У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участі відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 23
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 вересня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на його користь 600 гривень в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди і 2 000 гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій на рішення суду в частині
відшкодування матеріальної шкоди
апеляційній скарзі позивач покликався
на його незаконність та
необґрунтованість через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, і порушення судом норм
матеріального й процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про
недодержання судом вимог ст.ст. 213, 214
ЦПК України щодо ухвалення
оскаржуваного рішення без повного і
об'єктивного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, та без
належної оцінки доказів у справі.

Вважав, що суд безпідставно відмовив у
відшкодуванні матеріальної шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля.
Викраденням ключів від автомобіля та
пульту від автомобільної сигналізації,
а також у зв'язку з усуненням
заподіяних відповідачами механічних
пошкоджень автомобіля ним було
витрачено 7 092,20 гривень, що
підтверджується рахунками-фактурою. Ці
обставини в судовому засіданні
підтвердили свідки - його мати та
дружина, однак суд не дав належної
оцінки цим свідченням.

Покликаючись на неправильність
застосування норм ст. 1166 ЦК України і
роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992
року №6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", просив змінити
рішення Рівненського міського суду від
23 вересня 2014 року, стягнувши з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на його користь в рахунок
відшкодування майнової шкоди 7 092, 20
гривень. У решті рішення просив
залишити без змін.

Іншими особами, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
доведеності і обґрунтованості позову в
частині відшкодування матеріальної
шкоди, що заподіяна витратами
потерпілого на лікування, та в частині
наявності моральної шкоди, яка завдана
позивачеві унаслідок неправомірних
дій відповідачів, та її розміру. В іншій
частині позовних вимог, місцевий суд
урахував неналежність та
непереконливість наданих позивачем
доказів, а тому залишив без задоволення
позов про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля і викраденням комплекту
ключів й пульта автомобільної
сигналізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
вироком Рівненського районного суду
від 26 березня 2014 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
засуджено за вчинення злочину,
передбаченого ч.1 ст.28, ч.2ст.125 КК
України, і призначено їм покарання у
виді обмеження волі строком на один рік
кожному; із застосуванням ст. 75 КК
України звільнено від відбування
покарання з випробуванням із
встановленням іспитового строку
тривалістю в один рік.

Відповідачів визнано винними у тому, що
18 липня 2013 року близько 17 години вони,
діючи у групі, без попередньої змови
між собою, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись на
дачному масиві "Західний" №1076 в с. Нова
Українка Рівненського району
Рівненської області, під час словесної
суперечки з позивачем нанесли не менше
ніж два удари руками в область тіла
ОСОБА_1, завдавши потерпілому легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я (а.с. 3-4).

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, обов'язків для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи, взявши до уваги преюдиційні
обставини та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позов про стягнення з відповідачів 600
гривень матеріальної шкоди, завданої
ОСОБА_1 витратами на лікування від
наслідків злочину, та 2 000 гривень
моральної шкоди, заподіяної злочином.

Щодо відмови у стягненні 7 092, 20 гривень
за заподіяні механічні пошкодження
автомобіля "Деу Ланос", державний
номерний знак НОМЕР_1, та викрадення
комплекту автомобільних ключів і
пульта автомобільної сигналізації, суд
визнав неприйнятними доказами
показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
оскільки ці особи відповідно є матір'ю
та дружиною позивача, тобто
заінтересовані у вирішенні справи на
користь останнього.

Також урахував те, що роботи з
відновлення автомобіля проведено 8
травня 2014 року, тобто через 11 місяців
після виникнення механічних
пошкоджень - як на тому наполягав
позивач (а.с. 5). Так само факт
виготовлення комплекту автомобільних
ключів та двосторонньої сигналізації з
брелоком 24 квітня 2014 року не
підтверджує жодним чином викрадення
відповідачами ще в липні 2013 року цих
ключів та пульта сигналізації (а.с. 6).

Аналізуючи наведені засоби
доказування в їх сукупності, міський
суд правильно визнав їх без
неналежними та такими, що не можуть
бути використані як об'єктивні та
переконливі докази, які стверджують
вимоги позивача.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними доказами є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

З правильністю таких висновків
місцевого суду погоджується й колегія
суддів.

З огляду на це доводи апеляційної
скарги про правдивість показань
свідків та доведеність вимог про
відшкодування 7 092, 20 гривень
матеріальної шкоди на увагу не
заслуговують.

Додержання судом першої інстанції при
ухваленні свого рішення норм
матеріального і процесуального права
згідно зі ст. 308 ЦПК України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: