У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому з
урахуванням уточнення позовних вимог
просила поділити між сторонами їх
спільне майно: житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, та земельну
ділянку за тією ж адресою (Державний
акт серії ЯК № 783904 від 08 лютого 2009 року,
виданий на ім'я ОСОБА_5) по частині
кожному із співвласників, відповідно
до варіанта № 3 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 19
грудня 2013 року № 731/732/734/13-21.

Вказувала, що з 19 листопада 1995 року по 17
серпня 2011 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
під час якого на підставі дозволу на
виконання будівельних робіт від 21
червня 1999 року № 21, відповідно до
будівельного паспорта було розпочато
будівництво вказаного житлового
будинку, яке повністю завершене у 2000
році. Незважаючи на те що ступінь
готовності будинку становить 100 %, він
відповідає Державним будівельним
нормам України, ОСОБА_5, на ім'я якого
видано дозвіл та будівельний паспорт,
відмовляється здавати його в
експлуатацію та здійснювати державну
реєстрацію цього нерухомого майна. У
добровільному порядку здійснити його
поділ не погоджується.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 28 травня 2014 року, позов задоволено
частково.

Поділено спільне майно сторін, а саме:
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташований по АДРЕСА_1,
по 1/2 частини кожному із співвласників.

Виділено ОСОБА_3:

а) в приміщенні
житлового будинку літ. «А»:

- 1-1 тамбур площею 2,5 кв.
м, вартістю 5 901 грн;

- 1-2 коридор (частина)
площею 3,9 кв. м, вартістю 8 454 грн;

- 1-3 кухню площею 13,3 кв. м,
вартістю 31 396 грн,

всього по площі 19,7 кв. м, по вартості 46 503
грн;

б) приміщення мансарди
літ. «М/А»:

- 1-8 коридор площею 6,5 кв.
м, вартістю 8 454 грн;

- 1-9 житлову кімнату
площею 13,1 кв. м, вартістю 17 037 грн;

- 1-10 житлову кімнату
площею 6,7 кв. м, вартістю 8 714 грн;

всього по площі 39,3 кв. м, по вартості 51
112 грн;

в) І веранду літ. «а»
вартістю 9 228 грн та ґанок вартістю 710
грн, загальною площею 59 кв. м;

г) господарські будівлі:

- гараж літ. «В» вартістю
40 464 грн;

- погріб літ. «П/В»
вартістю 15 263 грн.

Виділено ОСОБА_4:

а) в приміщенні
житлового будинку літ. «А»:

- 1-2 коридор (частина)
площею 7,3 кв. м, вартістю 17 233 грн;

- 1-4 житлову кімнату
площею 18,3 кв. м, вартістю 43 199 грн;

- 1-5 житлову кімнату
площею 9,8 кв. м, вартістю 23 134 грн;

- 1-6 кладову площею 1,2 кв.
м, вартістю 2 833 грн;

- 1-7 санвузол площею 5,8
кв. м, вартістю 13 619 грн,

всього по площі 42,4 кв. м, по вартості 100
090 грн;

б) господарські будівлі:

- сарай літ. «а-1»
вартістю 63 890 грн;

- вбиральню літ. «Б»
вартістю 2 485 грн.

У спільному користуванні сторін
залишено: хвіртку № 1, ворота № 2,
огорожу № 3, вигрібну яму № 4, огорожу №
5.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
компенсацію за відступ від ідеальної
частки в розмірі 1 592 грн 50 коп.

Зобов'язано ОСОБА_4 улаштувати дверний
проріз для входу у приміщення житлової
кімнати 1-5, улаштувати перегородку у
приміщенні коридору 1-2, улаштувати
дверний проріз між приміщеннями
коридору 1-2 та кухні 1-3, закласти
дверний проріз між приміщеннями
коридору 1-2 та кухні 1-3.

Залишено у спільному користуванні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частину земельної
ділянки площею 0,0365 га, позначену цифрою
1 у додатку до варіанта № 3 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 19 грудня 2013 року №
731/732/734/13-21.

Вирішено питання про судові витрати у
справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що з 19 листопада 1995
року по 17 серпня 2011 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, на підставі дозволу на
виконання будівельних робіт від 21
червня 1999 року № 21, відповідно з
будівельним паспортом сторони
розпочали будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Будівництво будинку з господарськими
будівлями і спорудами було повністю
завершено у 2000 році (крім убиральні літ.
«Б», хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3),
що не заперечується сторонами і
підтверджується технічним паспортом
на садибний житловий будинок.

З 2000 року будинок експлуатується за
призначенням, а з 21 січня 2002 року
сторони та їх неповнолітні діти ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстровані у вказаному будинку.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 19
грудня 2013 року № 731/732/734/13-21
встановлено, що ступінь готовності
спірного житлового будинку та всіх
господарських будівель і споруд
становить 100 %, він може бути введений у
експлуатацію. Житловий будинок з
мансардою та верандою, інші
господарські споруди за технічним
станом конструктивних елементів та
архітектурно-планувальним рішенням
відповідають Державним будівельним
нормам України. Будинок може бути
поділений між сторонами на
відокремлені ізольовані частини
(квартири) із самостійними виходами
відповідно до встановлених
будівельних норм.

Тиврівська селищна рада Вінницької
області щодо переобладнання будинку за
запропонованими висновком експерта
варіантами не заперечувала.

Рішенням Тиврівської селищної ради
Вінницької області від 18 грудня 2009
року у приватну власність ОСОБА_4
передана земельна ділянка площею 0,1055
га в АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, 19
березня 2010 року йому було видано
державний акт на право власності на цю
ділянку серії ЯК № 783904.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що незавершений
будівництвом будинок є спільним майном
подружжя, оскільки його будівництво
здійснювалося під час шлюбу.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу такого майна
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. Виходячи зі
змісту цієї норми самочинним є
будівництво об'єкта нерухомого майна
за наявності будь-якої з умов,
зазначених у ній.

Тому відсутність дозволу на
будівництво, проекту або порушення
умов, передбачених у цих документах,
тягне визнання такого будівництва
самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України.

Здійснення особою самочинного
будівництва відповідно до частини
другої статті 376 ЦК України не породжує
в неї права власності на таке майно,
відтак виключає це майно із цивільного
обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме
майно не є об'єктом права власності, а
тому не може бути предметом поділу
(виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
будівництво будинку проводилось на
підставі дозволу від 21 червня 1999 року №
21 та відповідно до будівельного
паспорта.

Згідно з технічним паспортом КП
«ВООБТІ» житловий будинок «А» з
мансардним поверхом «М/А» та верандою
«а» складає один цілий об'єкт загальною
площею 101,4 кв. м, житловою площею 60,9 кв.
м, допоміжною площею 40,5 кв. м, до складу
якого входить тамбур 1 площею 2,5 кв. м,
коридор 2 площею 11,2 кв. м, кухня 3 площею
13,3 кв. м, житлова кімната 4 площею 18,3 кв.
м, житлова кімната 5 площею 9,8 кв. м,
кладова 6 площею 1,2 кв. м, санвузол 7
площею 5,8 кв. м, веранда 1 площею 4,9 кв. м;
коридор 8 площею 6,5 кв. м, житлова
кімната 9 площею 13,1 кв. м, житлова
кімната 10 площею 6,7 кв. м, житлова
кімната 11 площею 13,0 кв. м.

Поняття реконструкції об'єкта
нерухомості міститься в пункті 3
Державних будівельних норм В.3.2-2-2009
Житлові будинки. Реконструкцій та
капітальний ремонт, затверджених
наказом Міністерства регіонального
розвитку і будівництва України від 22
липни 2009 року № 295 (далі - ДБН),
відповідно до яких реконструкція - це
така перебудова будинку, наслідком
якої є зміна кількості приміщень, їх
площі, геометричних розмірів та
функціонального призначення, заміна
окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК
України підлягає застосуванню й до
випадків самочинної реконструкції
об'єкта нерухомості, у результаті якої
об'єкт набуває нових якісних
характеристик (зміна конфігурації,
плоті та кількості приміщень,
втручання в несучі конструкції,
улаштування дверних прорізів у
капітальних стінах тощо). При цьому за
змістом частини першої статті 376 ЦК
України правила про самочинне
будівництво і його наслідки
поширюються на всі випадки будівництва
(реконструкції) всіх типів будівель,
споруд та іншого нерухомого майна.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6
«Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці. Це
майно не є об'єктом права власності,
воно не може бути предметом поділу та
встановлення порядку користування в
судовому порядку.

Згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18 червня 2007 року № 55
(далі - Інструкція), поділ об'єкта
нерухомого майна (виділ частки) на
окремі самостійні об'єкти нерухомого
майна здійснюються відповідно до
законодавства на підставі висновку
щодо технічної можливості такого
поділу (виділу) з дотриманням чинних
будівельних норм та з наданням кожному
об'єкта поштової адреси.

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що
не підлягають поділу об'єкти
нерухомого майна, до складу яких
входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна. Питання щодо
поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання права
власності на них відповідно до закону.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій належним чином не з'ясували
усіх обставин справи та не надали їм
належної правової оцінки, врахували, що
після будівництва на підставі дозволу
та відповідно до будівельного паспорта
житлового будинку по АДРЕСА_1 сторонами
у справі було проведено реконструкцію
та перебудову будинку.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 28 травня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана