Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя
10 грудня 2014 року

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна
П.В.

за участю секретаря
Чернишової І.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення суми
заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що відповідно до
укладеного 26.06.2007 року кредитного
договору між АТ «Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) та
відповідачем, останній отримав кредит
зі сплатою відсотків за користування
кредитом.

Далі зазначає, що у зв'язку з
невиконанням умов вищезазначеного
кредитного договору у відповідача
натепер утворилась заборгованість в
загальному розмірі 37456,66 гривень.

На підставі зазначеного позивач
просить суд стягнути з відповідача
вказану заборгованість та витрати по
сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача наполягла на заявленому
позові за вищевказаними підставами, а
представник відповідача на позов
заперечила, вказуючи на те, позивач
пропустив строк позовної давності, а
борг вже було стягнуто судовим наказом,
виданим за заявою позивача на підставі
укладеного між сторонами
вищевказаного кредитного договору.

Всебічно з'ясувавши обставини справи,
вивчивши її матеріали, дослідивши
надані у справі докази у сукупності,
суд дійшов до висновку, що заявлений
позов підлягає частковому задоволенню
на підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Можливість укладення договору шляхом
фіксування його змісту в кількох
документах визначена ст. 207 ЦК України.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК
України передбачають можливість
забезпечення виконання зобов'язання
неустойкою (штрафом, пенею).

Встановлено, що 26.06.2007 року між Банком
та відповідачем було укладено договір
шляхом написання заяви, яка разом з
Умовами і правилами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою,
тарифами складає договір про надання
банківських послуг.

Відповідно до умов договору відповідач
отримав кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту у розмірі 9700 грн. на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань за вказаним договором,
унаслідок чого в нього перед Банком
виникла заборгованість, розмір якої
станом на 30.05.2014 року становить 37456,66
грн., із яких: 6993,70 грн. - за тілом
кредиту, 28441,21 грн. - за процентами, 250
грн. - штраф (фіксована частина), 1771,75
грн. - штраф (процентна складова).

Пунктом 2 розділу І Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що кредитним лімітом
(кредитом, кредитною лінією) є розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, визначений у
договорі, на умовах платності та
зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу
ІІ Умов та правил надання банківських
послуг строк дії картки вказано на
лицевій стороні картки (місяць і рік) і
вона дійсна до останнього календарного
дня вказаного місяця. Строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця,
вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.122-126).

Натомість, суду не було надано доказів
про строк дії картки, виданої
відповідачу

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною укладеного
сторонами кредитного договору,
останній діє на протязі 12 місяців з
моменту підписання.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
строк дії картки, виданої відповідачу в
день укладення договору від 26.06.2007 року,
і закінчився 26.06.2008 року.

Відповідно до витягу із вищевказаного
карткового рахунку відповідач
припинив вносити будь-які суми на
погашення кредиту з 02.12.2007 року.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з
позовною заявою про захист свого
порушеного права 13.08.2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга статті 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частини перша та п'ята
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст
зазначених правових норм, слід дійти
висновку, що за договором про надання
банківських послуг (при отриманні
позичальником кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку), яким установлено не
тільки щомісячні платежі погашення
кредиту, а й кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг трирічного
строку позовної давності (стаття 257 ЦК
України) стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - не після закінчення
строку дії договору, а після закінчення
кінцевого строку повного погашення
кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору,
укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і
відповідачем, кінцевий термін
виконання кредитного зобов'язання
відповідає строку дії картки, а як
зазначено судом, строк дії картки до
26.06.2008 року.

Автоматичне неодноразове продовження
дії картки не змінює терміну виконання
кредитного зобов'язання, отже
продовження дії картки для настання
кінцевого терміну повернення
заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є
способом виконання зобов'язання щодо
повернення простроченого кредиту,
процентів і неустойки.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту і процентів
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13,
від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530, 631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ст.ст. 1049, 1050 ЦК України кредитор
протягом всього часу - до закінчення
строку виконання останнього
зобов'язання вправі заявити вимоги про
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що позичальник почав
порушувати умови кредитного договору
уже з грудня 2007 року, з відповідним
позовом до суду Банк звернувся у серпні
2014 року. Заперечуючи проти позову,
відповідач просив, у тому числі про
застосування строків позовної
давності (а.с. 38). Зважаючи на те, що
умовами кредитного договору
передбачений обов'язок позичальника
щомісячно погашати кредит і відсотки у
розмірі 7% від залишку кредиту, з
урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК
України на користь кредитора підлягає
стягненню та частина позики, що
підлягала сплаті разом з нарахованими
процентами, а також несплачені до
моменту звернення кредитора до суду з
позовом щомісячні платежі (з
процентами) в межах позовної давності
щодо кожного із цих платежів.

Отже, у відповідності з умовами
договору, графіком погашення кредиту і
наданими Банком розрахунку з
відповідача на користь Банку
підлягають стягненню:

* 181,64 грн. - заборгованість за тілом
кредиту, розмір якої з урахуванням
строків позовної давності
визначається як різниця загальної
заборгованість за кредитом 6993,70 грн. і
простроченої станом на 13.08.2011 року
заборгованості у сумі 6812,06 грн.;

* 13751,21 грн. - несплачені проценти,
нараховані з 13.08.2011 року року і до 30.05.2014
року, які визначаються як різниця
загальної заборгованості за
процентами 28441,21 грн. і загальної
заборгованості за процентами станом на
13.08.2011 року у розмірі 14690 грн.;

* 250 грн. - штраф (фіксована частина,
передбачена п. 8.6. умов та правил
позивача надання банківських послуг).

За таких обставин у стягненні
простроченої заборгованості зі сплати
щомісячних платежів, що існували
станом на 13.08.2011 року позовні вимоги
Банку задоволенню не підлягають за
пропуском строку позовної давності.

Крім того, вимоги банку про стягнення з
боржника окрім штрафу (фіксованої
частини) ще і штрафу (процентної
складової) в розмірі 1771,75 гривень, як це
передбачено умовами та правилами
позивача надання банківських послуг (п.
8.6.), не ґрунтуються на законі.

Так, заявлені позивачем вимоги про
одночасне стягнення з відповідача
фіксованого штрафу та штрафу,
нарахованого у відсотку від суми
заборгованості свідчать про
безпідставне застосування до боржника
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного й того ж виду
за одне й те ж порушення договірного
зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1
ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509
ЦК, згідно до яких ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Таким чином умова кредитного договору
про подвійну відповідальність
боржника відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК
України являється нікчемною і не може
застосовуватися до боржника.

Доводи сторони відповідача про те, що
банк вже стягнув борг за виданим раніше
судовим наказом являються
неспроможними, оскільки
спростовуються встановленим судом
обставинам справи.

Суд також вважає за необхідне в
порядку ст. 88 ЦПК України на користь
позивача стягнути з відповідача
компенсацію судових витрат зі сплати
судового збору пропорційно частці
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 256, 257, 526, 527, 530, 549, 1050, 1054 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
від 26.06.2007 року на загальну суму 14182,82
гривень, із яких: 181,64 грн. -
заборгованість за тілом кредиту, 13751,21
грн. - несплачені проценти, 250 грн. -
штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 243,60
гривень компенсації судових витрат зі
сплати судового збору пропорційно
частці задоволених позовних вимог.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд
м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
П.В.
Зарютін