інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/290/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М., Шевченка В.
А.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про усунення перешкод та відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні спільними приміщеннями
квартир АДРЕСА_1, вбиральнею та душовою
і душовою кабіною, зобов'язано ОСОБА_3
демонтувати у дверях приміщень туалету
та душової ручки комбінованого типу з
замком і демонтувати навісний замок з
душової кабіни.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову

Вказує на те, що жодних перешкод у
користуванні спільними приміщеннями
відповідачу він не створює, оскільки на
міжкімнатних дверях приміщень
встановлені защіпки, що не
перешкоджають вільному користуванню
цими приміщеннями. Вважає, що витрати
на правову допомогу стягнуті
безпідставно, оскільки суду не було
надано акт про виконання відповідних
робіт адвокатом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, який підтримав
доводи апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_4 та його представника адвоката
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 є власником 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, яка
складається з кімнати, площею 10,5 кв. та
спільних приміщень з належною
відповідачу ОСОБА_3 квартирою 108, а саме:
вбиральні спільного користування,
загальною площею 1,1 кв.м; душової
спільного користування, площею 2,0 кв.м.;
коридору спільного користування,
площею 3,3 кв.м. (а.с.30-31, 50-52).

Судом також встановлено, що відповідач
за власний рахунок зробив ремонт у
приміщеннях загального користування, у
дверях приміщень ванної та туалету
відповідачем встановлені ручки
комбінованого типу з замком та
встановлено навісний замок на душовій
кабіні, ключі від яких позивачу не
надає (а.с.9-15,42-48).

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позивач як співвласник
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіє і користується ним
спільно із відповідачем. Облаштування
останнім замків на дверях приміщень
спільного користування та не надання
ключів від них позивачу, обмежує
вільний доступ ОСОБА_4 до цих приміщень,
чим порушує його права, а тому вони
підлягають захисту.

Погоджується колегія суддів також і з
висновком місцевого суду про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині стягнення моральної
шкоди, оскільки такі вимоги не
доведені.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що суд стягнув з відповідача
витрати на правову допомогу, які не
підтверджуються актом виконаних
адвокатом робіт, є безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
17.10.2013 року позивач уклав з приватним
підприємством «Юридична фірма
«Аврора» в особі її директора -
адвоката ОСОБА_5, договір про надання
юридичних послуг і сплатив йому по
квитанції за надану допомогу 1000 грн.
(а.с.18,19).

Загальна тривалість участі адвоката
ОСОБА_5 в судових засіданнях, що складає
близько 2 год. 30 хв., підтверджується
журналами судових засідань від 16.12.2013
року, 25.12.2013 року та 27.12.2013 року (а.с.
26,34,53).

Крім того, поза межами судового
розгляду справи ним витрачений час на
вчинення процесуальних дій, а саме: на
складання позовної заяви, огляду
приміщення і оформлення актів та ін.

Врахувавши часткове задоволення
позову, суд першої інстанції правильно
визначив розмір витрат на правову
допомогу, пропорційно до задоволених
вимог, що підлягає компенсації
позивачу за рахунок відповідача, у сумі
729 грн. 40 коп., який не перевищує
граничний розмір витрат, встановлений
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 року №4191-VI.

Інші доводи заявника апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

При зверненні з апеляційною скаргою
ОСОБА_3 не доплатив 7,10 грн. судового
збору, які слід стягнути з нього в доход
держави.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 27 грудня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 7 грн.
10 коп. недоплаченого судового збору за
розгляд справи апеляційним судом.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -