У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
виселення за касаційною скаргою ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 8
вересня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 14
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернулася до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що вона на підставі
договору дарування від 16 травня 2003 року
є власником квартири АДРЕСА_1.

Попереднім власником цієї квартири був
ОСОБА_7 на підставі договору дарування
від 9 квітня 1992 року.

Посилаючись на те, що в квартирі після
укладення договору дарування
залишилися проживати відповідачі, які
добровільно виселитися не бажають, чим
чинять перешкоди у користуванні
квартирою, просила суд задовольнити
позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 8 вересня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 жовтня 2014 року, позов
задоволено.

Ухвалено виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
просять скасувати рішення
апеляційного суду та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, дійшов правильного
висновку, що виникнення права членів
сім'ї власника квартири на
користування нею та обсяг цих прав
безпосередньо пов'язаний з правом
власника на квартиру, припинення
такого права припиняє право членів
його сім'ї на користування житлом, які в
силу ст. 98 ЖК УРСР, підлягають
виселенню.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 8 вересня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 14 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.

Горелкіна Н.А.
Іваненко
Ю.Г.