Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

Головуючого судді
Сидоренко І.О.

при секретарі
Рудь Т.В.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 8 Слов'янського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Слов'янської
міської ради про визнання права
власності та зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Слов'янської міської ради про
визнання права власності. Дана позовна
заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у
місті Слов'янську померла мати
позивачки ОСОБА_3. Спадкова справа №
615/2012 року заведена у Першій
Слов'янській державній нотаріальній
конторі. Спадщина відкрилася за
заповітом, відповідно до якого мати
заповідала позивачці усе своє майно,
яке на час її смерті буде належати їй і
все те, на що вона матиме право.
Спадковим майном після смерті матері є
23/50 частки житлового будинку з
відповідною часткою господарських та
побутових будівель та споруд,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,0595 гектар у
межах згідно з планом, кадастровий
номер :006:1014 за тією ж адресою.
Позивачка подала заяву про прийняття
спадщини після смерті матері у
передбачений статтею 1270 ЦК України
строк. Особою, яка має право на спадщину
згідно статті 1247 ЦК України є чоловік
спадкодавця ОСОБА_4, який обов'язкову
частку у спадщині не прийняв шляхом
подання відповідної заяви і не
проживав разом із спадкодавцем, а отже
є особою, яка не прийняла спадщину.

Спадкове майно складається з 23/50 часток
житлового будинку, відповідно до
рішення нарсуду міста Слов'янська
Донецької області від 07 жовтня 1977 року,
право власності зареєстровано у
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 15 червня 1978 року, та земельної
ділянки, що перебуває в спільній
сумісній власності спадкодавця та
відповідача ОСОБА_2 без визначення
часток на підставі державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ-ДН № 174324. Державний акт
виданий на підставі рішення виконкому
Слов'янської міської ради від 17 травня
2000 року № 211/5.

Позивачка прийняла спадщину після
смерті матері та отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
23/50 частки житлового будинку.
Відповідач ОСОБА_2 був викликаний
нотаріусом для узгодження розміру
часток кожного співвласника земельної
ділянки та отримання позивачкою
окремого правовстановлюючого
документа, однак, з'явившись до
нотаріуса 31.01.2014 він відмовився від
запропонованої йому пропозиції
позасудового вирішення спору, що
унеможливило видачу позивачці
правовстановлюючого документа.

Отримати свідоцтво нотаріуса про право
на спадщину позивачка не може, оскільки
її право власності не визнається
відповідачем.

Просить суд визнати за нею право
власності на 23/50 частки земельної
ділянки яка розташована на території
Слов'янської Міської ради у АДРЕСА_1,
кадастровий номер :006:1014, що
належала спадкодавцю ОСОБА_3 та
відповідачу ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ДН № 174324,
виданого на підставі рішення виконкому
Слов'янської міської ради від 17 травня
2000 року, № 211/5, акт зареєстровано у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю № 7951 як на
майно, отримане позивачкою у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3

Відповідно до зустрічної позовної
заяви відповідач позовні вимоги ОСОБА_1
визнає частково, а саме: не заперечує
проти визнання ОСОБА_1 права власності
на 23/50 частки земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Разом
з тим, заперечує проти доводів позову
про відсутність у позивача умов для
отримання свідоцтва про право на
спадщину в нотаріальній конторі,
оскільки ствердження позивачки ОСОБА_1
про те, що при виклику до нотаріуса з
метою позасудового врегулювання спору
та узгодження розміру часток кожного
співвласника земельної ділянки він
відмовився від позасудового вирішення
спору та узгодження розміру часток не
відповідає дійсності.

Постановою державного нотаріуса
Причепи В.Р. від 04.02.2014 року позивачці
ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на ?
частку земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 Вказану
Постанову винесено за результатами
розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом на ? частку земельної
ділянки. При спілкуванні з нотаріусом
та позивачкою, останніми було
запропоновано відповідачу узгодити
розмір часток кожного із співвласників
земельної ділянки саме у розмірі ?, а не
у розмірі, відповідно 23/50 та 27/50, на що
відповідач дійсно відмовився. У разі
запропонування відповідачу при
позасудовому вирішенні спору узгодити
розмір часток кожного із співвласників
земельної ділянки у співвідношенні 23/50
частки за ОСОБА_1 та 27/50 частки за
відповідачем, ним була б дана позитивна
відповідь.

Крім того, визнання за позивачкою
ОСОБА_1 23/50 частки земельної ділянки без
вирішення питання про визнання права
власності на належну відповідачу 27/50
часток земельної ділянки потягне у
подальшому державну реєстрацію тільки
визнаної рішенням суду частки за
позивачкою. Державна реєстрація
належної відповідачу 27/50 часток
земельної ділянки буде унеможливлена,
що потягне порушення законних прав
відповідача як власника земельної
ділянки.

Просить суд винести рішення, яким
визнати за позивачкою ОСОБА_1 право
власності на 23/50 часток земельної
ділянки та цим же рішенням визнати за
ним право власності на 27/50 часток
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:006:1014.

В судовому засіданні позивачка надала
пояснення, аналогічні позовним
вимогам. Просила задовольнити позов,
проти задоволення зустрічного позову
відповідача ОСОБА_2 не заперечувала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
в судовому засіданні надав пояснення,
аналогічні вимогам, викладеним в
зустрічній позовній заяві. Просив
задовольнити його зустрічний позов,
проти визнання права власності на 23/50
частки вищезазначеної земельної
ділянки за позивачкою ОСОБА_1 не
заперечував.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
спору по суті, суд встановив такі
фактичні обставини та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Слов'янськ померла
ОСОБА_3, що вбачається зі Свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданого 14 червня
2012 року відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по м.
Слов'янську Слов'янського
міськрайонного управління юстиції від
14 червня 2014 року.

Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України
передбачено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою; часом відкриття спадщини є
день смерті особи. Згідно ст. 1221 ЦК
України місцем відкриття спадщини є
останнє місце проживання спадкодавця.
Таким чином, після смерті ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем мешкання
померлої відкрилася спадщина.

Як вбачається з дослідженої в судовому
засіданні спадкової справи № 615/2012 до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3,
відповідно до заповіту від 09 квітня 2010
року, остання заповідала усе майно, яке
буде належати їй на день смерті та все
те, на що вона за законом матиме право
ОСОБА_1 - позивачці по справі. Даний
заповіт зареєстрований в Спадковому
реєстрі 09.04.2010 року та на час відкриття
спадщини є чинним.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено, що до складу спадщини, що
відкрилася після смерті спадкодавиці
ОСОБА_3 входить:

23/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1, що
вбачається з Рішення нарсуду м.
Слов'янська Донецької області від 07
жовтня 1977 року;

земельної ділянки, розташованої на
території Слов'янської міської ради за
адресою: АДРЕСА_1. Дана земельна ділянка
належала спадкодавиці ОСОБА_3 та
відповідачу по справі ОСОБА_2 на
підставі державного Акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ДН № 174324 відповідно до Рішення
виконкому Слов'янської міської ради
народних депутатів від 17.05.2000 року №
211/5, як спільна сумісна власність.

Також, даний висновок суду ґрунтується
на дослідженому в судовому засіданні
витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку №
НВ-013 від 11.10.2013 року, відповідно до
якого земельна ділянка з кадастровим
номером :01:006:1014, площею 0,595
гектарів, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3
та відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Отже, оспорювана земельна
ділянка є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України
земельна ділянка може знаходитись у
спільній власності з визначенням
частки кожного з учасників спільної
власності (спільна часткова власність)
або без визначення часток учасників
спільної власності (спільна сумісна
власність).

Стаття 370 ЦК України говорить про те, що
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. Позивачка ОСОБА_1 в
своїй позовній заяві просить визнати
за нею в порядку спадкування право
власності на 23/50 часин вищезазначеної
земельної ділянки.

При вирішенні питання щодо
правомірності позовних вимог, суд
виходить з наступного.

03.08.2012 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до Першої Державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 Державним
нотаріусом Першої Слов'янської
державної нотаріальної контори
Причепою В.Р. на підставі Заповіту,
посвідченого Першою Слов'янською
державною нотаріальною конторою 09
квітня 2010 року, 31 січня 2014 року видано
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ім'я позивачки ОСОБА_1
Спадщина, на яку видано свідоцтво
складається з 23/50 часток житлового
будинку з відповідними господарськими
та побутовими спорудами АДРЕСА_1 ( а.с 15).

Право власності позивачкою ОСОБА_1 на
23/50 частки зазначеного вище житлового
будинку зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
що вбачається з відповідного витягу.

Відповідно до статтей 1225 ЦК України, п.
22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» із наступними змінами
та доповненнями, право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.
До спадкоємців житлового будинку,
інших будівель та споруд переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший розмір не
визначений заповітом.

Пунктом 21 вищезазначеної Постанови
ПВСУ передбачено, що якщо до вирішення
судом спору між співвласниками
житлового будинку розмір часток у
спільній частковій власності на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався, або вона
перебуває в користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
позивачка отримала у спадщину 23/50
часток житлового будинку з
господарськими та побутовими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та у
встановленому законом порядку
зареєструвала право власності на
зазначене нерухоме майно, суд доходить
до висновку, що вона має право на
визнання права власності за нею на 23/50
часток земельної ділянки, на якій
розташований зазначений будинок.

Ствердження відповідача про
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з тим, що Постановою державного
нотаріуса Причепи В.Р. від 04.02.2014 року
позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на ? частку, а не на 23/50 часток
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
суд не може прийняти до уваги з
наступних підстав.

Як вбачається з Постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 04 лютого
2014 року, виданої державним нотаріусом
Першої Слов'янської державної
нотаріальної контори Донецької
області Причепою В.Р., позивачці ОСОБА_1
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на ? частку
вищезазначеної земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - відмовлено.

Дана відмова нотаріуса мотивована тим,
що нотаріусу не надані наступні
документи: витяг з Державного
земельного кадастру про зареєстровані
права і документи про відсутність
обмежень на ? частку земельної ділянки;
витяг з технічної документації з
нормативної грошової оцінки ? часки
земельної ділянки; витяг з державного
акту на право власності на земельну
ділянку з визначенням частки у праві
спільної власності.

Частиною 2 статті 370 ЦК України
передбачено, що у разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Тобто, дана Постанова нотаріуса
винесена з урахуванням того, що між
співвласниками земельної ділянки
відсутня домовленість про розмір
часток. Також, суд вважає, що крім
ствердження позивачки та відповідача
про відсутність домовленості про
розмір часток, даний факт
підтверджується самою Постановою
нотаріуса, в якій зазначено, що
викликаний 31.01.2014 року нотаріусом
співвласник ОСОБА_2 заявив, що земельна
ділянка не є об'єктом спільної сумісної
власності та частка кожного
співвласника повинна бути визначена
окремо.

Ком того, досліджена в судовому
засіданні спадкова справа не містить
заяви позивачки ОСОБА_1 про прийняття у
спадщину після смерті спадкодавця
ОСОБА_3 ? частки оспорюваної земельної
ділянки.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Слов'янської міської ради про визнання
за нею права власності на 23/50 частки
оспорюваної земельної ділянки
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 372 ЦК України
майно, що є у суспільній сумісній
власності може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється. Тобто, право спільної
сумісної власності на зазначену
земельну ділянку припинено, оскільки
судом визначена частка земельної
ділянки, право власності на яку
належить позивачці в порядку
спадкування за заповітом.

Приймаючи до уваги, що в судовому
засіданні з достовірністю встановлено,
що оспорювана земельна ділянка
перебувала в спільній сумісній
власності спадкодавця ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, право спільної сумісної
власності на дану земельну ділянку
припинено у зв'язку з виділенням
позивачці частки в спільній сумісній
власності, суд доходить до висновку, що
позовні вимоги відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2 про визнання
за ним права власності на 27/50 земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 368, 369, 370, 372,
1216-1218, 1225 ЦК України, ст. 86 ЗК України, п.
21, 22-1 ППВС України від 16.04.2004 року № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», п. 1, 2, 23 ППВС № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Слов'янської міської ради про визнання
права власності - задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 23/50 частки земельної
ділянки, яка розташована на території
Слов'янської міської ради у АДРЕСА_1,
кадастровий номер :006:1014 і яка
належала спадкодавцю ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ДН № 174324, виданого на підставі
рішення Слов'янської міської ради від 17
травня 2000 року, № 211/5, акт зареєстровано
у Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 7951 як на майно, отримане ОСОБА_1 у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 27/50 частки земельної
ділянки, яка розташована на території
Слов'янської міської ради у АДРЕСА_1,
кадастровий номер :006:1014 і яка
належала спадкодавцю ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ДН № 174324, виданого на підставі
рішення Слов'янської міської ради від 17
травня 2000 року, № 211/5, акт зареєстровано
у Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 7951.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
Сидоренко І.О