інстанції Мельник О.О.Провадження №
22-ц/780/1173/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Сліпченка О.І.,

суддів: Олійника В.І., Іванової І.В.,

при секретарі : Власенко О.В.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВО Плазма» про
стягнення заборгованості за договором
позики ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в
и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
вказаним позовом, який обґрунтовував
тим, що 04.03.2012р. між ним та директором
ТОВ «НВО «Плазма» Зінькевичем Я.В. був
укладений договір позики, за яким він
передав Зінькевичу Я.В. грошові кошти в
розмірі 3 200 000 грн., для потреб
підприємства, а останній зобов'язався
повернути борг згідно розписки майном
підприємства до 31.12.2012р., із відсотками
за користування коштами, що
встановлені умовами договору в розмірі
10 % на місяць. Просив стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВО Плазма»(надалі
ТОВ «НВО Плазма») на його користь суму
грошових коштів в розмірі 3 200 000 грн.,
відсотки за користування ними в сумі 5
760 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 6
061 грн. 75 коп. та 3% річних від
простроченої суми в розмірі 127 430 грн. 13
коп.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 20 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати зазначене рішення суду і
ухвалити нове, яким задовольнити
позов, посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наведених нижче підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів
надходження коштів на рахунки
підприємства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 березня 2012 року між ОСОБА_3 та
директором ТОВ «НВО «Плазма»
Зінькевичем Я.В., за погодженням із
власником ТОВ «НВО «Плазма» ОСОБА_4 був
укладений договір позики.

За умовами даного договору, позивач
передав директору ТОВ «НВО Плазма»
Зінькевич Я.В., за погодженням із
власником товариства ОСОБА_4, для
потреб ТОВ «НВО «Плазма», грошові кошти
в розмірі 3 200 000 грн., які Зінькевич Я.В.
отримав та зобов'язався повернути
майном підприємства до 31.12.2012 року, із
сплатою відсотків за користування
даними грошовими коштами в розмірі 10%
щомісячно.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Доказом перерахування грошових коштів
на користь юридичної особі є платіжне
доручення з відміткою банку про
виконання платіжного доручення (у
пункті 2.14 глави 2 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22;).

В даному випадку при цьому в графі
"призначення платежу" повинно бути
вказано, що грошові кошти надані саме
за договором позики.

Вимоги щодо обмеження готівкових
розрахунків фізичної особи з
підприємством (підприємцем),
установлені пунктом 1 Постанови
Правління Національного банку України
"Про встановлення граничної суми
розрахунків готівкою" від 06.06.2013 № 210 та
пунктом 2.3 глави 2 Постанови Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, стосуються розрахунків за
правочинами, предметом яких є будь-які
матеріальні та нематеріальні блага,
які можуть бути оцінені в грошовій
формі, у тому числі розрахунків за
договорами, пов'язаними з
корпоративними правами, наданням чи
поверненням позики, виплатою
неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 в якості доказу перерахування
грошових коштів, надав розписки від
04.03.2012 р. про передачу вищевказаної суми
позики директору ТОВ «НВО Плазма»
Зінькевич Я.В., та копії письмового
підтвердження надання згоди власником
ТОВ «НВО Плазма» на укладання договору
позики..

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначні
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З огляду на вказані положення закону,
договір позики є реальним та
вважається укладеним із моменту
передання грошей. Сам по собі факт
підписання сторонами тексту договору
без передання грошових коштів не
породжує обов'язку позичальника
повернути грошові кошти.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт отримання
позичених грошових коштів директором
підприємства ТОВ «НВО Плазма»
Зінькевич Я.В. - самим підприємством ТОВ
«НВО Плазма», позивач в порушення ст.
ст. 10, 57-60, 64 ЦПК України належним чином
не довів позовні вимоги та такі докази
в матеріалах справи, відсутні.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 20 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: