Справа № 161/8276/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/1717/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі Губарик К.А.

з участю:

представника позивача Плеханова
О.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою позивача
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 05 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
05 вересня 2014 року в позові Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк (далі по тексту ПАТ КБ)
«ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вищеназваним
рішенням суду позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій із-за невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представник
позивача апеляційну скаргу із
наведених у ній мотивів підтримав, тоді
як відповідач та його представник
просили її відхилити з огляду на
безпідставність наведених у ній
доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді,
пояснення представників сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності звернення до
суду із зазначеним позовом.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи та нормах
матеріального права.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти

Так, матеріалами справи встановлено, 15
вересня 2006 року позивач ОСОБА_5
звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із
заявою, на підставі якої відповідач
отримав кредит у розмірі 1800 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту зі сплатою 48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевими терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 11
зворот).

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість
відповідача за кредитним договором від
15 вересня 2006 року станом на 27 лютого 2014
року склала 12761 грн. 09 коп., з якої:
заборгованість за кредитом - 1792 грн. 20
коп., заборгованість за процентами за
користування кредитом - 9885 грн. 03 коп.,
штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф
(процентна ставка) - 683 грн. 86 коп. (а.с.
7-10).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ ««ПриватБанк»»
звернувся у травні 2014 року та надав
суду Умови і правила надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с.
12-17 зворот).

Згідно з Умовами та Правилами надання
банківських послуг кредит (кредитна
лінія, кредитний ліміт) - це розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, обумовлений в
договорі, на умовах платності та
повернення.

Пунктом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань Держателя,
які щомісячно належать сплаті
Держателем протягом строку дії Карти.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для Держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжних картах з встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
визначений у Пам'ятці Клієнта, яка є
невід'ємною частиною Договору. Платіж
включає плату за користування
Кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по Кредиту (п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

Відповідно до умов Заяви та п. 4.1. Правил
користування платіжною картою,
погашення заборгованості по кредиту
може здійснюватися шляхом внесення
коштів на карту клієнтом або шляхом
списання коштів з інших карт.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

За умовами укладеного між сторонами
договору розділ «Банківські послуги»
строк дії кредитного ліміту співпадає
із строком дії картки.

Пунктом 3.1.1 Правил користування
платіжною карткою визначено, що строк
дії картки вказаний на лицевій стороні
карти( місяць та рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця. Згідно з п. 3.1.3 по закінченню
строку дії карта продовжується банком
на новий строк (шляхом надання клієнту
карти з новим строком дії), якщо раніше
не надійшло письмової заяви держателя
про закриття карткового рахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картковому рахунку для
оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій по картковому
рахунку і при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 19 березня 2014
року № 6-14цс14.

Судом встановлено, що єдиний платіж в
розмірі 150 грн. відповідач ОСОБА_5
здійснив 12 лютого 2007 року. В подальшому
перерахунки особистих коштів для
поповнення карткового рахунку в
рахунок погашення кредитної
заборгованості чи будь-яке внесення
коштів відповідачем, або шляхом
перерахування Банком коштів з інших
карт не здійснювалося.

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст. 259 ЦК України.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК Ураїни).

Відповідно до частини третьої статті
267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Заява про застосування строку позовної
давності подана відповідачем до суду
першої інстанції 04 серпня 2014 року (а.с.
32).

Відповідно до п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою та договору, строк
погашення кредиту у повному обсязі не
пізніше останнього дня місяця,
вказаного у платіжній картці. Таким
чином повернення кредитних коштів
визначено періодичними щомісячними
платежами (а.с. 18).

Таким чином, право на стягнення
заборгованості виникло у банку з часу
останнього поповнення картки
відповідачем ОСОБА_6 та з цього часу
починається перебіг строку позовної
давності. Позов до суду подано після
його спливу, доказів про те, що цей
строк позовної давності пропущено з
поважних причин, банком не надано.

Разом з тим, доводи ПАТ КБ «ПриватБанк»
в апеляційній скарзі про те, що суд
безпідставно застосував строк
позовної давності, так як кредитний
договір не закінчив свою дію, а строк
дії картки не припиняє строку дії
договору, не заслуговують на увагу,
оскільки строк його дії, у визначеному
Правилами користування платіжною
карткою порядку, продовжений не був, а
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, дослідивши докази у справі та
давши їм належну оцінку, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивачем пропущено трирічний строк
звернення до суду за захистом свого
порушеного права.

Доводи представника позивача про
переривання перебігу строку позовної
давності відповідачем ОСОБА_5, шляхом
внесення 08 липня 2014 року платежу в
розмірі 500 грн. колегія суддів вважає
безпідставними. Відповідач
категорично заперечував вказану
обставину та пояснював, що зазначених
коштів не повертав, строк дії картки
закінчився, подальше продовження якої
є способом виконання зобов'язання щодо
повернення простроченого кредиту,
процентів і неустойки, а реквізити
зазначені в квитанціях є реквізитами
картки, строк дії якої закінчився, і
позивачем об'єктивно не доведено про
видачу нової.

З огляду на викладене, колегія суддів
відхиляє твердження сторони позивача
про те, що боржником в липні 2014 року
вчинено дію, що свідчить про визнання
ним боргу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 05 вересня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді