АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий в 1 інстанції - Зотько Т. А.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 29 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний Банк
«ПриватБанк» про визнання окремих
положень кредитного договору та
договорів страхування недійсними,
зобов`язання здійснити перерахунок
заборгованості та відшкодування шкоди
та за зустрічним позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
шляхом звернення стягнення на майно,
передане в іпотеку, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення позивача, представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з
позовом, який неодноразово уточнювала
та доповнювала та після останнього
уточнення своїх вимог просила суд:

Визнати несправедливими та недійсними
умови п. 8.9, п. 5.2.4., п. 5.3.3. Договору про
іпотечний кредит, укладений 15.10.2007 року
між ОСОБА_1 та ВАТ Комерційний банк
«Приватбанк».

Визнати недійсним Договір
особистого страхування укладений
15.10.2007 року з Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інгостарх».

Визнати недійсним Договір
страхування майна укладений 15.10.2007 року
з тією ж страховою компанією.

Зобов`язати Банк залишити
незмінною відсоткову ставку за
користування кредитом у розмірі 15 %
річних за користування кредитом,
скасувати усі штрафні санкції,
нараховані за період користування
кредитом. Які виникли через
неправомірні дії по збільшенню
відсоткової ставки. Зробити
перерахунок за Договором про іпотечний
кредит та зарахувати отриману від
ОСОБА_1 різницю по відсоткам від
одностороннього збільшення
відсоткової ставки кошти в тіло
кредиту в розмірі 109 202, 51 грн. загалом в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту.

Стягнути з ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» моральну шкоду в сумі 5 000
грн.

Банк не визнав такі позовні вимоги та
звернувся до суду з зустрічним позовом
в якому просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 1 227.104 грн. 80 коп. звернути
стягнення на квартиру, яка розташована
за адресою АДРЕСА_1. з укладенням від
імені банку договору купівлі-продажу з
іншою особою , з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з правом реєстрації
правочину та з проведенням інших дій, а
також виселити з квартири ОСОБА_1 та
інших зареєстрованих в квартирі осіб.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 29 липня 2014 року в
задоволенні основного позову про
визнання договору про іпотечний кредит
та договору страхування недійсними та
відшкодування збитків відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором укладеним між
ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк Приват
Банк» в розмірі 1 227.104 грн. звернуто
стягнення на квартиру, яка розташована
за адресою АДРЕСА_1.

Визначено спосіб реалізації, шляхом
застосування процедури, передбаченої
ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

В задоволенні вимог банку про
виселення відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
позивачка за основним позовом,
відповідач за зустрічним позовом
подала апеляційну скаргу, в якій
просила про його скасування з
ухваленням нового рішення про
задоволення її вимог про визнання
несправедливими та недійсними умов
пунктів 8.9, 5.2.4., 5.3.3. договору про
іпотечний кредит та зобов`язання Банку
залишити незмінною відсоткову ставку
за користування кредитом в сумі 15%
річних, скасувати усі штрафні санкції,
та зарахувати переплачені нею суму
відсотків за збільшеною відсотковою
ставкою на погашення тіла кредиту.
Стягнути з Банку у відшкодування
моральної шкоди 5 000 грн. В задоволенні
зустрічного позову відмовити.

В скарзі вказувала на те, що банк не
повідомив її про збільшення
відсоткової ставки до 30 %. Та не надав
суду докази вручення їй повідомлення
про зміну умов кредитного договору.
Суд не надав належної оцінки доказам
банку, а саме реєстру відправлення,
який не доводить факт вручення їй
повідомлення про збільшення відсотків
за користування кредитом. Суд також не
звернув увагу на те, що збільшено
відсоткову ставку було з 01 лютого 2009
року, тобто після набрання чинності ст.
1056-1 ЦК України без її згоди. Суд також
не врахував, що банк не довів наявність
істотних обставин, якими вони
керувались приймаючи рішення про зміну
відсоткової ставки. Суд не перевірив
доводи відповідача з приводу не
зарахування банком всіх сплачених по
кредиту сум, та розбіжностей між
платіжними квитанціями та банківським
розрахунком. Суд не надав належної
оцінки розрахунку заборгованості, який
є необґрунтованим та зроблений з
урахуванням незаконного підвищення
відсоткової ставки. Суд також не
звернув увагу, що причиною
прострочення виплати кредиту, була
винна поведінка банку, а тому боржник
має бути звільнений від
відповідальності на підставі ст. 616, 617
ЦК України. Суд не проаналізував
порушення Закону України «Про захист
прав споживачів» , а саме ст.ст. 15, 18 , 21
цього Закону. Суд помилково не стягнув
моральну шкоду на підстав ст. 23, 1167 ЦК
України.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та її представник доводи скарги
підтримали.

Представник банку заперечував проти
задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні основного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд вважав встановленими такі
обставини.

15.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
договір про іпотечний кредит
№К284ОІ, згідно якого позивачу
було надано грошові кошти в сумі 420.000.00
грн., строком повернення до 15.10.2027 року
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% річних. Вказаний
кредит надався позивачу на поліпшення
якості окремої квартири АДРЕСА_1 (а.с.
8-11, т.1).Банк умови договору виконав,
надав кредитні кошти, що не
оспорювалось боржником під час
розгляду справи в суді

Як вбачається з копії договору
особистого страхування №К284ЬК
від 15.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та
ЗАТ "СК "ІНГОССТРАХ", на виконання
договору застави та з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором,
страховик зобов'язався у разі настання
страхового випадку здійснити страхове
відшкодування страхувальнику або
вигодонабувачеві (ЗАТ КБ "ПриватБанк"),
а страхувальник зобов'язується
своєчасно сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови правил
страхування (а.с.13, т.1).

15.10.2007 року між ЗАТ "СК "ІНГОССТРАХ" та
ОСОБА_1 було укладено договір
страхування майна №К284ОІ, згідно
умов якого страховик зобов'язався у
разі страхового випадку здійснити
страхове відшкодування страхувальнику
або іншій особі, визначеній договором,
на користь якої укладено дану угоду, а
страхувальник зобов'язався своєчасно
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (а.с. 14,15,
т.1).

Договори страхування позивачка
просила визнати недійсними з
посиланням на те, що вона їх не
підписувала.

Відповідно до ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

За клопотанням позивача та її
представника - ОСОБА_3 була призначена
почеркознавча експертиза підпису
ОСОБА_1 у заяві про укладення договору
особистого страхування від 15.10.2007 року,
адресованій ЗАТ "СК "Інгосстрах", в
договорі особистого страхування
№К284ЬК від 15.10.2007 року укладеному
від імені ОСОБА_1 з ЗАТ "СК "Інгосстрах",
в договорі страхування майна
№К284ОІ від 15.10.2007 року укладеному
від імені ОСОБА_1 з ЗАТ "СК "Інгосстрах",
в квитанції №27 від 15.10.2007 року та в
квитанції №28 від 15.10.2007 року.

Згідно з Висновком експерта за
результатами проведення судової
почеркознавчої експертизи №10655/10656/13-32
від 11.01.2014 року (а.с.186-195, т.1) підпис від
імені ОСОБА_1, що містяться у графі
"Страхувальник" в заяві про укладення
договору особистого страхування від
15.10.2007 року; у графі "Страхувальник" у
договорі особистого страхування
№К284ЬК від 15.10.2007 року; у графах
"Страхувальник ОСОБА_1" та
"Страхувальник" у договорі страхування
майна №К284ОІ від 15.10.2007 року; у
графі "Страхувальник" у заяві про
укладення договору страхування
нерухомості від 15.10.2007 виконані ОСОБА_1,
а не іншою особою, вказані підписи
виконані рукописним способом
кульковою ручкою без посередньої
технічної підготовки чи технічних
засобів. Крім того, згідно зазначеного
висновку, підпис від імені ОСОБА_1, що
міститься у графі "Платн" у квитанції
№27 від 15.10.2007 та у графі "Платн" у
квитанції №28 від 15.10.2007 виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою.

Таким чином, позивачем не було
доведено, що Договір особистого
страхування №К284ЬК від 15.10.2007 року
та Договір страхування майна
№К284ОІ від 15.10.2007 року нею не
підписувались, а тому суд першої
інстанції правомірно не визнав їх
недійсними.

Позивачка також просила суд визнати
недійсними такі положення кредитного
договору:

П.5.2.4., яким було передбачено право
банку вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
частині або в цілому, сплати відсотків
за його користування та інших платежів
у випадку невиконання або неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов`язань за кредитним договором, або
договором Іпотеки, в тому числі, але не
виключно, у випадках:

Прострочення сплати чергового платежу
понад 2 місяці, використання кредиту не
за цільовим призначенням, неподання
даних про фінансовий стан, не подання
документів, обов`язок подати які
передбачений договором, погіршення
фінансового стану позичальника,
визначеного п. 3.1. цього договору,
встановлення такими, що не
відповідають дійсності відомостей, які
містяться в договорах, та інших
документах.,ю які будуть надаватись
позичальником, порушення проти
позичальника кримінальної справи, або
визнання його недієздатним чи обмежено
дієздатним., порушення Іпотечного
договору, в тому числі несплата
страхового платежу за договорами
страхування, порушення умов зберігання
предмету іпотеки, які призвели до його
пошкодження чи знищення, виникнення
ситуації, коли на предмет іпотеки може
бути звернуто стягнення за іншими
зобов`язаннями, відмови позичальника
від обґрунтованої пропозиції банку
щодо переоформлення Іпотечного
договору, необхідність укладення яких
випливає з цього договору, настання
страхових випадків, передбачених п. 2.1.2
цього договору. Недотримання
обов`язків щодо надання інформації про
настання страхових випадків щодо
предмету застави. Здійснення
перепланування предмету іпотеки з
порушенням вимог Закону.

П. 5.3.3. Договору . яким передбачено, що у
разі порушення умов цього договору або
Іпотечного Договору на вимогу
Кредитора достроково повернути кредит
з одночасною сплатою нарахованих
відсотків за користування кредитом,
штрафних санкцій, комісійних винагород
за надання фінансового інструменту
згідно п. 1.1., відсотки згідно п. 4.1 цього
договору вразі, якщо дострокове
погашення відбувається в межах строку,
передбаченого п. 4.1. цього договору.

П.8.9 Договору , відповідно до якого
сторони погодили, що за умовами цього
договору може бути встановлений новий
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених
відповідними пунктами укладеної угоди,
а саме:

Порушення позичальником кредитної
дисципліни …

Погіршення фінансового стану
позичальника, документально
підтвердженого довідкою про його
доходи та в разі здійснення поточних
коливань відсоткових ставок за
вкладами або кредитами або змін у
грошовій кредитній політиці НБУ,
підвищення ставки більш ніж на 3
відсоткових пункти за бланковими
кредитами.

Сторони також погодили, що збільшити
розмір відсоткової ставки кредитор має
право в наступному порядку:

Кредитор не пізніше за 14 календарних
днів до дня зміни розміру відсоткової
ставки в сторону збільшення повідомляє
позичальника про встановлення нової
відсоткової ставки, із зазначенням її
розміру та дати початку дії такої
ставки, шляхом направлення поштою
відповідного рекомендованого листа за
адресою позичальника, що вказана у
цьому договорі. Крім того, погодили, що
у разі незгоди із встановлюваним
згідно умов цього пункту договору
новим розміром відсоткової ставки,
позичальник у строк не пізніше як за 7
календарних днів до дати початку дії
нової ставки, вказаної у повідомленні
кредитору, зобов'язується надати на
зазначену у договору адресу кредитору
письмове повідомлення про свою незгоду
із такою ставкою та у випадку отримання
кредитором такого повідомлення,
договір вважається розірваним датою,
яка у повідомлення була визначена як
дата початку нової ставки. У цю дату
позичальник зобов'язується повернути
кредитору суму кредиту в повному
обсязі, винагороду й відсотки за
фактичний строк його користування,
повністю виконати інші зобов'язання за
договором.

Відмовляючи в задоволенні цих вимог,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що позивач не довів, що
вищенаведені умови договору є не
справедливими та такими що не
відповідають вимогам ст. 11, 18 Закону
України «Про захист Прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги з цього
приводу, колегія не приймає, тому, що
відповідно до вищенаведених норм
Закону несправедливими є умова
договору про право в односторонньому
порядку змінювати умови договору на
власний розсуд, або на підставах не
зазначених в договорі.

Проте вищевикладені положення
договору містять конкретні випадки,
коли допускається зміна умов договору.
При цьому слід зазначити, що положення
виписані таким чином, що умовами
договору про зміну відсоткової ставки
передбачена її зміна , як в сторону
збільшення так і в сторону зменшення
при настанні виписаних в договорі
обставин. Тобто відсутні підстави
вважати, що вищенаведені положення
містять дисбаланс договірних прав та
обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що умовами укладених договорів не
передбачено таке відшкодування, а ст.
1167 ЦК України на яку посилався позивач
регулює деліктні правовідносини.

Доводи скарги з приводу неправомірної
відмови в задоволенні цих вимог,
колегія відхиляє так як вони не
ґрунтуються на вимогах Закону.

Разом з тим , вирішуючи вимоги позивача,
щодо неправомірності дій банку при
підвищенні відсоткової ставки за
користування кредитом, а також
зобов`язання банку здійснити
перерахунок заборгованості без
врахування неправомірного підвищення,
з зарахуванням сплачених сум за
підвищеними відсотками на погашення
основної заборгованості, суд першої
інстанції не повно встановив обставини
справи, ті обставини справи які суд
вважав встановленими є недоведеними,
суд також порушив норми матеріального
права, не врахувавши всі положення
договору, якими був визначений порядок
підвищення відсотків, а тому керуючись
ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що в цій частині
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення таких вимог.

Так, відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку" від 12 грудня
2008 р. № 661 (який набрав чинності з 10
січня 2009 р.), передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у
справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі чаконів та інших
нормативно-правових актів), беручи до
уваги закріплений Конституцією
України принцип незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-иравових актів (ч. 1 ст. 58),
усі рішення банку у будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку після
10 січня 2009 р. є неправомірними.

При цьому, належним способом
повідомленням позивача щодо
підвищення процентної ставки за
кредитом є спосіб, визначений
сторонами у договорі.

Як вбачається з копії листа
повідомлення від 31.12.2008 року, на адресу
позивача був написаний лист в якому
містилось повідомлення ПАТ "КБ
"ПриватБанк" про зміну з 01.02.2009 року
процентної ставки за кредитним
договором №К284ОІ від 15.10.2007 року,
до 30% річних (а.с.212, т.1).

Відповідно до копії наказу
№КТ-БТ-СП-2009-1/1 від 05.01.2009 року про зміну
відсоткової ставки по діючим кредитам,
в зв'язку з зміною процентних ставок по
депозитам, збільшенні облікової ставки
НБУ, коливанням курсу долару СІЛА
більше ніж на 10%, з метою забезпечення
ліквідності банку, можливістю
проведення своєчасних розрахунків з
вкладниками банку, виникла
необхідність в піднятті відсоткових
ставок по кредитним договорам, виданих
в гривні (а.с.213-215, т.1).

Встановивши, що рішення банком про
збільшення відсотків було прийнято до
10 січня 2009 року, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що банком
вказаний Закон порушений не був і на
таке підвищення банк мав право, так як
за умовами кредитного договору сторони
погодили можливість такого підвищення
в разі настання обставин, які стали
підставою для підвищення.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновками суду про те, що банк
дотримався положень договору, якими
був виписаний порядок підвищення
відсоткової ставки.

Суд вважав доведеною обставину, що
ОСОБА_1 була повідомлена про підвищення
відсоткової ставки, так як на її адресу
поштою був направлений 08.01.2009 року
рекомендований лист, лише на підставі
згрупованого реєстру відправки
поштової кореспонденції.

При цьому суд не врахував правову
позицію Верховного Суду України
викладену в постанові від 12 вересня 2012
року по справі N 6-57цс12, яка відповідно
до вимог ч.Іст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України, в
якій зазначено наступне.

Відповідно до п. З Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 року № 1155 (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), екомендоване поштове
відправлення - поштове відправлення
(лист, поштова картка, бандероль,
секограма, дрібний пакет, мішок "М"), що
приймається для пересилання без
зазначення суми оголошеної цінності
вкладення з видачею відправникові
розрахункового документа про
прийняття і доставляється (вручається)
адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно п. 114 Правил надання послуг
поштового зв'язку адресовані фізичним
особам рекомендовані поштові
відправлення, рекомендовані
повідомлення про вручення
реєстрованих поштових відправлень
(поштових переказів), повідомлення про
надходження переказів, що
пересилаються телеграфом або
електронною поштою, а також усі
повторні повідомлення про надходження
поштових відправлень (поштових
переказів) вручаються особисто
адресату (одержувачу), а у разі його
відсутності - повнолітнім членам сім'ї
за умови пред'явлення ними документа,
що посвідчує особу.

Виходячи з вищезазначеного, боржник
вважається належним чином
повідомлений про збільшення розміру
процентної ставки за користування
кредитом в односторонньому порядку в
тому разі, коли банком не лише
відправлено на адресу такого боржника
листа про зміну умов кредитного
договору, а й доведено факт його
вручення адресатові під розписку.

Поштові реєстри не можуть вважатися
достатніми доказами, оскільки
рекомендована кореспонденція
передбачає отримання відправником
зворотного повідомлення про вручення
листа, тому доводи банку щодо
своєчасного повідомлення про
збільшення процентної ставки є
недоведеними.

Отже, факту відправлення повідомлення
про підвищення процентної ставки за
кредитним договором до 30 % річних в
односторонньому порядку недостатньо
для того, щоб вважати, що боржник
належним чином повідомлений про зміну
умов кредитного договору, беручи до
уваги й те, що ОСОБА_1заперечує факт
отримання такого повідомлення.

В суді апеляційної інстанції
представник банку підтвердив, що
проценти за підвищеною процентною
ставкою ОСОБА_1 не сплачувала, тобто в
даній справі відсутній факт визнання
боржником нової ставки, шляхом
здійснення оплат по кредиту за новими
запропонованими умовами, що також
вбачається з розрахунків банку з яких
слідує, що боржник в період підвищення,
ще деякий час продовжувала виконувати
умови договору, а в подальшому
намагалась з`ясувати в банку, чи було
проведене підвищення і за якою
відсотковою ставкою їй нараховувалась
заборгованість, про що свідчить
переписка наявна в матеріалах справи,
проте банк на законні вимоги ОСОБА_1
дізнатись про порядок нарахування, та
зарахування тих коштів що вона
сплачувала, відповідав останній, що
інформація, яку вона запитує є
банківською таємницею. З жодного листа
банку, які були надані суду не
вбачається, що вони повідомили ОСОБА_1
про те коли вони провели підвищення, і
на погашення яких зобов`язань вони
зарахували отримані від неї кошти в
період з січня 2009 року.

З врахуванням положень п.8.9 кредитного
договору, відповідно до яких ОСОБА_1 в
разі отримання від банку повідомлення
про підвищення, могла б скористатись
правом на надіслання їм відповіді про
свою не згоду з таким підвищенням, та
положень відповідно до яких в разі
висловлення такої не згоди договір між
сторонами вважається розірваним та
настає обов`язок повернути всю суму
кредиту та всі визначені договором
суми , колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
неправомірності дій КБ «ПриватБанк» по
підвищенню процентної ставки в
односторонньому порядку та
зобов`язання банку зробити перерахунок
заборгованості без врахування такого
неправомірного підвищення, а також
скасування штрафних санкцій,
пов`язаних з таким підвищенням є
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

При цьому колегія виходить з того, що
боржник не був належним чином
повідомлений про зміну умов кредитного
договору , проценти за підвищеною
процентною ставкою не сплачував, тобто
пропозицію про зміну умов договору не
прийняв, а тому судом встановлено що
права ОСОБА_1 були порушені.

Враховуючи вищенаведені висновки
суду, щодо неправомірного підвищення
відсотків, колегія суддів не може
погодитись з тим, що розмір
заборгованості за кредитним договором
ОСОБА_1 станом на 20.06.2013 року складає
суму 1.595.361,32 грн. (а.с.56-62, т.2) так як така
заборгованість , як видно з розрахунку
визначалась з урахуванням
неправомірного підвищення відсотків
та штрафних санкцій, які
нараховувались в тому числі і через
зарахування сум, які сплачувала
боржник на підвищені відсотки, а не на
погашення кредиту, як би це мало
відбуватися за умовами договору.

Перевіряючи законність рішення в
частині задоволення зустрічного
позову банку, колегія суддів, приходить
до висновку. що такий позов не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно копії договору іпотеки квартири
від 15.10.2007 року, укладеного між ЗАТ "КБ
"ПриватБанк", правонаступником якого є
ПАТ "КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1, з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання, що випливає з договору
про іпотечний кредит, остання передала
іпотекодержателю нерухоме майно
житлвого призначення, а саме:
двокімнатну квартиру зі всіма
об'єктами функціонально пов'язаними з
цим нерухомим майном загальною площею
55,2 кв.м., жилою площею 28.9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.105-110, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед іпотеко
держателем за невиконання боржником
основного зобов'язання в межах
вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання іпотеко
держатель вправі задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Законом України "Про іпотеку"
встановлено, що майновий поручитель
відповідає своїм майном, яке ним
заставлене та на яке може бути звернене
стягнення кредитора.

Умовами пункту 2.1.5 договору
вищевказаного договору іпотеки
квартири передбачено, що
іпотекодержатель має право у випадку
не виконання іпотекодавцем
зобов'язань, а також в інших випадках,
передбачених цим договором,
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки у порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Задовольняючи позов про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд виходив з того, що має
місце заборгованість по кредиту в сумі
визначній позивачем, а також, що банк
направив іпотекодавцю вимогу про
усунення порушення.

Разом з тим, як уже зазначалось вище,
заборгованість визначена банком та на
погашення якої звернуто стягнення на
квартиру визначена за розрахунком
банку, зробленим з урахуванням
неправомірного підвищення відсотків.

Таким чином, звернення стягнення на
предмет іпотеки, до відновлення прав
боржника щодо проведення належного
розрахунку заборгованості є
передчасним.

Крім того, задовольняючи зустрічний
позов, суд не врахував, що матеріали
справи не містять зворотного
повідомлення з якого б вбачалось, шо
ОСОБА_1В, була вручена письмова вимогам
про усунення порушення, що є порушенням
ч.1. статті 35 Закону «Про іпотеку», яка
імперативно зобов'язує
іпотекодержателя надіслати
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору.

Судом не враховано також, що не
виконанню умов кредитного договору
передувала неправомірна поведінка
банку по підвищенню відсотків, а також
арешт майна ОСОБА_1 за безпідставно
поданим до неї позову про стягнення
боргу за іншим договором, як з
поручителя, який нею не укладався та не
підписувався, що підтверджується
рішеннями судів якими відмовлено в
задоволенні вимог до ОСОБА_1

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що в задоволенні
вимог банку необхідно відмовити,
роз`яснивши їх право на звернення з
аналогічними вимогами, після виконання
рішення апеляційного суду в даній
справі про здійснення перерахунку
заборгованості та скасування штрафних
санкцій, які нараховувались у зв`язку з
неправомірним підвищенням відсотків, а
також після дотримання вимог ст. 35
Закону України «Про іпотеку» в частині
направлення боржнику вимоги про
усунення порушення, якщо таке матиме
місце.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29 липня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1
про зобов`язання банку здійснити
перерахунок заборгованості та в
частині задоволення зустрічного
позову скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Приват
Банк» зробити перерахунок суми
заборгованості за відсотками за
Договором іпотечного кредиту №
К2S4GI від 15.10.2007 року та зарахувати
отриману від ОСОБА_1 з 01 лютого 2009 року
різницю по відсоткам яка виникла
внаслідок одностороннього збільшення
відсоткової ставки за кредитом, та
внесені ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати
заборгованості за основною сумою
кредиту.

Скасувати усі штрафні санкції, які
виникли через неправомірні дії по
збільшенню відсоткової ставки за
користування кредитними коштами.

В задоволенні зустрічного позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення
відмовити в повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
про визнання недійсними умов
кредитного договору, визнання
недійсними договорів особистого
страхування майна, зобов`язання
вчинити дії, відшкодування шкоди,-
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Судді: