Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Оніпко О.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй
І.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубровицького районного суду
від 21 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
надання права на спадкування та
усунення спадкоємця від права на
спадкування,

В С Т А Н О
В И Л А:

В липні 2012 року ОСОБА_2, після смерті
свого рідного брата ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до суду з
позовом до спадкоємців першої черги за
законом, а саме: своєї матері - ОСОБА_3 та
племінниці - ОСОБА_1 про надання права
на спадкування та усунення спадкоємця
від права на спадкування.

Рішенням Дубровицького районного суду
від 21 листопада 2013 року позов
задоволено: усунуто від права на
спадкування за законом ОСОБА_1 після
смерті її батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_5 - спадкоємицею
другої черги - право на спадкування
разом із спадкоємцями першої черги
після ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Забезпечення позову шляхом заборони
нотаріусам Дубровицького районного
нотаріального округу вчиняти будь-які
дії щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину відносно спадкового майна
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно
ухвали суду від 10 серпня 2012 року
скасовано.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Стверджувала, що судом першої
інстанції всупереч вимогам ч.3 ст. 61 ЦПК
України не було враховано рішення
апеляційного суду від 22 червня 2012 року,
яке набрало законної сили, яким
встановлено, що її батько ОСОБА_4
проживав з матір'ю, сторонньої
допомоги, зокрема від неї - ОСОБА_1, не
потребував, був працездатний та за 4
місяці до смерті працював верстатником
деревообробного цеху ТзОВ «Тиса».

Зазначала, що в оскаржуваному рішенні
зазначено, що позивач - сестра
спадкоємця, починаючи з 2005 року
надавала йому матеріальну допомогу,
купувала продукти харчування, речі,
ліки, готувала їжу і т.д., однак в 2005-2007
роках ОСОБА_4 не був у безпорадному
стані, а суд звичайні родинні відносини
сестри і брата розцінив, як допомогу в
безпорадному стані.

________________________________________________________________________
____________________________________

Справа № 1706/1232/12
Головуючий у 1-й
інст. - Сидоренко З.С.

Провадження №22-ц/787/263/2014р.
Доповідач -
Боймиструк С.В.

Вказувала, що така турбота сестри за
брата була вдячністю за її проживання
з сім'єю в належному спадкодавцю
будинку.

Зазначала, що покликаючись на висновок
експертизи №53 про те, що «за певний час
до останньої госпіталізації 13 квітня
2008 року ОСОБА_4 в силу того, що у нього на
той час розвинулись ускладнення
основного захворювання, певним чином
потребував сторонньої допомоги по
догляду, харчуванню тощо», місцевий суд
вказав не увесь його зміст, а саме, що:
«Визначити вказаний проміжок часу
експертна комісія не має можливості
через відсутність даних про динамічне
спостереження за ОСОБА_4 у
міжгоспіталізаційний період».

Доводила, що з листка первинного огляду
зав. відділенням ОСОБА_6,
лікарів-психіатрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8
комунального закладу обласної
психіатричної лікарні в с. Орлівка
Сарненського району вбачається, що
ОСОБА_4 поступив на лікування 13 квітня
2008 року в супроводі родичів, за два дні
до звернення в лікарню до нього
викликали невропатолога по причині, що
перестав нормально ходити, що свідчить
про те, що ОСОБА_4 не перебував тривалий
час в безпорадному стані.

Вважала, що судом безпідставно не
застосовано строки позовної давності,
а посилання суду на неможливість
позивачкою визначити належного
відповідача, як мотив визнання
поважності причини пропуску нею строку
позовної давності, є абсурдним.

Враховуючи наведене, просила рішення
Дубровицького районного суду від 21
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позову за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому просила
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Як вбачається з поданого клопотання
про відкладення справи, ОСОБА_2 не
з'явилась до суду в зв'язку з викликом
її адвоката на проведення слідчих дій.
Така причина її неявки не є поважною.
Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, строк дії договору з адвокатом
про представництво та надання правової
допомоги закінчився 31 грудня 2013 року, а
інших документів про його продовження
стороною не подано (а.с.35).

ОСОБА_3 у встановленому законом
порядку, завчасно була повідомлена про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явилася і причин неявки суду
не повідомила, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
відповідачів.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та надаючи
позивачці право на спадкування, а
відповідачку усуваючи від спадщини,
суд першої інстанції виходив з того, що
спадкодавець ОСОБА_4 був безпомічним та
потребував сторонньої допомоги, за
якою звертався до доньки ОСОБА_1, яка
ігнорувала наявність родинних
стосунків з батьком та ухилялась від
надання такої допомоги, яку надавала
позивачка.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення заявлених позовних
вимог про усунення від права на
спадкування має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Виходячи зі змісту наведених норм,
необхідною умовою їх застосування є
встановлення фактів перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво, ухилення спадкоємця від
надання допомоги та потребу
спадкодавця в допомозі від цієї особи,
а також надання такої допомоги
спадкодавцю позивачкою протягом
тривалого часу.

Висновків про існування таких фактів
місцевий суд дійшов з порушенням
закону.

Відповідно до роз'яснень даних в п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „ Про судову практику у
справах про спадкування " № 7 від 30
травня 2008 року „ безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час смерті спадкодавець ОСОБА_4 мав вік
48 років, тобто не був особою похилого
віку, а також інвалідом або
непрацездатним в силу закону (ст.26 „ЗУ
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування") чи за висновком
медико-соціальної експертної комісії.

Висновком судово-медичної експертизи
№ 53 від 16 серпня 2013 року, яка
проводилась за медичними документами
ОСОБА_4, питання про тяжкість його
захворювання не вирішувалось. Висновок
про потребування ОСОБА_4 стороннього
догляду експертною комісією
обумовлено певним часом до останньої
госпіталізації 13 квітня 2008 року та за
певних умов, які точно не визначені.
Щодо визначення безпорадного стану, то
зазначено, що таке питання виходить за
межі компетенції судмедекспертизи
(а.с.118-122).

Тобто, висновок експертизи не є
категоричним щодо тяжкості
захворювання ОСОБА_4, його
безпорадності і потребування ним
стороннього догляду протягом
тривалого часу та як будь-який доказ
підлягав оцінці в сукупності з іншими
доказами в справі.

Ухилення спадкоємця від надання
допомоги спадкодавцеві, який її
потребував, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню
судом питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб, чи
мав спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Та обставина, що сторони не
спілкувалися протягом тривалого часу,
не свідчить про факт умисного ухилення
від надання допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду від 22
червня 2012 року, яке набрало законної
сили, в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення від спадкування,
яким в позові відмовлено, встановлено,
що спадкодавець ОСОБА_4 проживав разом
з своєю матір'ю ОСОБА_3, сторонньої
допомоги від доньки ОСОБА_1 не
потребував, був працездатний та за 4
місяці до смерті працював верстатником
деревообробного цеху ТзОВ «Тиса», а
також не встановлено умисних винних
дій відповідачки по ухиленню від
надання спадкодавцеві допомоги.

Отже, з наведеного вбачається, що
підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК
України, для усунення ОСОБА_1 від права
на спадкування після смерті її батька
ОСОБА_4 немає і він до своєї смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2 не був тривалий час у
безпорадному стані, а тому та допомога,
що надавалась йому сестрою, позивачкою
в справі, не може слугувати підставою
для спадкування разом із спадкоємцями
першої черги відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК
України.

Оскільки відпали підстави для
забезпечення позову, в виді заборони
нотаріусам Дубровицького
нотаріального округу вчиняти будь-які
дії щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину відносно спадкового майна
ОСОБА_4, то ухвала від 10 серпня 2012 року
підлягає до скасування.

Щодо твердження апелянта про
безпідставне поновлення судом
позивачці строку позовної давності та
не застосування наслідків його
пропуску, то необхідності в його
застосуванні немає, оскільки позов є
безпідставним по суті.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314,
316-317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 21 листопада 2013 року скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позову про
надання права на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та
усунення від права на спадкування
спадкоємця за законом - ОСОБА_1, після
смерті ОСОБА_4 - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову
накладені ухвалою Дубровицького
районного суду від 10 серпня 2012 року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

судді: