інстанції - Клименко А.ЯюНомер
провадження 22-ц/788/98/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу судді Зарічного районного
суду м. Суми від 10 грудня 2013 року про
забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н
о в и л а :

28.11.2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Зарічного районного суду м. Суми з
заявою про забезпечення позову, яку
обґрунтовує тим, що ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
26 листопада 2013 року його цивільний
позов в кримінальній справі до ОСОБА_5
про стягнення 38684,26 грн. на
відшкодування майнової шкоди і 150000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
завданих злочином залишено без
розгляду і скасовано накладений в ході
досудового слідства у кримінальному
провадженні арешт на майно ОСОБА_5,
зокрема на гроші в сумі 85 грн., перстень
із золота 583 проби вагою 16,2 гр., а також
автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_3 та
квартиру АДРЕСА_1 внаслідок звільнення
ОСОБА_5 від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК
України на підставі п. «в» ст. 1,6 Закону
України «Про амністію у 2011 році» та
закриття кримінального провадження
щодо ОСОБА_5 В зв'язку з цим просив суд,
накласти арешт на майно, що належить
ОСОБА_5, а саме: квартиру за адресою
АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_3
та накласти арешт на заробітну плату,
яку отримує ОСОБА_5, працюючи
менеджером у ПВКП «Джокер».

Ухвалою судді Зарічного районного суду
м. Суми від 10.12.2013 року заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову задоволено
частково.

Накладено арешт на заробітну плату, яку
отримує ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, урож.
АДРЕСА_2 працюючи менеджером у ПВКП
«Джокер» у межах ціни позову. В
задоволенні інших вимог відмовлено.

В аеляційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду
та постановити нову ухвалу, якою
накласти арешт на майно, що належить
ОСОБА_5, а саме: квартиру за адресою
АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_3
та накласти арешт на заробітну плату,
яку отримує ОСОБА_5, працюючи
менеджером у ПВКП «Джокер». В доводах
апеляційної скарги зазначає, що суд
безпідставно відмовив в накладенні
арешту на майно ОСОБА_5, не зазначив в
ухвалі ідентифікаційний номер
боржника та порядок виконання
забезпечення позову при накладенні
арешту на його заробітну плату, що
унеможливлює її виконання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи і перевіривши ухвалу суду,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, так як питання
забезпечення позову було вирішено
судом першої інстанції з порушенням
норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 05.08.2013 року ОСОБА_5 звільнено
від кримінальної відповідальності
передбаченої ст. 296 ч. 2 КК України
відповідно до ст. 1 п. «в» ст.ст. 6-8 Закону
України «Про амністію у 2011 році» від 08
липня 2011 року. Кримінальне провадження
№0000007, відносно ОСОБА_5 за ст. 296 ч. 2
КК України закрито.

Ухвалою колегії суддів з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Сумської області від 26 листопада 2013
року апеляційну скаргу потерпілого
ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу
Зарічного районного суду м. Суми від 05
серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 скасовано та
ухвалено нову ухвалу.

Звільнено ОСОБА_5 від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК
України на підставі п. «в» ст. 1, ст. 6
Закону України «Про амністію у 2011
році», а дане кримінальне провадження
щодо ОСОБА_5 закрито.

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення 38684,26 грн. на відшкодування
майнової шкоди і 150000 грн. на
відшкодування моральної шкоди
залишено без розгляду.

Скасовано накладений в ході досудового
слідства у даному провадженні арешт на
майно ОСОБА_5, зокрема - на грошові кошти
в сумі 85 грн., перстень із золота 583
проби вагою 16,20 гр., а також на
автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_3 і на
квартиру АДРЕСА_1

З даною заявою про забезпечення позову
ОСОБА_3 звернувся до суду 28.11.2013 року, а
позовну заяву до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди завданої злочином
в порядку цивільного судочинства подав
29.11.2013 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 152 ЦПК
України суд може забезпечити позов до
подання позовної заяви тільки з метою
запобігання порушенню прав
інтелектуальної власності. За іншими
категоріями спорів забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження в справі, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Суд першої інстанції зазначених вимог
не дотримався та прийняв до розгляду
заяву про забезпечення позову до
подання позовної заяви, розглянувши її
з порушенням строку, передбаченого ч. 1
ст. 153 ЦПК України, хоча така заява
згідно вимог ч. 8 ст. 153 ЦПК України
підлягала поверненню позивачу з
роз'ясненням права подати заяву про
забезпечення позову суду в провадженні
якого перебуває відповідна позовна
заява.

Однак, враховуючи, що 29.11.2013 року ОСОБА_3
подав до Зарічного районного суду м.
Суми відповідну позовну заяву та 09.12.2013
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди завданої злочином відкрито
провадження, зазначене порушення норм
процесуального права не є підставою
для скасування оскаржуваної ухвали.

Проте питання забезпечення позову по
суті судом першої інстанції також було
вирішено з порушенням норм
процесуального права, які є підставою
для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпеченні
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має право брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

З позову, який просить забезпечити
ОСОБА_3 вбачається, що він просить
стягнути з ОСОБА_5 солідарно з іншими
співучасниками скоєного злочину на
його користь майнову шкоду в сумі 38684,26
грн. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн.,
яка завдана йому під час скоєння
злочину.

Враховуючи зміст позовних вимог, є
підстави для забезпечення позову
шляхом накладення арешту на майно, що
належить відповідачеві. Однак,
враховуючи, що з часу скасування
арешту, накладеного на автомобіль
ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_3 і квартиру АДРЕСА_1
належних ОСОБА_5, під час провадження в
кримінальній справі, пройшло два
місяці і доказів, що вказане майно
належить відповідачу на праві
власності і на даний час, колегії
суддів не надано, заява про
забезпечення позову підлягає
частковому задоволенню шляхом
накладення арешту на майно, що належить
ОСОБА_5, але без його визначення, в межах
ціни позову.

В той же час вимога позивача накласти
арешт також і на заробітну плату ОСОБА_5
в даному випадку задоволенню не
підлягає. Заробітна плата є щомісячним
платежем та засобом існування
відповідача, накладення на неї арешту
обмежить останнього в її отриманні та
витрачанні, поставить в скрутне
матеріальне становище не тільки
відповідача, а і членів його сім'ї, які
перебувають у нього на утриманні. Так, з
ухвали колегії суддів з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Сумської області від 26 листопада 2013
року відносно ОСОБА_5 вбачається, що
останній має на утриманні малолітнього
сина, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того такий вид
забезпечення позову є передчасним з
огляду на те, що на даний час немає
відомостей про відсутність у
відповідача майна чи грошових коштів,
на яке може бути звернуто стягнення, у
випадку задоволення позову.

Суд першої інстанції зазначеного не
врахував та помилково задовольнив
вимогу позивача про накладення арешту
на заробітну плату ОСОБА_5 та відмовив в
задоволенні заяви в частині накладення
арешту на майно відповідача. Отже,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про часткове задоволення заяви
ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 2, 312 ч. 1 п. 2,
314-315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Зарічного районного суду
м. Суми від 10 грудня 2013 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову
задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить на
праві власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в межах
ціни позову 188 684,26 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -