Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

з участю представника позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Баблюк О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 та
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_3,
приватний нотаріус Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
орган опіки і піклування виконавчого
комітету Ужгородської міської ради,
про визнання договору іпотеки дійсним,
звернення стягнення на предмет іпотеки
з метою погашення заборгованості за
кредитним договором та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до
Ужгородського міськрайонного суду з
зазначеною позовною заявою, мотивуючи
її тим, що 13.09.2006 р. між банком та ОСОБА_5
було укладеного кредитний договір
№MKТ7GА00000038, згідно якого останній
отримав кредит в розмірі 33375,26 доларів
США, із сплатою відсотків за його
користування в розмірі 12% річних, з
кінцевим терміном повернення 10.09.2010 р.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 13.09.2006 р. між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2
було уклало нотаріально посвідчений
договір іпотеки, за умовами якого
останній передав в іпотеку Банку
нерухоме майно, а саме: квартиру
загальною площею 66,60 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4, що
належить йому на праві власності.

Взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредиту та відсотків за
його користування Позичальник ОСОБА_5
належним чином не виконує і станом на
17.07.2012 року заборгованість по кредиту
складає 93230,32 доларів США, що відповідно
до службового розпорядження НБУ за
курсом 7,99 грн. еквівалентно 744910,26 грн.,
а тому банк з метою погашення даної
заборгованості звернувся до суду з
позовною заявою про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

У процесі розгляду справи представник
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнила
позовні вимоги та просить: визнати
дійсним договір іпотеки від 13.09.2006 року,
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2; в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№MKТ7GА00000038 від 13.09.2006 р. у розмірі 93230,32
доларів США, звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
загальною площею 66,6 кв.м., житловою
площею 40,4 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_4, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» за початковою ціною, що
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/ незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
здійснення продажу предмета іпотеки;
виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані
та/або проживають в квартирі за
адресою: АДРЕСА_4, із зняттям їх з
реєстраційного обліку в органі
Державної міграційної служби України,
до повноважень якого входить питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири; стягнути з ОСОБА_2 на
користь Банку сплачений судовий збір у
розмірі 3326,30 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Баблюк О.
уточнені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнав,
просив відмовити в його задоволенні та
пояснив, що квартира АДРЕСА_1, яка є
предметом іпотеки, являється спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 За час шлюбу у подружжя
народилось двоє дітей ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,
які від дня свого народження постійно
проживають та зареєстровані разом з
мамою у зазначеній квартирі. Укладаючи
договір іпотеки від 13.06.2006 року, ОСОБА_2
вийшов за межі тих повноважень і прав,
якими він наділений згідно Закону, як
співвласник спільної сумісної
власності подружжя, оскільки при
укладенні даного договору порушились
не тільки вимоги положень ст.5 Закону
України «Про іпотеку», але й права та
законні інтереси малолітніх дітей, які
проживають у квартирі. При укладенні
договору не було отримано попередню
згоду органу опіки і піклування, чим
порушено вимоги ч.6 ст.203 ЦК України, ст.18
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», а
тому в силу вимог ст.212 ЦК України такий
договір є нікчемним.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні в задоволенні позовних вимог
просив відмовити.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 у судове засідання не
з'явились, хоча про час та розгляд
справи були повідомлені.

Представник третьої особи - органу
опіки і піклування виконавчого
комітету Ужгородської міської ради в
судове засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином, але подав
суду письмове заперечення, згідно
якого орган опіки та піклування вважає,
що при укладені між ПриватБанком та
ОСОБА_2 договору іпотеки від 13.09.2006 року
були допущені суттєві порушення прав
дітей на житло, оскільки договір не був
погоджений у встановленому порядку
органом опіки і піклування, завданням
якого є захист прав неповнолітніх та
малолітніх дітей при вирішенні питання
розповсюдження майном, а тому позов, що
є предметом судового розгляду, не
підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступних висновків:

13 вересня 2006 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (змінено назву на
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк») та
ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір №MKТ7GА00000038, згідно якого
останньому надано кредит у вигляді
неповоротної кредитної лінії в розмірі
32000 дол. США - на споживчі цілі, а також
1375,26 дол.США - на сплату страхових
платежів у випадках та в порядку
передбачених п.п. 2.1.3 та 2.2.7., на строк по
10.09.2010 року, із сплатою за його
користування кредитом відсотків у
розмірі 1,0% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту 2 %
від суми виданого кредиту, щомісяця в
період сплати.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно умов Договору Позичальник взяв
на себе зобов'язання повертати кредит
та відсотки за його користування,
сплатити винагороду (комісію) в строк
та в порядку, встановленому договором,
а саме щомісячно починаючи з
наступного місяця в період сплати, а
саме з 21 по 28 число кожного місяця,
Позичальник повинен надати банку кошти
(щомісячний платіж) у сумі 909,30 дол.США
для погашення заборгованості за
договором, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди, згідно Графіку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов Договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставиться.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що Позичальник
ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредиту, відсотків за його
користування та винагороди (комісії)
належним чином не виконує. Відповідно
до наданого позивачем розрахунку
заборгованості Позичальника ОСОБА_5 за
кредитним договором №MKТ7GА00000038 станом
на 17.07.2012 року становить 93230,32 доларів
США, що згідно офіційного курсу НБУ,
виходячи з розрахунку 1 дол.США = 7,99 грн.,
еквівалентно 744910,26 грн., з яких: 27116,75
дол. США - заборгованість по кредиту;
30012,29 дол. США - заборгованість по
відсоткам за користування кредитом;
1856,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 34245,28
доларів США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором (п.4.1
Договору).

З матеріалів справи вбачається, що
13.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(змінено назву на публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк») та ОСОБА_2, в забезпечення
виконання зобов'язань по кредитному
договору №MKТ7GА00000038 від 13.09.2006 р., було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за №4537,
відповідно до якого Іпотекодавець
передав Іпотекодержавтелю об'єкт
нерухомого майна, а саме: квартиру
загальною площею 66,6 кв.м., житловою
площею 40,4 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_4, що належить йому на
праві приватної власності на підстав
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу квартири від 07.10.2004
року.

Третя особа ОСОБА_9 та представник
органу опіки і піклування в своїх
письмових запереченнях зазначають, що
зазначений договір іпотеки в силу
вимог ст.215 ЦК України є нікчемний,
оскільки в момент його укладення
сторонами не було додержано вимог, які
встановлені ч.6 ст.203 ЦК України, зокрема
такий був укладений без отримання
згоди органу опіки і піклування
внаслідок чого порушено право
власності та право користування на
нерухоме майно малолітніх дітей.

Відповідно до положень ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей при
вчиненні правочинів щодо нерухомого
майна. Неприпустимо зменшення або
обмеження прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Права та обов'язки батьків та дітей на
майно, зокрема, щодо управління майном
дитини, визначено статтею 177 СК України.
Відповідно до зазначеної норми батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятись від майнових права
дитини.

Варто відмітити, що дія даної статті в
частині встановлення управління
поширюється на те майно, яке є
власністю малолітніх та неповнолітніх
осіб, однак вони в силу віку чи інших
обставин не можуть самостійно
здійснювати права власника. Таким
майном відповідно до положень СК
України є майно, яке призначене для
розвитку, навчання і виховання дитини
(ст. 174 СК України), та майно, яке
знаходиться на праві спільної сумісної
власності батьків і дітей (ст. 175 СК
України). Щодо іншого майна, то воно
перебуває у власності батьків, а тому
управління щодо нього здійснювати
непотрібно.

Вказані норми зобов'язують нотаріусів
при оформленні правочинів щодо
відчуження нерухомого майна
аналізувати подані йому документи,
зокрема на предмет існування прав
користування таким нерухомим майном у
дитини (дітей). Тому нотаріуси для
встановлення факту користування
нерухомим майном витребовують довідку
про реєстрацію місця проживання про
реєстрацію місця проживання або місця
перебування дитини за адресою майна,
що відчужується або заставляється,
видану житлово-експлуатаційною
організацією або іншим відповідним
уповноваженим органом з питань
реєстрації.

Як слідує з довідки ЖБК « 40 років
Перемоги» №400 від 06.09.2006 року про склад
сім'ї, виданій на ім'я ОСОБА_5, яку було
подано приватному нотаріусу
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 для посвідчення договору
іпотеки від 13.09.2006 року, на момент
укладення даного договору в квартирі
АДРЕСА_2, яка заставлялась, були
зареєстровані - ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_5, - дружина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, - донька, ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_7, - донька (т.1 а.с.156). У даній
довідці відсутні відомості, що до
складу сім'ї входять малолітні чи
неповнолітні діти, а також відсутня
інформація про реєстрацію місця
проживання дітей у даному помешканні.

Відповідно ч.1 та ч.4 ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житло, в якому вона проживає постійно
або тимчасово. Місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає..

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів вбачається, що на момент
укладення договору іпотеки батько
дітей - Іпотекодавець ОСОБА_2 (з 16.08.1996
року) зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_5, що підтверджується відміткою
в його паспорті громадянина України
серії НОМЕР_1 виданому 13.08.1996 р.
Ужгородським РВ УМВС України в
Закарпатській області (т.1 а.с.29), та
довідкою відділу адресно-довідкової
роботи УМВС України в Закарпатській
області від 10.07.2014 р. (т.2 а.с.4)

В пункті 12.1 договору іпотеки від 13.09.2006
року ОСОБА_2, як сторона даного
правочину, стверджує, що в квартирі,
яка є предметом іпотеки не
зареєстровані, не проживають і не
мають право на користування малолітні
та неповнолітні діти. Згідно п.12.7
Договору до предметі іпотеки відсутні
вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що
не зареєстровані у встановленому
законом порядку.

Крім того слід зазначити, що до
посвідчення приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 договору іпотеки від
13.09.2006 року, ОСОБА_3 нотаріусу була
подана заява в якій остання дала згоду
чоловікові ОСОБА_2 передати на умовах
на його розсуд в іпотеку (майнову
поруку) квартиру, яка розташована в
АДРЕСА_3, що придбана ними під час
зареєстрованого шлюбу, для
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_5 за кредитним договором
№MKТ7GА00000038 від 13.09.2006 р. (а.с.148).

За таких обставин, суд вважає, що при
укладенні договору іпотеки згода
органу опіки та піклування не
вимагалась, оскільки права дітей не
порушувались.

Укладений між сторонами договір
іпотеки від 13.09.2006 року відповідає
вимогам ст.ст.203, 205, 208, 209 ЦК України щодо
його форми, змісту та нотаріального
посвідчення, такий договір є дійсним, а
тому вимоги позивача в цій частині є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Згідно ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

При укладенні договору іпотеки від
13.09.2006 року сторонами було досягнуто
домовленість з усіх його умов, у тому
числі щодо способу звернення стягнення
на предмет іпотеки, що узгоджується з
нормами матеріального права.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення
про виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Приймаючи до уваги, що Позичальник
ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним
договором № MKТ7GА00000038 від 13.09.2006 р. не
виконує Банк має право звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру загальною площею 66,6 кв.м.,
житловою площею 40,4 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4, та
виселити всіх мешканців з зазначеного
житлового приміщення в порядку,
встановленому законом.

Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» положеннями якого визначено,
що не може бути тимчасово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
майно, яке вважається предметом
іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_3,
загальною площею 66,6 кв.м., була передана
Майновим Поручителем ОСОБА_2 в іпотеку
в забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_5 за кредитним договором, згідно
якого останній отримав кредит в
іноземній валюті, дане житлове
помешкання використовується
відповідачем та членами його сім'ї, як
місце постійного проживання, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які вказують на те, що у
власності ОСОБА_2 знаходиться інше
нерухоме житлове майно, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позовних
вимог ПриватБанку про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення слід відмовити з підстав,
передбачених Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України, пропорційно до задоволених
вимог, підлягає стягненню з
відповідача на користь банку сплачений
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212,-215,
218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву - задовольнити
частково.

Визнати договір іпотеки від 13 вересня
2006 року, укладений між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» (змінено назву на
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк») та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №4539 -
дійсним.

В задоволенні позовних вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру загальною площею 66,6 кв.м.,
житловою площею 40,4 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4, що на
праві власності належить ОСОБА_2, в
рахунок погашення заборгованості
Позичальника ОСОБА_5 за кредитним №
MKТ7GА00000038 від 13.09.2006 р. в розмірі 93230,32
доларів США, що згідно курсу НБУ
еквівалентно 744910,26 грн., про виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітніх дітей
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та/або
проживають в квартирі за адресою:
АДРЕСА_4, із зняттям їх з
реєстраційного обліку - відмовити з
підстав, передбачених Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
сплачений судовий збір у розмірі 243,60
грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Микуляк П.П.