Номер провадження № 22-ц/785/1660/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Виноградової Л.Є.

суддів
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
комунальної установи «Міський центр
гуманітарної допомоги, інформаційного
та господарчого забезпечення», третя
особа - ОСОБА_4, про відшкодування
моральної шкоди, індексу інфляції та
проценту банка, -

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, вказуючи,
що 17 вересня 2009 року його звільнили з
посади заступника директора за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків.

Посилаючись на те, що апеляційний суд
Одеської області рішенням від 27 грудня
2012 року визнав звільнення незаконним
та зобов'язав відповідача поновити
позивача на роботі на посаді
заступника директора КУ «Міський центр
гуманітарної допомоги, інформаційного
та господарчого забезпечення», та
сплатити кошти за час вимушеного
прогулу, але незаконне звільнення
значно вплинуло на стан здоров'я
позивача через нервовий стрес та
матеріальне становище, ОСОБА_3 просив
суд стягнути на його користь з
відповідача моральну шкоду у розмірі 70
000 грн. та розмір інфляції та проценту
банку, які не були нараховані при
розраховані середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у розмірі 11 979, 01
грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відмовляючи в позові, суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачем пропущений
без поважних причин трьохмісячний
строк на звернення до суду за
вирішенням трудового спору.

Цей висновок суду підтверджується тим,
що рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 грудня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до комунальної
установи «Міський центр гуманітарної
допомоги, інформаційного та
господарчого забезпечення», третя
особа - ОСОБА_4, про скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу визнано звільнення
ОСОБА_3 з посади заступника директора
КУ «Міський центр гуманітарної
допомоги, інформаційного та
господарчого забезпечення»
незаконним, ОСОБА_3, поновлений на
вказаній посаді, з КУ «Міський центр
гуманітарної допомоги, інформаційного
та господарчого забезпечення»
стягнуто 49 460 грн. 55 коп. (а.с. 4-13), це
рішення апеляційного суду було
добровільно виконано відповідачем (а.с.
14).

Розглядаючи дану справу, районний суд
правильно послався на рішення
Конституційного суду України від 22.02.2012
року по справі № 1-5/2012 за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5, щодо офіційного тлумачення
положень ст. 223 КЗпП України у зв'язку із
положеннями ст. 117, 237-1 цього кодексу, де
вказано, що визначені Цивільним
Кодексом та КЗпП України підстави та
порядок відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди слід розглядати у нерозривному
зв'язку із положеннями ст. 233 КЗпП
України, у яких встановлені строки
звернення до суду за вирішенням
трудових спорів, зокрема три місячного
строку, який розпочинається з дня, коли
працівник дізнався чи повинен був
дізнатися про порушення свого права.

Позивач ОСОБА_3 дізнався про порушення
свого права 17 вересня 2009 року, а позов
ним пред'явлений 18.06.2013 року (а.с. 2),
навіть якщо вважати, що про порушення
свого права ОСОБА_3 дізнався 27 грудня 2012
року, то і в цьому випадку
трьохмісячний строк порушений.

Вважати, що цей строк порушений з
поважних причин не можливо, оскільки
позивач не надав доказів в
підтвердження цих обставин.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про те, що йому не виплачено
індекс інфляції та проценту банка, то
судова колегія погоджується із
висновком суду, що підстав для
нарахування індексу інфляції та
проценту банка на виплачені позивачу
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відсутні.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд не вправі
був закривати провадження у справі на
підставі ст. 205 ЦПК України, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки суд
ухвалу про закриття провадження по
справі не постановляв.

Судова колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду не вбачається,
доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду, до того ж
згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко