а також визнати ввказаний пункт
недійсним.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 10 вересня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк" про захист прав споживача
та визнання окремої частини правочину
недійсною - відмовлено.

Не погодившись з рішенням
місцевого суду позивач ОСОБА_1
оскаржила його в апеляційному порядку,
вважаючи, що таке є не об'єктивним, не
обґрунтованим, винесеним із грубим
порушенням норм матеріального права та
не повним з'ясуванням обставин, що
мають істотне значення для справи, а
тому просила дане рішення скасувати і
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
відмовляючи у задоволенні позову судом
першої інстанції не застосовано
положення ч. 5 ст. 11 та ст. 18 ЗУ «Про
захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215,
ч. 2 ст. 627 ЦК України. На думку апелянта
умова договору пункт 5.1 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), що разом з
заявою позичальника та тарифами
складають кредитно-заставний договір
№ A332CC9FDE0107 від 16 березня 2011 року,
укладений між ПАТ "Акцент-Банк" є
несправедливою у зв'язку з чим просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Гриниха Т.Ю. в
суді апеляційної інстанції вважає
рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.

Інші особи в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися.
Судова колегія вважає, що на підставі
ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути
справу без їх участі, так як вони
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи та їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Встановлено, що 6 березня 2011 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «А-Банк» було
складено заяву позичальника №
А332СС9FDE0107, яка разом із Умовами та
правилами надання банківських послуг
складає договір про надання споживчого
кредиту. За умовами вказаного договору
позивачці було надано кредит на
споживчі цілі в сумі 20000 грн. зі сплатою
0,01% на місяць (тобто 0,12% річних), строком
користування до 15.03.2014р. Абзацом 8 заяви
позичальника № А332СС9FDE0107 від 16.03.2011р.
встановлено, що при порушенні
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту, позичальник сплачує банку
пеню, розмір якої встановлений Умовами
та правилами за кожен день прострочки.
Пунктом 5.1. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які є складовою частиною
Умов та правил надання банківських
послуг встановлено, що у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом
Позичальник сплачує Банку пеню в
розмірі 1,25% від суми простроченої
заборгованості за Кредитом за кожен
день прострочення, але не менше 1
(однієї) гривні.

Банк свої зобов'язання по указаному
кредитному договору виконав, надавши
Позивачу грошові кошти, про що свідчить
підписана клієнтом Заява на видачу
готівки № 4.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач був ознайомлений і згоден з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка», Банком надана
повна інформація про умови
кредитування, що підтверджується
підписом Відповідача в Заяві
Позичальника №А332СС9FDE0107, а також
Довідкою про умови кредитування
А-Банку та сукупність споживчого
кредиту від 16.03.2011 р. Крім того, Позивач
підписав АНКЕТУ-ЗАЯВУ про приєднання
до Умов і Правил надання банківських
послуг у А-Банку від 16.03.2011 року, де
вказано, що даний документ надавався
йому у письмовому вигляді, і він
згідний з його умовами .

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів" до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими:

- для надання кредиту необхідно
передати як забезпечення повну суму
або частину суми кредиту чи
використати її повністю або частково
для покладення на депозит, або викупу
цінних паперів, або інших фінансових
інструментів, крім випадків, коли
споживач одержує за таким депозитом,
такими цінними паперами чи іншими
фінансовими інструментами таку ж або
більшу відсоткову ставку, як і ставка
за його кредитом;

- споживач зобов'язаний під час
укладення договору укласти інший
договір з кредитодавцем або третьою
особою, визначеною кредитодавцем, крім
випадків, коли укладення такого
договору вимагається законодавством
та/або коли витрати за таким договором
прямо передбачені у складі сукупної
вартості кредиту для споживача;

- передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки;

- встановлюються дискримінаційні
стосовно споживача правила зміни
відсоткової ставки.

У відповідності до правил ст. 551 ЦК
України розмір неустойки в т.ч. і у
вигляді пені за невиконання грошового
зобов'язання може встановлюватися у
договорі, а у випадку коли він явно
перевищує збитки, може бути зменшений
судом за наявності обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Позивач добровільно вибрав саме цей
банк, саме такі умови договору на
отримання кредиту і тому у суду першої
та апеляційної інстанції відсутні
підстав для визнання недійсним умов
про сплату пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань позичальником.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
положення ст.18 Закону України
"Про захист прав споживачів", не можуть
бути застосовані до кредитних
правовідносин, оскільки регулюють
правовідносини, що виникли між
споживачем і Продавцем (виконавцем,
виробником).

Судова колегія апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що Рішення
Конституційного суду від 11.07.2013
року № 7-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень другого речення преамбули
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а також ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» не
можуть бути застосовані при вирішені
спору між сторонами щодо кредитного
договору № A332CC9FDE0107 від 16.03.2011 р.,
оскільки у вищенаведеному рішенні
Конституційного суду чітко прописано,
що Закон України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" поширюється на
правовідносини, суб'єктами яких є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності. В
даному рішення суд роз'яснює правила,
які застосовуються до кредитних
правовідносин між юридичними особами і
підприємцями.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 10 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили, шляхом подачі
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: