АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7007/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщев С. С. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Чорноморський банк розвитку та
реконструкції» на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 червня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства
«Чорноморський банк розвитку та
реконструкції» про визнання
правочинів недійсними, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що між
сторонами у справі укладені кредитні
договори № 1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від
19 лютого 2008 року та № 1306/0818-30 на суму 777
700 грн. від 25 лютого 2008 року на придбання
квартир № 85 та № 84, що розташовані за
адресою м.Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, буд. 118, корп.1, які
були передані в ці ж дати ОСОБА_2
відповідно до нотаріально посвідчених
договорів в іпотеку в забезпечення
зобов'язань за вказаними кредитними
договорами.

14 липня 2010 року АКБ «Чорноморський банк
розвитку та реконструкції»
перейменовано в ПАТ «Чорноморський
банк розвитку та реконструкції».
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 серпня 2013 року, визнано
недійсними з моменту укладання
договори іпотеки укладені між ОСОБА_2
та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та
реконструкції» від 19 лютого 2008 року та
25 лютого 2008 року, оскільки правочини
були вчинені фізичною особою - ОСОБА_2,
який на момент укладання спірних
договорів не міг усвідомлювати своїх
дій та керувати ними. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 березня 2013 року
та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 серпня
2013 року залишено без змін. На підставі
наявної в матеріалах справи судової
психіатричної експертизи, судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
позивач просив суд визнати недійсними
з моменту укладання кредитні договори
№ 1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від 19 лютого
2008 року та № 1306/0818-30 на суму 777 700 грн. від
25 лютого 2008 року, укладені між ним та
ПАТ «Чорноморський банк розвитку та
реконструкції», як укладені особою, яка
на момент укладання спірних договорів
не могла усвідомлювати своїх дій та
керувати ними.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
(а.с.71-72).

Визнано недійсним з моменту укладання
кредитний договір № 1306/0818-23 на суму 333 300
грн. від 19 лютого 2008 року укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ «Чорноморський банк
розвитку та реконструкції».

Визнано недійсним з моменту укладання
кредитний № 1306/0818-30 на суму 777 700 грн. від
25 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_2
та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та
реконструкції».

Не погодившись з рішенням суду від 04
червня 2014 року ПАТ «Чорноморський банк
розвитку та реконструкції» звернувся
до суду з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм цивільного права, просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки не ґрунтується на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в
сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
, суд першої інстанції прийшов до
висновку про доведеність вимог на які
посилається відповідач відповідно до
положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду першої інстанції не є
можливим.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Судом встановлено, що між сторонами
у справі укладені кредитні договори №
1306/0818-23 на суму 333 300 грн. від 19 лютого 2008
року та № 1306/0818-30 на суму 777 700 грн. від 25
лютого 2008 року на придбання квартир №
85 та № 84, що розташовані за адресою
м.Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 118, корп.1 (а.с. 5-11),
передані відповідачу відповідно до
нотаріально посвідчених договорів в
іпотеку в забезпечення виконання
зобов»язань за вищевказаними
кредитними договорами.

14 липня 2010 року АКБ «Чорноморський
банк розвитку та реконструкції»
перейменовано в ПАТ «Чорноморський
банк розвитку та реконструкції».

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 26 березня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 серпня 2013 року визнано
недійсними з моменту укладання
договори іпотеки, укладені між ОСОБА_2
та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та
реконструкції» від 19 лютого 2008 року та
25 лютого 2008 року, оскільки правочини
були вчинені фізичною особою - ОСОБА_2,
який на момент укладання спірних
договорів не міг усвідомлювати своїх
дій та керувати ними (а.с.11-13). Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 березня 2013 року
та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 серпня
2013 року залишено без змін (а.с. 14-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України в
п.16 постанови від 6 листопада 2009р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням, як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Хоча висновок експертизи в такій
справі є лише одним із доказів і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення такого
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з висновків
судово-психіатричної експертизи № 85
від 21 серпня 2012 року, яка була проведена
під час розгляду іншої цивільної
справи.

Разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи, судово-психіатрична
експертиза в рамках розгляду наявної
цивільної справи не проводилась,
відповідних клопотань для її
призначення, з метою визначення стану
ОСОБА_2 на момент укладення оспорюваних
правочинів, за наявності якого можна
визнати дані кредитні договори
недійсними на підставі статті 225
Цивільного кодексу України, матеріали
справи не містять.

При цьому суд першої інстанції у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не дав оцінки тій обставині, що
експертиза проведена не в рамках даної
цивільної справи, не за правилами ст. 143
ЦПК України, не може вважатись
висновком експерта в розумінні ст. ст.
66, 144 ЦПК України, а є лише письмовим
доказом (ст. 64 ЦПК України), який
підлягає оцінці згідно вимог ст. 212 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 145 ЦПК України
призначити таку експертизу суд може
лише за клопотанням однієї із сторін по
справі.

Таким чином на підставі наданих
позивачем доказів неможливо зробити
висновок про визнання недійсними
правочинів, та колегія суддів виходить
із того, що позивачем не доведено
абсолютної неспроможності його при
укладенні правочинів усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що правові підстави для
визнання кредитних договорів № 1306/0818-23
на суму 333 300 грн. від 19 лютого 2008 року та
№ 1306/0818-30 на суму 777 700 грн. від 25 лютого
2008 року недійсними, на підставі ч.1 ст. 225
Цивільного кодексу України, відсутні.

З урахуванням вищезазначеного
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Чорноморський банк розвитку та
реконструкції»- задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Чорноморський банк
розвитку та реконструкції» про
визнання правочинів недійсними -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова