АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1286/2014
Головуючий у 1 інстанції: Пасинок В.С.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

08 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просив
розірвати шлюб, укладений між ними 28
вересня 2002 року у Відділі реєстрації
актів цивільного стану Дрогобицького
міського управління юстиції
Львівської області. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що спільне життя з
ОСОБА_1 не склалося через відсутність
порозуміння, дотримання різних
поглядів на життя. Також позивач
зазначив, що як подружжя не проживають
вже півтора року, спільного
господарства не ведуть, дітей від шлюбу
не мають. Зауважив, що подальше спільне
життя і збереження шлюбу неможливе та
суперечитиме його інтересам, які мають
істотне значення.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено, шлюб,
зареєстрований 28 вересня 2002 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Дрогобицького
міського управління юстиції
Львівської області за актовим записом
№ 409 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, розірвано.

28 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що суд
першої інстанції безпідставно не
прийняв до розгляду її зустрічну
позовну заяву про поділ майна подружжя
і не об'єднав її в одному провадженні з
первісним позовом. Також апелянт
зазначила, що покинула залу судового
засідання через брутальну поведінку
судді, психологічний тиск, постійне
приниження і погіршення стану здоров'я.
На думку апелянта, підстав для
ухвалення заочного рішення у суду не
було, так як попереднє заочне рішення
було скасовано, а справу призначено до
розгляду. На думку апелянта,
обов'язковою умовою ухвалення рішення
про розірвання шлюбу є відсутність
особистих і майнових спорів між
сторонами, у той час як майновий спір
між ними існує щодо спільного майна і
службової квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала та просила суд її
задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 28 вересня 2002 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Дрогобицького
міського управління юстиції
Львівської області було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий
запис № 409.

Від даного шлюбу сторони дітей не
мають.

Також судом першої інстанції було
вірно встановлено, що між сторонами
втрачене взаєморозуміння та почуття
любові, примирення подружжя та
збереження шлюбно-сімейних стосунків
між ними неможливе і суперечить
інтересам подружжя.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався ст. 24, ч.ч. 3, 4 ст. 56,
ч. 3 ст. 109, ст. 112 СК України та правильно
виходив з того, що шлюбно-сімейні
відносини між сторонами фактично
припинені, за відведений для
примирення час сторони не примирилися,
а тому подальше спільне життя подружжя
і збереження шлюбу є неможливим і
суперечитиме їхнм інтересам.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
суд першої інстанції безпідставно не
прийняв до розгляду її зустрічну
позовну заяву про поділ майна подружжя
і не об'єднав її в одному провадженні з
первісним позовом, колегія суддів
виходить з того, що зустрічний позов
приймається до спільного розгляду з
первісним позовом у тому випадку, якщо
обидва позови взаємопов'язані і їх
спільний розгляд є доцільним.
Посилання апелянта на те, що вирішення
питання про поділ майна безумовно
пов'язане з існуванням чи розірванням
шлюбу, колегія суддів вважає
помилковими і такими, що не
узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 69 СК
України.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
обов'язковою умовою ухвалення рішення
про розірвання шлюбу є відсутність
особистих і майнових спорів між
сторонами, оскільки згідно ч. 2 ст. 109 СК
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Таким чином, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013
року є законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді