Провадження 2/235/2105/14
Справа 235/5509/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красноармійську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус Красноармійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
внесення змін до договору
купівлі-продажу квартири, визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири, зміну часток
у праві власності на квартиру та
визначення права власності на
квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 10.10.2014 року звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_5, приватний нотаріус
Красноармійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
внесення змін до договору
купівлі-продажу квартири, зміну часток
у праві власності на квартиру та
визначення права власності на
квартиру.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з відповідачем по справі
ОСОБА_3 з липня 2014 року вона
знаходилась у фактичних шлюбних
відносинах, та працювала у ПАТ
«Райфайзенбанк Аваль».

Па період знайомства з відповідачем
вона мала на праві приватної власності
однокімнатну квартиру, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що вони хотіли створити
кріпку сім'ю, то вирішили придбати
двокімнатну квартиру замість її
однокімнатної.

Визначившись з квартирою, вони знайшли
підходящу квартиру, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, власником якої був на
той час ОСОБА_5 та домовилися її
придбати за суму 209 000 грн. З них вона
вклала свої кошти, які були отримані
від продажу квартири 18 000 доларів США та
62 500 грн, що підтверджується Договорами
про наміри купівлі-продажу квартир від
20.08.2013 року та 17.08.2013 року.

У відповідача ОСОБА_3 на рахунку в банку
«Райфайзенбанк Аваль» знаходилося 25 000
гри., які він отримав у банку, закривши
депозит 18.08.2013 року. Таким чином,
відповідач вніс свої кошти у розмірі 25
000 грн.

Для повного погашення суми за квартиру
ним недоставало 50 000 грн., які вони
зайняли у матері відповідача ОСОБА_7, з
яких на момент припинення шлюбних
відносин, вони з своїх коштів віддали 34
000 грн. і на серпень 2014 року залишилося
боргу у сумі 16 000 грн.

При реєстрації договору купівлі
продажу квартири, яку зареєстровано 12
вересня 2013 року та посвідчено
приватним нотаріусом
Красноармійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та внесено
в реєстр за № 2552, вона дала згоду на те,
щоб зареєструвати квартиру на них з
відповідачем у рівних частках, так як
вона вважала, що вони будуть проживати
однією сім'єю та щоб між ними були рівні
стосунки. Про частки свого внеску в
придбання квартири вони написали
розписки нотаріусу, де вказали, хто і
яку частку вніс, ці розписки
знаходяться у справі у нотаріуса.

Вона зареєструвалася в квартирі та
постійно проживає в ній, а відповідач
зареєстрований в іншому місці.

У серпні 2014 року між нею та
відповідачем склалися неприязні
стосунки, він почав вчиняти скандали, а
потім побив її та зламав їй палець на
правій руці і почав вимагати продати
квартиру, а гроші поділити навпіл -
порівну, що є несправедливим, так як
вона внесла в частку квартири 2/3, а він
тільки 1/3 з урахуванням боргу, який вони
виплатили його матері.

На теперішній час між ними почастішали
сварки, і вона вважає, що подальшого
сумісного життя між ними не буде.
Згідно її внеску, вона повинна мати
право власності на 2/3 частини
квартири, що у грошовому еквіваленті
буде вартувати 139 333 грн., тому частка
відповідача складає 69 666 грн., а тепер
він володіє квартирою на суму 104 500 грн.
Тому необхідно його частку зменшити
(209000 : 2 = 104 500 грн., її частка збільшиться
на 34 833 грн. (139 333 - 104 500 = 34 833 грн.), з якої
вона і повинна сплатити судовий збір.

Згідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 СК
України.

Також Сімейним кодексом регулюються
права особистої власності дружини та
чоловіка ч. 7 ст. 57 СК вказує на те, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належать одному з
подружжя, то частка в цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

З метою добитися справедливого
розподілу часток, вона звернулася до
відповідача, але він відмовився у
добровільному порядку піти до
нотаріуса та змінити частки у вартості
квартири, що примусило її звернутися за
захистом свого порушено прав до суду.

В позовній заяві позивач просила
змінити умови п. 1.1. Розділу 1 Договору
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_2 та визначити право
власності на квартиру за нею у розмірі
2/3 частини, а право власності ОСОБА_3 у
розмірі 1/3 частини спільної квартири.

11.11.2014 року позивач ОСОБА_1 уточнила
позовні вимоги, просила визнати
частково недійсним Договір купівлі
продажу квартири, розташованої за

адресою: АДРЕСА_2, посвідченого
приватним нотаріусом
Красноармійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 реєстр 2552
та Змінити умови п.1.1. розділу 1 Договору
і визначити право власності на цю
квартиру за мною у розмірі 2/3 частини, а
право власності ОСОБА_3 у розмірі 1/3
частини спірної квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, зазначила, що є підстави
для зміни договору, оскільки на даний
час істотно змінились обставини, а
саме, відповідач не виконав свою
обіцянку одружитися з позивачкою.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав, пояснив, що за договором
купівлі-продажу спірної квартири вони
з позивачкою сплачували кошти в рівних
долях, особисто він вніс за придбання
квартири 104500 грн., з них 80000 грн. та 6000
доларів США, з його коштів близько 17000
грн. було витрачено на оформлення
договорів, всі свої кошти він передав
позивачці ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі, просила відмовити в їх
задоволенні, оскільки вони не
підтверджені доказами та не
ґрунтуються на вимогах діючого
законодавства, а саме позивачкою
письмовими доказами не підтверджено,
що вона продала належну їй
однокімнатну квартиру за 18000 доларів
США, оскільки згідно довідці нотаріуса
належну їй квартиру вона продала за 89810
грн., крім того не підтверджено
письмовими доказами, що всю суму від
продажу квартири вона витратила на
купівлю двокімнатної квартири,
купівлі-продажу, посвідченому
нотаріально, продаж квартири вчинено
за 149300 грн. та продавець ОСОБА_5 передав
квартиру у спільну часткову власність
покупців у рівних частинах кожному - по
1/2 частині кожному.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з»явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність, на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6
в судове засідання не з»явилась, про
час і місце розгляду справи
повідомлена належним чином, надала
суду заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив наступне:

12 вересня 2013 року між продавцем ОСОБА_5
та покупцями ОСОБА_3 (відповідачем по
справі) та ОСОБА_1 (позивачем по справі)
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, зазначений договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Красноармійського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_6, зареєстровано в
реєстрі за № 2552 (а.с. 5-10).

Згідно зазначеного договору Петров
передає квартиру у спільну часткову
власність покупців ОСОБА_3 та ОСОБА_1
(відповідача та позивача по справі), в
рівних частинах кожному - по 12 частині
кожному, а покупці приймають квартиру і
сплачують за неї обговорену грошову
суму,

Згідно п. 2.1. зазначеного договору
продаж квартири за домовленістю сторін
вчиняється за 149300 грн., які отримані
продавцем від покупців до підписання
цього договору. Сторони підтверджують
факт повного розрахунку за продану
квартиру.

Згідно п. 4.2. сторони у присутності
нотаріуса стверджують одна одній, що
однаково розуміють значення і умови
договору та його правові наслідки;
договір між ними спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; їх волевиявлення є
вільним і відповідає внутрішній волі;
ціна продажу, зазначена в п. 2.1. цього
договору, відповідає їх дійсним
намірам, кожний із них не обмежений в
праві укладати правочини.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду
належних доказів того, що договір в
частині визначення часток права
власності на квартиру був підписаний
нею внаслідок впливу з боку
відповідача та його матері, того, що в
дійсності нею сплачено за квартиру не 12
частину її вартості, а 2/3 частини.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що
вона продала належну їй на праві
власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1
саме за 18000 доларів США і всю цю суму
вона сплатила за квартиру за адресою:
АДРЕСА_2, також не підтверджено
належними доказами, оскільки згідно
довідці нотаріуса на а.с. 9, продаж
належної ОСОБА_1 квартири було
здійснено за 89810 грн., а згідно заявам,
на які посилається позивач та які
знаходяться в матеріалах справи за
договором купівлі-продажу квартири
лише зазначено, що гроші на купівлю
квартири ОСОБА_1 отримала від продажу
її однокімнатної квартири, а решту
коштів заробив ОСОБА_3, працюючи на ПАТ
«ШУ «Покровське», але в цих заявах не
зазначена сума грошей отриманих від
продажу квартири та конкретна сума
грошей, вкладених кожною стороною в
купівлі двокімнатної квартири, тобто
зазначене лише, звідки взялися кошти
(а.с. 73, 75).

Договір купівлі-продажу квартири за
адресою: АДРЕСА_2 повністю відповідає
загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбаченим ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. Таким
чином, в даному випадку форма укладання
договору, передбачена законодавством,
дотримана.

Суд не приймає до уваги посилання
позивачки ОСОБА_1 на договори про
наміри та завдаток від 17.08.2014 року та
20.08.2014 року, оскільки вони не підписані
відповідачем ОСОБА_3, а його пояснення
стосовно того, що вони укладались в
його присутності, не є доказом того, що
він був ознайомлений з їх умовами. Крім
того, згідно ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, тобто він був повинен також
бути посвідчений нотаріусом, але цього
зроблено не було.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Але в судовому засіданні встановлено,
що істотне порушення договору в даному
випадку не мало місця.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладанні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

В зазначеному випадку, посилання
позивача ОСОБА_1 та представника
позивача ОСОБА_2 та не, що відповідач
ОСОБА_3 не виконав своєї обіцянки
одружитися з позивачкою ОСОБА_1, не
являється підставою для зміни договору
купівлі-продажу.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилялася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Але, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження
своїх вимог про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу не
доведено, що правочин був вчинений під
впливом помилки, що така помилка
існувала на момент вчинення правочину
і що така помилка дійсно мала місце, не
доведено що обставини, щодо яких вона
ніби-то помилялась, існували на момент
вчинення правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судові витрати у разі відмови позивачу
у позові стягненню з відповідача на
його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 626, 638, 639, 651, 652, 655, 657 ЦК України,
ст. ст. 79, 88, 213, 214, 215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус Красноармійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
внесення змін до договору
купівлі-продажу квартири, визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири, зміну часток
у праві власності на квартиру та
визначення права власності на квартиру
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

27.11.2014