Справа № 140/2871/13-ц Провадження №
22-ц/772/317/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Безрученко А. М.Категорія:
52Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Немирівського районного суду
Вінницької області від 06 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Українська
горілчана компанія «Nemiroff» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з указаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що вона працювала
оформлювачем готової продукції
сувенірного цеху № 2 Дочірнього
підприємства «Українська горілчана
компанія «Nemiroff». Наказом Дочірнього
підприємства «Українська горілчана
компанія «Nemiroff» № 1029-НК від 19 вересня
2013 року її звільнено з роботи у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці та скорочення штату працівників,
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При
звільненні відповідачем не було
запропоновано їй іншу роботу на
підприємстві вантажника чи комірника
та не вручено наказ про звільнення, у
день звільнення. Крім цього, вона
працювала оформлювачем готової
продукції 2 розряду, а в наказі про
звільнення зазначено як оформлювач
готової продукції.

Посилаючись на те, що звільнення
проведено з порушенням законодавства
про працю, ОСОБА_3 просила скасувати
наказ № 1029 НК від 19 вересня 2013 року про
звільнення її з роботи, поновити її на
роботі, стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу по день розгляду
справи, а також моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн.

Рішенням Немирівського районного суду
Вінницької області від 06 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та ухвалите
нове рішення, про задоволення позову.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача Тихонова О.А.
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги та просила рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем дотримано вимоги
законодавства про працю щодо процедури
звільнення ОСОБА_3 з підстав
передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці та скорочення
штату працівників, тому підстав для її
поновлення на роботі і стягнення
пов'язаних із цим поновленням
матеріальних і моральних відшкодувань
немає.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться
у п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 16 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» (зі змінами), розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення штату, чи додержано
власником норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівників, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу. При цьому мається на
увазі, що роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільнюється, всі наявні вакансії, які
може виконувати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Установлено, що ОСОБА_3 відповідно до
наказу № 356-К від 14 липня 2003 року,
прийнята на роботу
укладальником-пакувальником 3 розряду
на Дочірнє підприємство «Українська
горілчана компанія «Nemiroff». Згідно
протоколу № 1 від 02 лютого 2004 року
засідання атестаційної комісії ДП УГК
«Nemiroff» позивачу присвоєно 4 розряд
укладальника-пакувальника. Відповідно
до наказу № 321-НК від 31 березня 2006 року з
01 квітня 2006 року ОСОБА_3 переведено з
укладальника-пакувальника 4 розряду на
посаду оформлювач готової продукції 2
розряд 2.

Наказом Дочірнього підприємства
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
№ 1029-НК від 19 вересня 2013 року ОСОБА_3,
оформлювач готової продукції,
звільнено з роботи у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці та
скорочення штату працівників,
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
(а.с.122).

В усіх випадках, звільнення за п. 1 ст. 40
КЗпП провадиться з наданням гарантій,
пільг і компенсацій, передбачених
главою III-А КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

На Дочірньому підприємстві
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
відсутня професійна спілка. Захист
прав працівників, контроль за
дотриманням адміністрацією
підприємства чинного законодавства
України про працю здійснює Рада
трудового колективу. Функції та
повноваження Ради трудового колективу
визначені колективним договором
Дочірнього підприємства «Українська
горілчана компанія «Nemiroff», а також
Положенням про Раду трудового
колективу.

За змістом ч. 3 ст. 64 Господарського
кодексу України підприємство
самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

15 липня 2013 року керівництво Дочірнього
підприємства «Українська горілчана
компанія «Nemiroff» звернулося до Ради
трудового колективу з заявою про
надання згоди на ліквідацію
сувенірного цеху № 2 та скорочення
посади оформлювача готової продукції 1
розряду (а.с.25).

Протоколом від 16 липня 2013 року № 6 Ради
трудового колективу Дочірнього
підприємства «Українська горілчана
компанія «Nemiroff» надано згоду
керівництву підприємства на зміни в
організації виробництва та праці -
ліквідацію сувенірного цеху № 2 та
скорочення посади оформлювача готової
продукції 1 розряду (а.с.23-24).

За змістом ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Відповідно до наказу від 16 липня 2013
року № 344-НО, у зв'язку з господарською
необхідністю та змінами в організації
виробництва і праці, з метою
оптимізації штатної структури
Дочірнього підприємства «Українська
горілчана компанія «Nemiroff» з 19 вересня
2013 року в штатному розписі відділу ДП
«УГК «Nemiroff» ліквідовано сувенірний цех
№ 2 бригада 2 оформлювач готової
продукції в кількості 13 осіб,
сувенірний цех № 2 бригада 1 оформлювач
готової продукції 1 розряду - 5 осіб,
сувенірний цех № 2 бригада 1 оформлювач
готової продукції - 5 осіб та скорочено
посаду оформлювача готової продукції 1
розряду у виробничому відділі. Із даним
наказом позивач була ознайомлена 18
липня 2013 року (а.с.38-39).

З наказом про звільнення позивач
ознайомилася 19 вересня 2013 року, тобто в
день звільнення (а.с.122). Таким чином,
доводи позивача про те, вона не була
ознайомлена з наказом про звільнення є
безпідставними.

При вирішенні спору, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що в поняття «оформлювач готової
продукції» входить і поняття
«оформлювачі готової продукції, які
мають відповідний розряд».

Частиною другою ст. 49-2 КЗпП України
визначено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

На зборах Ради трудового колективу
обговорювалося питання про надання
працівникам, що підлягають скороченню
іншої роботи на підприємстві, однак
станом на 16 липня 2013 року в штатному
розписі відсутні вакантні посади, які б
можна було запропонувати цим
працівникам (а.с.23-24).

Те що, відповідач повідомляв позивача в
усному режимі про відсутність
вакантних робочих місць за відповідною
професією чи спеціальністю сторонами
не заперечувалось.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно встановив, що в списку вакантних
посад, які можна було запропонувати
працівникам, що підлягають скороченню,
станом на 18 липня 2013 року значаться
такі посади: вантажник - 64 одиниці,
комірник спиртосховища - 1 одиниця.

Відповідно до ст. 174 КЗпП України
забороняється застосування праці
жінок на важких роботах і на роботах із
шкідливими або небезпечними умовами
праці.

Забороняється також залучення жінок до
підіймання і переміщення речей, маса
яких перевищує встановлені для них
граничні розміри.

Пунктами 2.6., 2.8. 2.9. 2.11. робочої
інструкції вантажника затвердженої ДП
«УГК «Nemiroff» визначено, що вантажник
здійснює внутрішньо цехове
переміщення вантажів вручну або за
допомогою
навантажувально-розвантажувальних
пристроїв чи засобів транспортування
(гідравлічних візків); постійно
проводить збір склобою з підлоги та
транспортерів; подрібнює скло бій і
доставляє його до місця здавання;
виконує роботи по переміщенню
комплектуючих виробів, допоміжних
матеріалів, сировини та інших
матеріальних цінностей.

Робота вантажника передбачає
підіймання вантажів великої ваги.

Згідно технічної специфікації
«Упаковка готової продукції в ящики»
(ТС-З-УГПЯ-12), що затверджена технічним
директором підприємства 21 травня 2012
року вага більшості видів ящиків з
готовою продукцією становить від 9 до 27
кг.

Згідно технічної специфікації
«Упаковка готової продукції в лотки»
(ТС-5-УГПЛ-11), що затверджена технічним
директором підприємства 03 лютого 2011
року вага лотка з продукцією становить
від 5 до 22 кг.

Граничні норми підіймання і
переміщення важких речей жінками
затверджені наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 10 грудня
1993 року № 241. За умови чергування з
іншою роботою допускається підіймання
і переміщення жінками вантажу вагою до
10 кг до 2 разів на годину. Якщо ж
підіймання і переміщення вантажів
провадиться жінкою постійно протягом
зміни гранично допустима вага вантажу 7
кг. Крім того, обмежена сумарна вага
вантажу, який може переміщатися жінкою
протягом однієї години роботи. При
підійманні вантажу з робочої поверхні
(конвеєра, столу, верстата) його сумарна
вага протягом зазначеного часу не
повинна перевищувати 350 кг. При
підійманні вантажу з підлоги його
сумарна вага протягом того ж часу не
повинна перевищувати 175 кг. При
переміщенні вантажу на візках або у
контейнерах зусилля, що докладаються
жінкою, не повинне перевищувати 10 кг.

Викладене свідчить, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що умови роботи вантажника на
підприємстві не дозволяють
дотримуватись встановлених обмежень
щодо ваги вантажів. У зв'язку з цим, на
роботу вантажника приймаються лише
чоловіки, які пройшли відповідне
медичне обстеження і можуть виконувати
таку роботу за станом здоров'я, а відтак
робота вантажника позивачу не
пропонувалась.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.5 робочої інструкції
комірника затвердженої ДП «УГК «Nemiroff»
визначено, що комірник здійснює
приймання, зберігання, раціональне
розміщення та відпуск виробничим цехам
спирту, коньяку й підготовленої води,
дотримуючись при цьому правил охорони
праці, пожежної безпеки, виробничої
санітарії та вимог щодо охорони
навколишнього середовища; забезпечує
збереження спирту й коньяку,
дотримується умов їх зберігання, а
також правил ведення обліку,
оформлення і здавання
прибутково-витратних документів,
складання встановленої звітності;
здійснює правильне технічне
обслуговування обладнання та
інвентарю, дотримується правил
експлуатації основних засобів; слідкує
за наявністю і справністю
протипожежних засобів.

Відповідно до розділу 6
«Кваліфікаційні вимоги» робочої
інструкції на роботу комірника
приймається особа яка має середню
технічну освіту, досвід роботи по
обслуговуванню промислового
обладнання, по роботі з
вибухонебезпечними рідинами не менше 1
року та володіє морально-діловими
якостями матеріально-відповідальної
особи.

Посада комірника за професією чи
спеціальністю позивачу не підходила, а
відтак не пропонувалась.

У зв'язку з відсутністю підстав для
поновлення позивача на роботі, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_3 у цілому.

Доводи представника позивача про те, що
на момент звільнення ОСОБА_3 працювала
на посаді «оформлювача готової
продукції 2 розряду», а скорочення
стосувалось тільки посад «оформлювач
готової продукції 1 розряду», колегія
суддів не приймає до уваги, так як у
поняття «оформлювач готової
продукції» відносяться і «оформлювачі
готової продукції, які мають
відповідний розряд». При цьому
ліквідації підлягав сувенірний цех № 2,
з переліком структурних підрозділів, в
якому працювала і позивач, а відтак
посада позивача підлягала скороченню.

Оскільки відповідачем дотримано
вимоги законодавства про працю щодо
процедури звільнення ОСОБА_3 з підстав
передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці та скорочення
штату працівників, то безпідставними є
вимоги позивача про стягнення з ДП «УГК
«Nemiroff» на її користь моральної шкоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Немирівського районного
суду Вінницької області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/
В.В. Оніщук

/підпис/
В.І. Чорний

З оригіналом вірно: