Справа № 371/379/14-ц Головуючий у І
інстанції Капшук Л.О.Провадження №
22-ц/780/4186/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 54
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Миронівського районного суду
Київської області від 20 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Миронівський інкубатор» про
стягнення розрахункових коштів,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаними
вимогами, посилаючись на ті обставини,
що з 29 листопада 2007 року по 16
травня 2012 року він працював
техніком-електриком ПрАТ
«Миронівський інкубатор», звільнився з
роботи за згодою сторін.

При звільненні з роботи з ним не було
проведено повного розрахунку, оскільки
не виплачена заборгованість по
заробітній платі за період з червня 2011
року по день звільнення.

Відповідачем йому надано довідку,
згідно якої за період із червня 2011 року
по березень 2012 року наявна
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 12 130,20 грн.

Позивач зазначає, що в даній довідці
безпідставно не зазначено розміру
нарахованої заробітної плати за період
з квітня по травень 2012 року, яка не була
йому виплачена.

Заробіток за вказаний період він
розрахував в сумі 1903,20 грн.

На неодноразові звернення за
розрахунком відповідач не реагує.

Позивач вважає, що невиплата
заробітної плати негативно вплинула на
його майновий стан, завдала моральної
шкоди, яка оцінена ним в сумі 22 000 грн.

Просив в судовому порядку стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі, яка нарахована
станом на 1 квітня 2012 року в сумі 12130,20
грн., заборгованість за період з 1
квітня 2012 року по день звільнення в
сумі 1903,20 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 29 245,84
грн. та 22 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Миронівського районного суду
Київської області від 20 травня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до приватного акціонерного товариства
«Миронівський інкубатор» в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі в розмірі 12 130,20 грн.
закрито.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 20 травня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Миронівський інкубатор» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просить рішення скасувати, ухвалиивши
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт вважає, що судом
першої інстанції безпідставно закрито
провадження в частині стягнення на
його користь з відповідача
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 12 130,20 грн. з підстав підстав
набрання чинності судового наказу про
стягнення даної суми з ПрАТ
«Миронівський інкубатор», оскільки
ніяких коштів по такому судовому
наказу він не отримував.

Крім того, вважає безпідставним
висновок суду про порушення ним
тримісячного строку позовної давності,
передбаченого ст. 233 КЗпП України,
оскільки ніякого розрахунку з ним
проведено не було.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що з 29 листопада 2007 року
позивача було прийнято на роботу
техніком - електриком ПрАТ
«Миронівський інкубатор».

16 травня 2012 року його звільнено з
роботи за згодою сторін на підставі п. 1
ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини
підтверджуються трудовою книжкою
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільнення працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Встановлено, що на час звільнення
позивача відповідач мав перед ним
заборгованість по заробітній платі,
яку розрахував в розмірі 12 130,20 грн. В
підтвердження вказаних обставин до
матеріалів справи позивачем додана
копія довідки відповідача від 7 березня
2013 року. (а.с. 7)

Зазначений письмовий доказ вказує на
те, що розрахунок при звільненні з
роботи з позивачем у встановленому
порядку не було проведено.

Судом також встановлено, що суддею
Миронівського районного суду
Київської області 05 квітня 2013 року
винесено судовий наказ у справі за
заявою прокурора Миронівського району
Київської області в інтересах ОСОБА_1
про видачу судового наказу про
стягнення з ПрАТ «Миронівський
інкубатор» нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати, в розмірі
12130, 20 грн.

Даний судовий наказ набрав чинності 26
квітня 2013 року, того ж дня примірник
судового наказу був вручений прокурору
для направлення на виконання.

Вказані обставини судом перевірені
шляхом дослідження матеріалів справи
за заявою про видачу судового наказу
ЄУН 371/600/13-ц, провадження № 2-н/371/50/13.

Таким чином, рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по заробітній платі в
сумі 12130,20 грн. прийнято, набрало
чинності і передано для направлення на
виконання. Про спір щодо розміру
розрахункових коштів ОСОБА_2
прокуратуру чи суд не повідомляв.

Суд першої інстанції, досліджуючи
вказані обставини, дійшов вірного
висновку про те, що позивач відомостей
про виконання чи невиконання вказаного
рішення суду не зазначив, відповідних
доказів суду не надав, клопотань про
витребування таких доказів не заявляв.

Посилання позивача на ті обставини, що
судовий наказ не є рішенням суду і
кошти, стягнуті за судовим наказом,
підлягають стягненню за рішенням суду,
яким вирішується трудовий спір в
позовному провадженні, являються
безпідставними.

Судовий наказ, згідно із ст. 95 ЦПК, є
особливою формою судового рішення, що
видається судом за результатами
розгляду вимог, передбачених статтею 96
цього Кодексу, в тому числі, коли
заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати.
Судовий наказ підлягає виконанню за
правилами, встановленими законом для
виконання судових рішень, порядок його
видачі здійснюється за наказним
провадженням, регламентованим ЦПК.

Вирішуючи питання про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, вірно пославшись на
положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
дійшов обгрунтованого висновку про
недоведеність вимог позивача в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі за період його роботи
з 01 квітня 2012 року по 16 травня 2012 року.

Частиною першою статті 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При розгляді заяви про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні суд повинен
встановити факт затримки нарахованої
працівникові заробітної плати.

Враховуючи ту обставину, що позивачем
не доведено суду факт невиконання
судового наказу про стягнення на його
користь заборгованості по заробітній
платі від 05 квітня 2013 року та факт
наявності заборгованості по
заробітній платі за період його роботи
у відповідача з 01 квітня 2012 року по
16 травня 2012 року, суд першої
інстанції вірно оцінив вимоги позивача
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку як
необґрунтовані.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 20 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: