Провадження №22-ц/784/564/14
Головуючий у 1 інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4, на ухвалу
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2013 року за
заявою ОСОБА_4, про роз'яснення рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 березня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
вселення та реальний розподіл
житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 27 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 5 червня 2013 року, вказаний
позов задоволено частково. Ухвалено
вселити ОСОБА_2 до 21/60 часток житлового
будинку АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності. В задоволенні позовних
вимог про реальний розподіл указаного
житлового будинку відмовлено.

10 грудня 2013 року представник
відповідачки подав заяву про
роз'яснення зазначеного судового
рішення щодо визначення приміщення до
якого має бути вселено ОСОБА_2, з
урахуванням рішення того ж суду від 4
квітня 2012 року, яким за ОСОБА_2 визнано
права власності на 7/40 часток того ж
будинку.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2013 року у
задоволенні такої заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник
відповідачки, посилаючись на
незаконність зазначеної ухвали, просив
її скасувати та постановити нову
ухвалу про роз'яснення вказаного
судового рішення так як указано в
заяві.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України та п.
21 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 18 грудня 2009 року ,,Про
судове рішення у цивільній справі",
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 27 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 5 червня 2013 року, ухвалено
вселити ОСОБА_2 до 21/60 часток спірного
житлового будинку, який належать
сторонам на праві спільної часткової
власності. В задоволенні вимог про
реальний поділ того ж будинку
відмовлено.

Водночас, рішенням того ж суду від 4
квітня 2012 року (далі - справа № 2-4330/11),
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 22 травня 2012 року, за ОСОБА_2
визнано право власності на 7/40 часток
указаного житлового будинку, як на
частку у спільному сумісному майні
осіб, які проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
роз'яснення рішення, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
за висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 120-016
від 18 лютого 2013 року неможливо виділити
в користування сторін ідеально належні
їм площі спірного житлового будинку по
? частині, оскільки розмір житлової
площі, що ідеально належить кожному, не
відповідає вимогам ДБН В.2.2.-15-205 - п.2.22.
При цьому експертом правильно не
враховані самовільно побудовані
приміщення та господарські споруди.

Крім того, судом першої інстанції також
враховано, що реальний поділ спірного
будинку не проведено, а порядок
користування спільним майном в
судовому порядку не вирішувався. Тому в
резолютивній частині рішення
місцевого суду і зазначено про
вселення позивача до приміщення, яке
належить йому та відповідачці на праві
спільної часткової власності.

Твердження представника відповідача
про те, що 21/60 частка не існує, оскільки
і ОСОБА_4 і ОСОБА_2 належить по 7/40 часток
спірного будинку, а державний
виконавець позбавлений можливості
самостійно визначити 21/60 частку, до
яких має бути вселено ОСОБА_5, не
заслуговують на увагу, оскільки
фактично зводяться до встановлення
порядку користування спільним майном
сторін, що є виходом за межі позовних
вимог і рішення суду.

Крім того, в мотивувальній частині
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва у справі № 2-4330/11, суд дійшов
висновку, що спірна частина житлового
будинку по АДРЕСА_1 є майном набутим
сторонами за час спільного проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки, й
кожний з них має рівні права володіння,
користування й розпорядження цим
майном. У зв'язку із цим за позивачем
визнано право власності по ? частини
спірного майна, а саме на 7/40 часток (21/60:
2 = 7/40) (а.с.10).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

За таких обставин судова колегія
вважає, що місцевий суд обґрунтовано
відмовив у роз'ясненні рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 березня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, відхилити, а ухвалу
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: