АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1365/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/485/14
Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на повторне заочне рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права спільної
сумісної власності на будівельні
матеріали та обладнання, використані
при самовільному (самочинному)
будівництві, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з вказаним позовом
про визнання за ними права спільної
сумісної власності на будівельні
матеріали та обладнання, використані
при самовільному (самочинному)
будівництві житлового будинку та
господарських будівель, що розташовані
АДРЕСА_1.

Повторним заочним рішенням
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на всі
будівельні матеріали та обладнання,
які фактично були використані з самого
початку і до дня звернення до суду при
самовільному (самочинному) будівництві
житлового будинку та фундаментів,
розташованих на земельній ділянці
загальною площею 700 квадратних метрів
АДРЕСА_1 всіма особами, які здійснювали
це будівництво.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову. Посилається на те,
що при ухваленні рішення судом неповно
з'ясовані обставини, які мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи, судом було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи в межах заявлених вимог та
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 05 квітня
2013 року в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання договору недійсним
відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що згідно
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на право особистої власності з
числом кімнат від однієї до п'яти
включно від 08 липня 1982 року,
забудовнику ОСОБА_4 надано право
безстроково користуватися земельною
ділянкою АДРЕСА_1, загальною площею 700
кв.м.

Оригінал такого договору ОСОБА_4 21.11.2002
року віддала ОСОБА_2

Оскільки такий договір від 08 липня 1982
року не відповідав вимогам чинного на
той час законодавства, вказаним
рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області було визнано
його неукладеним.

Також рішенням встановлено, що
будівництво житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1
розпочато без нотаріального
оформлення договору , в зв'язку з чим в
технічному паспорті зроблено відмітку
про самочинність будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно довідки КП «Інвентаризатор» №
181 від 28.10.2002 року, виданої ОСОБА_4,
готовність незавершеного будівництва
об'єкта нерухомого майна , що
знаходиться в АДРЕСА_1 складає 80% і його
вартість становить 22146, 00 грн. Крім того,
зазначено, що на земельній ділянці
знаходиться сарай літ. Б вартістю 3 669,00
грн. (а.с. 36).

Згідно розписки від 21.11.2002 року, ОСОБА_4
получила від ОСОБА_2 завдаток в сумі 3
240 грн. за продаж будинку АДРЕСА_1.
Сторони домовилися, що вартість всього
будинку складає 6 890 грн. ОСОБА_2, в свою
чергу, зобов'язалася решту суми за
будинок віддати при оформлені договору
купівлі-продажу (а.с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Згідно квитанції №08DI16839 від 31.01.2013 року
ОСОБА_2 перерахувала ОСОБА_1, як єдиному
спадкоємцю ОСОБА_4, 3 650 грн., з метою
остаточного розрахунку згідно
вищевказаної розписки (а.с. 30, 31).

Судом встановлено, що з 2002 року
будівництво будинку АДРЕСА_1
здійснювалося ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без
належним чином оформленого проекту,
дозвільної документації та відведення
земельної ділянки, що підтверджується
відповідними квитанціями та показами
свідків.

Згідно кошторисної документації
вартість капітального ремонту даного
будинку склала 282 257 грн.

Вирішуючи питання про визнання за
позивачами права спільної сумісної
власності на будівельні матеріали та
обладнання, використані при
самовільному (самочинному)
будівництві, місцевий суд правомірно
виходив з наступного.

Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР громадянин,
який збудував або будує жилий будинок,
здійснив або здійснює його перебудову
чи прибудову без встановленого
дозволу, або без належно затвердженого
проекту, або з істотними
відхиленнями від проекту, або з грубим
порушенням основних будівельних норм і
правил, не вправі розпоряджатися цим
будинком чи частиною його (продавати,
дарувати, здавати в найом тощо).
Одержані при знесенні жилого
будинку або частини його,
господарських і побутових будівель та
споруд будівельні матеріали
залишаються у власності громадянина,
який провадив самовільне будівництво.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Стаття 368 ЦК України визначає, що
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Таким чином висновки місцевого суду
зроблені на підставі повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким дана
відповідна правова оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування місцевим
судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому підстав для її
задоволення немає.

Зокрема, не беруться до уваги колегією
суддів посилання апелянта на ч. 2 ст. 220
ЦК України та відсутність у матеріалах
справи даних про звернення позивачів
до відповідного органу про прийняття в
експлуатацію забудови, оскільки
предметом даного спору є право
власності на будівельні матеріали та
обладнання, які були використанні при
будівництві, а не договір
купівлі-продажу чи право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно.

Разом з тим, ОСОБА_1, як спадкоємець
ОСОБА_4, не довела свого права власності
щодо земельної ділянки, наданої
останній в безстрокове користування
для будівництва індивідуального
житлового будинку, а відтак посилання
апелянта на ст. ст. 90, 95 ЗК України також
є безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні спору по суті місцевим
судом були вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Повторне заочне рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О.
Панченко

Судді: /підпис/В.П. Пікуль
/підпис/ О.В. Прядкіна

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
_______________ О.О. Панченко