Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4539/14
Головуючий у 1 інстанції: Єфименко
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко
Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 25 січня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2,третя особа Краснополянська
сільська рада про зобов'язання вчинити
певні дії, відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позивач зазначала, що вона є
власником домоволодінь АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. У липні 2010 року відповідач
самовільно розпочала будівництво
господарських будівель на межі з
будинком позивача з порушенням
санітарних та протипожежних норм.
Унаслідок неправомірних дій
відповідача вона не має можливості
обслуговувати будинок, який піддається
руйнації; відкрити вікна у зв'язку з
близьким розташуванням сараю для
худоби та птиці.

Крім того, протягом трьох років вона
вимушена терпіти нервові навантаження,
стреси у зв'язку зі сварками,
нехтуванням, яке виразилося в безсонні
та підвищенні тиску.

Посилаючись на ці обставини просила
зобов'язати відповідача демонтувати
самовільно побудовані господарські
будівлі - вугільник, сарай для домашніх
тварин; стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.,
сплачений судовий збір 229 грн. 41 коп. та
витрати на правову допомогу 2000 грн.

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 25
січня 2014 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати
самовільно побудовані господарські
будівлі - вугільник, сарай для домашніх
тварин.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 1500 грн.,
матеріальної шкоди 8006 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати, які
складаються з судового збору 229 грн. 41
коп., витрат на правову допомогу 2000 грн.,
оплати експертизи 7700 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави
судовий збір 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23 квітня 2014 року апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 25 січня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 вересня 2014
року касаційна скарга ОСОБА_3
задоволена частково, рішення
апеляційного суду Донецької області
від 23 квітня 2014 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до
апеляційного суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 307 ЦПК України передбачено, що
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно до вимог статті 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно частини 2 статті 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Напередодні судового розгляду справи
до суду апеляційної інстанції поштою
надійшли доповнення до пояснень до
апеляційної скарги ОСОБА_2, які
зареєстровані канцелярією суду 18.11.2014
року за № 30052.

В цих доповненнях ОСОБА_2 з метою
доведення законності побудови спірних
будівель вказувала, що, що у лютому 2014
року було проведено топографічна
знімання земельної ділянки,
передбаченої для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарчих будівель і споруд на
присадибній ділянці за адресою:
АДРЕСА_3 та прилеглих територій.
Вказана документація топографічного
знімання земельної ділянки на 10
аркушах є додатком до цих доповнень,
крім того, додатком є копія декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
від 30.07.2014 року. Вказані доповнення до
пояснень до апеляційної скарги ОСОБА_2
просила долучити до матеріалів справи.

Крім того, ОСОБА_2 за письмовим
клопотанням, заявленим в засіданні
суду апеляційної інстанції 26.11.2014 року
просила суд долучити до матеріалів
справи наступні документи: заяву
секретаря Краснополянської сільської
ради про розгляд справи за відсутності
представника; характеристику ОСОБА_2 з
місяця проживання; копію свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
14.11.2014 року; витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень.

Судова колегія дійшла висновку щодо
необхідності залучення до матеріалів
справи вказаних документів та
врахування їх змісту при вирішенны
спору - з огляду на те, що надати ці
документи в засідання суду першої
інстанції не було можливості - за їх
відсутності.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на положення
статті 376 ЦК України якою визначено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил та на статтю
29 Закону України «Про планування і
забудову територій» за змістом якої
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Також суд врахував приписи статті 391 ЦК
Уукраїни, зокрема, частини 1 цієї статті
згідно якої власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Задовольнивши частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд виходив з того, що сторони у
справі є суміжними землекористувачами.
Відповідач ОСОБА_2 на належній їй
земельній ділянці побудувала
вугільник та сарай для тварин без
додержання діючих нормативів, чим
завдала позивачеві матеріальну та
моральну шкоду .

Основні доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 полягають в тому що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи. Також апелянт
зазначає, що судом дана неправильна
правова оцінка доказам, що містяться у
справі. Суд безпідставно відхилив
клопотання апелянта про призначення
повторної експертизи, не зваживши на
те, що висновок експерта зроблений без
урахування постанови Донецького
апеляційного адміністративного суду,
якою встановлено, що відповідач не
допустила будь-яких порушень при
зведенні спірних будівель. Крім того,
виписка про стан здоров'я позивача,
надана на підтвердження вимог про
моральну шкоду, не містить висновку про
причинний зв'язок між погіршенням
здоров'я та даним спором.

Ці доводи апеляційної скарги знайшли
підтвердження при апеляційному
розгляді справи.

Встановлено, що у липні 2013 року ОСОБА_3
пред'явила до суду позов до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач та
відповідач є власниками суміжних
домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Позивач вказувала, що у липні 2010 року
ОСОБА_2 самовільно розпочала
будівництво господарських будівель -
сараю для зберігання вугілля та сараю
для утримання худоби на межі з будинком
позивача - з порушенням санітарних та
протипожежних норм. Вважаючи, що
внаслідок неправомірних дій
відповідача вона не має можливості
обслуговувати будинок, який піддається
руйнації та відкрити вікна у зв'язку з
близьким розташуванням сараю для
худоби та птиці, позивач просила
ухвалити рішення, яким зобов'язати
ОСОБА_2 демонтувати самовільно
побудовані господарські будівлі -
вугільник та сарай для домашніх
тварин. Крім того, протягом трьох років
вона вимушена терпіти нервові
навантаження, стреси у зв'язку зі
сварками, нехтуванням, яке виразилося в
безсонні та підвищенні тиску, а тому
просила стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.,
судовий збір 229 грн. 41 коп. та витрати на
правову допомогу 2000 грн.

Відповідно до вимог частини ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном. ОСОБА_3 є
власником домоволодінь АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею
0,2816 га, розташованої за тією ж адресою
(т. 1, а.с. 19-24).

ОСОБА_2 є власником сусіднього жилого
будинку АДРЕСА_3 з надвірними
побудовами та земельної ділянки (т. 1,
а.с. 37-41).

Рішенням Краснополянської сільської
ради від 28 липня 2010 року № 44 дозволено
ОСОБА_2 будівництво господарських
побудов, зокрема сараю для утримання
домашніх тварин та приміщення для
зберігання вугілля (т. 1, а.с. 42).

Зазначені споруди побудовані без
належно затвердженого проекту, тому
відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України
вважаються самочинним будівництвом, а
тому суд першої інстанції дійшов
висновку щодо відповідальності
відповідача згідно із законом та
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23 квітня 2014 року апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 25 січня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасувавши рішення апеляційного суду
Донецької області від 23 квітня 2014 року,
в своїй ухвалі від 17.09.2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначала, що судом
апеляційної інстанції не враховано
наступне. За правилами ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30 березня 2012 року № 6 "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" судам роз'яснено, що
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
України зобов'язати забудовника
здійснити перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкта нерухомості, який побудовано чи
будується з істотними відхиленнями від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм і правил є
істотним, а також є технічна можливість
виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

При новому розгляді суд
апеляційної інстанції мав врахувати
вищевикладене.

В засіданні суду апеляційної
інстанції, яке відбулося 26.11.2014 року
встановлено наступне.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що спірні господарські
будівлі існували ще за життя батьків
позивача та відповідача і спору щодо
цих споруд у них не виникало.
Господарські споруди на земельній
ділянці, яку успадкувала ОСОБА_2 були
глинобитні, вже руйнувалися, а тому
після оформлення спадщини вона
оформила дозвіл на їх реконструкцію,
хоча в рішенні Краснополянської
сільської ради від 28 липня 2010 року № 44
вказано, що дозволено ОСОБА_2
будівництво господарських побудов,
зокрема сараю для утримання домашніх
тварин та приміщення для зберігання
вугілля. Згодом їй було видано
будівельний паспорт на реконструкцію
житлового будинку та господарських
споруд (т. 1, а.с. 42-47).

Відповідно до пункту 3.25* ДБН 360-92**
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень",
затверджено наказом
Держкоммістобудування від 17 квітня 1992
року № 44 з наступними змінами та
доповненнями, для догляду за будівлями
і здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати не менш 1,0 метра. При
цьому повинно бути забезпечене
влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнизів
будівель на територію суміжних
ділянок.

Отже, зазначена норма передбачає
відстань, необхідну для дотримання
інтересів тієї особи, на земельній
ділянці якої розташована будівля.

Матеріалами справи підтверджується, що
спірні будівлі розташовані на відстані
0,80 м - 1,09 м від сусідньої ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, межа
між земельними ділянками, які належать
сторонам, проходить по лінії забудови
житлового будинку АДРЕСА_2, власником
якого є позивач. На господарчих
будівлях, збудованих ОСОБА_2 та
житловому будинку, який належить
ОСОБА_3, відсутні необхідні
інженерно-технічні заходи, які
перешкоджають стоку атмосферних
опадів, інсоляція.

Дані обставини підтверджуються актом
від 27 вересня 2012 року, який складений за
участю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1, а.с. 17),
технічним паспортом на будинок
АДРЕСА_2, АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 114-115).

Після складання цього акту
відповідачем ОСОБА_2 були здійснені всі
необхідні заходи щодо підготовки
споруд до сдачі в експлуатацію.

З наданих апелянтом ОСОБА_2
топографічного знімання земельної
ділянки на 10 аркушах, копії декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
від 30.07.2014 року, копії свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
14.11.2014 року та витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень,
вбачається, що роботи по
топографічному зніманню виконано
21.02.2014 року. Об'єкт знімання - земельна
ділянка (нерухоме майно з
реєстраційним номером
2,розташована за адресою: АДРЕСА_3.
Право власності на вказану земельну
ділянку зареєстровано 11.03.2013 року,
власник - ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 57-64).

30.07.2014 року за № ДЦ 32 інспекцією
ДАБК у Донецькій області
зареєстровано та видано ОСОБА_2 видано
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації. В цій декларації вказано,
що на об'єктах (нежитлових приміщеннях):
сарай В-1, сарай С-1, душ Д-1 виконано всі
передбачені проектною документацією
згідно з державними будівельними
нормами, стандартами і правилами
роботи. Обладнання встановлено згідно
з актами про його прийняття після
випробування у визначеному порядку.
Заходи з охорони праці, забезпечення
вибухобезпеки, пожежної безпеки,
охорони навколишнього природного
середовища і антисейсмічні
заходи,передбаені проектом, проведені
в повному обсязі. Висновок: Вважати
закінчений будівництвом об'єкт
готовим до експлуатації (т. 2, а. с.
54-АДРЕСА_1).

14.11.2014 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_3,
житлова полоща 41,1 кв.м. Зі змісту витягу
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, про реєстрацію прав та
обтяжень від 14.11.2014 року видно, що опис
даного об'єкта нерухомого майна
включає: житловий будинок А-1, прибудова
А-1, ганок а, літня кухня Б-1, сарай В-1,
гараж Г-1, душ Д-1, сарай С-1, убиральня У-1,
колодязь К, ворота № 2, паркан № 3;
загальна площа 58,8 кв.м, житлова площа 41,1
кв.м (т. 2, а. с. 70-71).

Основні позовні вимоги ОСОБА_3
полягають в тому, що вона просить суд
ухвалити рішення яким зобов'язати
відповідача демонтувати самовільно
побудовані господарські будівлі -
вугільник (на плані - сарай ), сарай для
домашніх тварин (на плані - сарай ).

На час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції господарські
будівлі, які позивач вважала
самовільно побудованими, а саме:
будівлі - вугільник (на плані - сарай ),
сарай для домашніх тварин (на плані -
сарай ) прийняті в експлуатацію та
зареєстровані належним чином в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно - як об'єкти нерухомого
майна, яке належить на праві приватної
власності ОСОБА_2

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно частини 1 статті 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

З огляду на вищевикладене судова
колегія вважає, що відсутні підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_3
щодо зобов'язання відповідача
демонтувати самовільно побудовані
господарські будівлі, оскільки ці
будівлі не є самовільно побудованими.

Оскільки інші позовні вимоги ОСОБА_3 -
про стягнення з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.,
сплаченого судового збору 229 грн. 41 коп.,
витрат на правову допомогу 2000 грн. та
витрат на проведення експертизи 7700
грн.- є похідними та їх задоволення
можливе лише в разі задоволення вимог
позивача щодо зобов'язання
відповідача демонтувати самовільно
побудовані господарські будівлі,
оскільки ці будівлі не є самовільно
побудованими, то такі позовні вимоги
ОСОБА_3 також не підлягають
задоволенню.

Таким чином, довід апеляційної скарги
про невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду. За таких обставин апеляційна
скарга ОСОБА_2 має бути задоволена.
Рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 25
січня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення: Відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: