Справа № 459/140/14
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/6681/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Бадівської О.О.

з участю:
представника відповідача - Кошевого
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 19 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із зазначеним позовом, який
обґрунтував тим, що в період з 1979 по 2005
роки працював на різних посадах на
підприємствах ДП «Львіввугілля» з
повним робочим днем під землею. У
зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці у
позивача значно погіршився стан
здоров'я і 07.12.2005р. йому вперше було
встановлено ІІІ групу інвалідності та
30 % ступеня втрати професійної
працездатності. У 2008 році внаслідок
чергового переогляду позивачу було
встановлено третю групу інвалідності
безтерміново та 45 % втрати
працездатності.

Внаслідок отримання професійного
захворювання та ушкодження здоров'я
позивачу було завдано моральної шкоди
у вигляді фізичних та душевних
страждань, яку просить стягнути з
відповідача у розмірі 30 000 тис. грн.

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 19
вересня 2014 року позов задоволено
частково та стягнуто з відповідача в
користь позивача 6 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі позивач, не
погоджуючись із визначенням розміру
відшкодування моральної шкоди, просить
рішення суду змінити в частині
стягнутої суми та стягнути в його
користь з відповідача 30 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що позивач не надав
відповідний висновок медичних органів
про факт заподіяння моральних
страждань, який був обов'язковим на час
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності, суд не навів в рішенні
розрахунку розміру стягнутої
моральної шкоди. Просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що протягом 1979 - 2005
років позивач працював на різних
посадах на підприємствах ДП
«Львіввугілля» з повним робочим днем
під землею.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
10.11.2005р. було проведено розслідування
випадку хронічного професійного
захворювання та зроблено висновок про
шкідливі умови праці і вони
характеризуються умовами в основному
пов'язаними з контактом з
вугільно-породним пилом у високій
концентрації, важкою фізичною працею,
несприятливих факторів мікроклімату,
невиконанням норм і правил охорони
праці, гігієнічних регламентів та
нормативів (а.с. 22-23).

Згідно повідомлення районної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
№ 179 від 18.09.2013р. ОСОБА_3 вперше було
встановлено третю групу інвалідності
та 30% втрати професійної
працездатності 07.12.2005 року (а.с.27).

Згідно довідки Обласної МСЕК № 2 від
18.12.2008р. серії ЛВА-2 № 002716, в результаті
переогляду ОСОБА_3 було встановлено
третю групу інвалідності та 45 % втрати
працездатності безтерміново.
Встановлена потреба в
санаторно-курортному лікуванні,
медикаментозне лікування (а.с.28).

Згідно п.п. «є» п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного суду
України від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004р.
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

З врахуванням того, що позивач зазнав
ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків у шкідливих умовах
праці, суд правильно прийшов до
висновку, що йому завдана моральна
шкода, тому доводи апеляційної скарги
відповідача про необхідність подання
позивачем медичного висновку про факт
заподіяння йому моральної шкоди не
заслуговують на увагу.

У Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженому
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 22.11.1995р. № 212 (зареєстрований у
Мін'юсті 22.03.1996р. за № 136/1161), на
медико-соціальні експертні комісії
було покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди (п.
1.11 наказу).

Пунктом 3.8 Порядку було передбачено, що
висновком медичних органів як
підставою для відшкодування моральної
шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу,
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Такі висновки слід було розглядати в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Тобто чинним законодавством не було
передбачено, що виключно МСЕК
встановлює факт спричинення моральної
шкоди.

Цей наказ втратив чинність на підставі
наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012р.,
тобто на час звернення з позовом до
суду він був нечинним.

З врахуванням цього та висновків
вищезазначеного рішення
Конституційного Суду України
достатньо самого факту стійкої втрати
професійної працездатності
потерпілому на виробництві для
відшкодування моральної шкоди, тобто
спеціальний висновок МСЕК по цьому
питанню не вимагається.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд з
врахуванням принципу виваженості та
розумності правильно прийшов до
висновку, що розмір достатньої
компенсації не повинен перевищувати 6
000 грн.

Не погодитись з такими висновками суду
у колегії судів немає підстав.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, а доводи апеляційних
скарг та зміст оскаржуваного рішення
також не дають підстав для висновку про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк