Справа пр. №2/756/5270/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого
судді - Андрейчука Т.В.

при
секретарі - Ліщенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" про зміну формулювання
причини звільнення та стягнення
одноразової грошової допомоги при
звільненні, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку
цивільного судочинства з позовом до
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль") про
зміну формулювання причини звільнення
та стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні.

Свої позовні вимоги позивач
мотивував тим, що з 17 травня 2004 року до 09
вересня 2014 року він працював на різних
посадах в ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль".

Наказом ДП "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" від 09 вересня 2014
року №11-07/101011/п ОСОБА_1 був звільнений з
роботи за власним бажанням, за ст. 38
КЗпП України.

Своє звільнення, проведене за
ст. 38 КЗпП України, позивач вважає
незаконним, оскільки у своїй заяві він
просив звільнити його у зв'язку з
виходом на пенсію, що надало б йому
право на отримання одноразової
грошової допомоги при звільненні у
розмірі семи посадових окладів,
передбаченої Положенням про виплату
одноразової допомоги працівникам
підприємства, які виходять на
пенсію, що є додатком до Колективного
договору між адміністрацією та
профспілками ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" на 2014 рік.

Вважаючи, що відповідач
повинен був звільнити його за ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію,
позивач просив суд змінити
формулювання причини звільнення, а
також стягнути з ДП "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" на його користь
одноразову грошову допомогу при
звільненні у сумі 24325,00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, просив суд їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечував, обґрунтовуючи це тим, що
його довіритель звільнив позивача за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у
строк, про який він просив. Представник
відповідача зазначив, що, зважаючи на
те, що ОСОБА_1 23 грудня 2003
року уже був звільнений з роботи за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію за вислугу років, яку він
продовжує отримувати, роботодавець не
вправі був звільняти позивача за
ст. 38 КЗпП України з причини виходу на
пенсію за віком. З цих підстав
представник ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
просив суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши пояснення
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, з 17 травня 2004 року до 09
вересня 2014 року ОСОБА_1 працював на
різних посадах в ДП "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль". Зокрема, з 20
червня 2014 року позивач обіймав
посаду оператора технічних засобів
контролю на безпеку служби з контролю
пасажирів на безпеку департаменту
контролю на безпеку служби авіаційної
безпеки ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (а. с.
8-13).

Наказом генерального
директора ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" від 09 вересня 2014 року
№11-07/101011/п ОСОБА_1 був звільнений з
роботи за власним бажанням, за
ст. 38 КЗпП України (а. с. 14).

Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Аналіз цієї норми свідчить
про те, що у цілому ряді випадків
законодавець зобов'язує роботодавця
провадити звільнення працівника у
строк, про який він просить, тобто мова
йде про скорочення
двотижневого строку. Таке розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника вважається звільненням за
власним бажанням з поважних причин.

Відповідно до Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, у випадку звільнення працівника з
роботи за власним бажанням з поважної
причини у трудовій книжці робиться
запис з зазначенням цієї причини. Тобто
у випадку звільнення особи за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
роботодавець вказує цю причину
звільнення у трудовій книжці
працівника.

У своїй заяві про звільнення
з роботи за власним бажанням ОСОБА_1
вказав, що причиною звільнення є вихід
на пенсію за віком (а. с. 21), а тому він
стверджував, що роботодавець повинен
був провести звільнення за ст. 38 КЗпП
України з обов'язковим зазначенням
цієї причини в наказі про звільнення та
трудовій книжці. Це б надало позивачеві
право на отримання одноразової
грошової допомоги при звільненні у
розмірі семи посадових окладів,
передбаченої Положенням про виплату
одноразової допомоги працівникам
підприємства, які виходять на пенсію,
яке є додатком до Колективного
договору між адміністрацією та
профспілками ДП "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" на 2014 рік (а. с. 39-38).

Ст. 2 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" визначено, що за
цим Законом призначаються пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

За приписами ст. 7 цього ж
Закону звернення за призначенням
пенсії може здійснюватися у будь-який
час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по
інвалідності призначаються
незалежно від того, припинено роботу на
час звернення за пенсією чи вона
продовжується. Пенсії за вислугу років
призначаються при залишенні роботи,
яка дає право на цю пенсію.

Ст. 6 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" передбачено, що
особам, які мають одночасно право на
різні державні пенсії, призначається
одна пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії або каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини чи при
виконанні інших обов'язків військової
служби, або внаслідок захворювання,
пов'язаного з перебуванням на фронті чи
з виконанням інтернаціонального
обов'язку.

З системного аналізу
наведених норм Закону України "Про
пенсійне забезпечення" та
ст. 38 КЗпП України вбачається, що особи,
які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, і
вийшли на пенсію, а через деякий час
працевлаштувалися, підлягають
звільненню за власним бажанням не з
причини виходу на пенсію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
на підставі ст. 54 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" набув право на
пенсію за вислугу років та був
звільнений з роботи за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.
На даний час позивач продовжує
отримувати пенсію за вислугу років та з
заявами про переведення на інший вид
пенсії до територіальних органів
Пенсійного фонду України не звертався,
що підтверджується матеріалами
пенсійної справи ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
правомірно звільнило позивача з роботи
за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України не з причини виходу на пенсію, а
тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити.

З огляду на вищенаведене,
відповідно до ст. ст. 21, 38 Кодексу
законів про працю України,
ст. ст. 2, 6, 7 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, та, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1
до Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про
зміну формулювання причини звільнення
та стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду міста Києва через
Оболонський районний суд міста Києва
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Т.В. Андрейчук