Номер провадження: 22-ц/785/5707/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача, ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" - Васильєвої К.В., та
представника відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4, - ОСОБА_5, на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 квітня 2014 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

21 травня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з
вказаним позовом, який згодом 24 квітня
2014 року уточнило, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 17 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» (далі - Банком) та
відповідачкою ОСОБА_4 був укладений
договір про надання кредиту, за яким
позичальник отримав кредит у розмірі
7000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, який
складається з Заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.
Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такій же термін. У порушення умов
кредитного договору позичальник не
виконує зобов'язання за кредитним
договором. 30 січня 2009 року був виданий
судовий наказ, відповідно до якого з
відповідачки ОСОБА_4 стягнуто
заборгованість за кредитом станом на 31
серпня 2008 року в розмірі 7425,56 грн., у
тому числі: 5348,30 грн. - за кредитом, 2077,26
грн. - за нарахованими процентами, який
набрав законної сили 14 березня 2014 року.
Тому, враховуючи стягнуту суму
заборгованості за судовим наказом
заборгованість за кредитним договором
становить 17135,70 грн., в тому числі: за
нарахованими відсотками - 15489,93 грн., а
також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та
Правил надання банківських послуг: 500
грн. - штраф (фіксована частина), 1145,77
грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач
просив суд позов задовольнити (а.с. 2-11,
70-72).

Представник відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, проти позову заперечував і в
своїх поясненнях зазначав, що згідно
довідки від 11 квітня 2014 року № 540104,
виданої головним бухгалтером банку,
станом на 01 квітня 2014 року ОСОБА_4 не
має заборгованості за кредитним
договором, що є підставою для відмови у
позові.

Рішенням суду першої інстанції позов
Банка задоволено. Суд стягнув з
відповідачки ОСОБА_4 на користь
позивача заборгованість 17135,70 грн., у
тому числі: по процентам за
користування кредитом - 15489,93 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1145,77 грн. та
судові витрати в сумі 245,61 грн. (а.с. 79-82).

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, пояснення
на апеляцію представника позивача, ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" - Васильєвої К.В., та
представника відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи,
докази, надані апеляційному суду
представником Банку, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга представника
відповідача задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 жовтня 2006 року між Банком та
відповідачкою ОСОБА_4 був укладений
договір про надання кредиту, за яким
позичальник отримав кредит у розмірі
7000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, який
складається з Заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою (а.с.
8-16).

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такій же термін.

У порушення умов кредитного договору
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором.

30 січня 2009 році був виданий судовий
наказ, відповідно до якого з
відповідачки ОСОБА_4 стягнуто
заборгованість за кредитом станом на 31
серпня 2008 року в розмірі 7425,56 грн., у
тому числі: 5348,30 грн. - за кредитом, 2077,26
грн. - за нарахованими процентами, який
набрав законної сили 14 березня 2014 року
(а.с. 66, 73-74).

Тому, враховуючи стягнуту суму
заборгованості за судовим наказом
заборгованість за кредитним договором
становить 17135,70 грн., в тому числі: за
нарахованими відсотками - 15489,93 грн., а
також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та
Правил надання банківських послуг: 500
грн. - штраф (фіксована частина), 1145,77
грн. - штраф (процентова складова) - а.с.
75.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позичальник, відповідачка ОСОБА_4, не
виконала взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором в сумі, строки та
на умовах, що передбачені кредитним
договором. Тому права позивача були
порушені і у відповідності до ст. ст. 15,
16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом стягнення
заборгованості за договорами кредиту в
розмірі 17135,70 грн. з відповідачки.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Твердження представника відповідача
відповідачка ОСОБА_4, - ОСОБА_5, в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду не відповідає вимогам закону,
оскільки судом не враховано, що надана
Банком довідка прямо вказує на
відсутність заборгованості
відповідача й суд мав застосувати ст.
545 ЦК України, не приймаються до уваги
за таких підстав.

Згідно із ст. 545 ЦК України прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідачі повинні були довести в
судовому засіданні обставини, на які
посилалися як на заперечення проти
позову, але в судовому засіданні суду
першої інстанції та апеляційної
інстанції представником відповідача
не надані належні та допустимі докази у
підтвердженні сплати заборгованості
за кредитом, зокрема, квитанції,
завірені печаткою Банку.

До апеляційної скарги представника
відповідача також не надано ніяких
доказів, які спростовують висновки
суду першої інстанції.

Представник позивача, Банку, надав
апеляційному суду докази, зокрема, акт
перевірки обставин видачі довідки про
відсутність заборгованості від 11
квітня 2014 року відповідачці, складений
Банком 19 листопада 2014 року, які з
достовірністю підтверджують те, що
довідка була видана у зв'язку з тим, що
при укладанні договору кредиту від 17
жовтня 2006 року був помилково внесений в
програмні комплекси ідентифікаційний
код платника податку позичальника -
НОМЕР_1 замість правильного - НОМЕР_2.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка працівник Банку, яка
видавала вказану довідку, ОСОБА_7
підтвердила вказані обставини.

Враховуючи вказані обставини та
оцінуючи докази, надані представником
позивача, з урахуванням їх
переконливості, належності і
допустимості кожний доказ окремо та у
їх сукупності, колегія суддів приймає
їх до уваги й вважає, що в судовому
засіданні не доведено те, що
відповідачка виконала зобов'язання за
договором кредиту належним чином. Сам
по собі факт наявності довідки від 11
квітня 2014 року не може свідчить про
відсутність боргу.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що законних підстав для
відмови у позові немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5, відхилити, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік