Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Корецького районного суду від 9 грудня
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від
9 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 основний борг в сумі 32448 грн. 90
коп., 3% річних та інфляційну складову в
сумі 9038 грн. 65 коп., судовий збір в сумі
420 грн. зарахувавши на картковий
рахунок НОМЕР_1 у ПАТ КБ „Приватбанк",
МФО 321842.

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на незаконність рішення суду першої
інстанції, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Доводить, що на
виконання умов кредитного договору
№22/С від 5.05.2008 року укладеного із КС
„Флагман" виконала свої зобов'язання
та сплатила 45000 грн. Зазначає, що з 2010
року невідомі особи через телефонні
розмови почали вимагати від неї
повернення отриманих нею коштів за
кредитним договором. Покликається на
те, що в порушенням норм цивільного
права кредитна спілка не мала права
укладати договір факторингу на
переуступку своїх вимог із фізичною
особою. Вважає, що цей договір є
нікчемним за тим, що він є договором
факторингу. Вказує, що це положення
підтверджується судовою практикою. За
викладених обставин просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник позивача вказує на
безпідставність викладених доводів.
Зазначає, що кредитна спілка діяла у
відповідності до методичних
рекомендацій Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України, затверджених розпорядженням
№633, щодо можливості дій та заходів по
забезпеченню виходу із скрутної
фінансового становища, за якими
рекомендовано кредитним спілкам
використовувати механізм уступки
права вимоги за кредитами третім
особам. Доводить, що Законом України
„Про кредитні спілки" не встановлено
заборону на укладення договорів щодо
відступлення права грошової вимоги.
Вважає, що судова практика, на яку
посилається відповідач, носить
рекомендаційний характер, не є нормами
права, законом чи підзаконним актом. За
викладених обставин просить рішення
суду залишити без змін, апеляційну
скаргу відхилити.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що 5 травня 2008 року між кредитною
спілкою „Флагман" та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №22/С за яким
відповідач отримала кредит в розмірі
44800 грн. із сплатою за користування 60%
річних на суму залишку кредиту із
терміном погашення до 5 травня 2010 року.

На виконання ОСОБА_3 кредитного
договору 5 травня 2008 року укладено
договори поруки із ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно договору №14/2010 від 1 березня
2010 року між КС „Флагман" та членом
кредитної спілки ОСОБА_4 укладено
договір про відступлення права вимоги
на виконання ОСОБА_3 зобов'язання за
договором кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку,
вважаючи, що до позивача перейшли права
кредитної спілки про стягнення
заборгованості та він має право вимоги
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Колегія суддів не може погодися із
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Договір №14/2010 від 1 березня 2010 року між
КС „Флагман" та членом кредитної
спілки ОСОБА_4 про відступлення права
вимоги та виконання зобов'язання за
договором кредиту ОСОБА_3 не відповідає
вимогам чинного законодавства,
оскільки, відповідно до ст.1054 ЦК
України обмежено коли кредитодавців за
кредитним договором лише банківськими
та іншими фінансовими установами.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України
„Про кредитні спілки" встановлено, що
кредитна спілка відповідно до свого
статуту: приймає вступні та обов'язкові
пайові та інші внески від членів
спілки; надає кредити своїм членам на
умовах їх платності, строковості та
забезпеченості в готівковій та
безготівковій формі; залучає на
договірних умовах внески (вклади) своїх
членів на депозитні рахунки як у
готівковій, так і в безготівковій
формі. Зобов'язання кредитної спілки
перед одним своїм членом не можуть бути
більше 10 відсотків від загальних
зобов'язань кредитної спілки; виступає
поручителем виконання членом спілки
зобов'язань перед третіми особами;
розміщує тимчасово вільні кошти на
депозитних рахунках в установах
банків, які мають ліцензію на право
роботи з вкладами громадян, об'єднаній
кредитній спілці, а також придбаває
державні цінні папери, перелік яких
встановлюється Уповноваженим органом,
та паї кооперативних банків; залучає на
договірних умовах кредити банків,
кредити об'єднаної кредитної спілки,
кошти інших установ та організацій
виключно для надання кредитів своїм
членам, якщо інше не встановлено
рішенням Уповноваженого органу; надає
кредити іншим кредитним спілкам, якщо
інше не встановлено рішенням
Уповноваженого органу; виступає членом
платіжних систем; оплачує за
дорученням своїх членів вартість
товарів, робіт і послуг у межах
наданого йому кредиту; провадить
благодійну діяльність за рахунок
коштів спеціально створених для цього
фондів.

За даною нормою визначено види
діяльності кредитних спілок їх права
та не вказує на те, що вони можуть
відступати свої права за кредитними
договорами та займатися іншою
діяльністю ніж визначено Законом.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України „Про
кредитні спілки" кредитна спілка є
фінансовою установою, виключним видом
діяльності якої є надання фінансових
послуг, передбачених цим законом.

В апеляційній скарзі
відповідачка посилається на
нікчемність договору відступлення
права вимоги укладеного між КС
„Флагман" та ОСОБА_4, що фактично між
сторонами відбулось укладення
договору факторингу, а вона не була
повідомлена про його укладення.

З матеріалів справи вбачається,
що між КС „Флагман" та ОСОБА_4 1 березня
2010 року укладено договір про
відступлення права вимоги та виконання
зобов'язань, у відповідності до
ст.ст.512-522,628 ЦК України, предметом якого
є відступлення права грошової вимоги
до боржників зазначених в реєстрі на
загальну суму 127999 грн. 99 коп., в зв'язку з
тим, що кредитна спілка не спроможна за
своїм фінансовим станом, виконати
вимогу ОСОБА_4 та виплати внесений ним
вступний внесок.

Договір про відступлення права
вимоги не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки кредитні
спілки, з огляду на особливості їх
правового статусу, не мають права
переводити борг чи відступати правові
вимоги за кредитним договором.

Необхідно виходити з того, що за
своєю правовою природою інститути
відступлення права вимоги (цесії) та
факторинг є відміними щодо прав та
обов'язків кредитора та боржника та не
є однаковими щодо виконання
зобов'язання за грошовою вимогою.

За змістом відступлення права
вимоги (цесія) передбачає заміну особи
у зобов'язанні в силу укладення
відповідної угоди, а саме
купівлі-продажу, міни чи дарування та
передачі прав, що випливають із
зобов'язання.

За договором факторингу, відповідно до
ст.1077 ЦК України, передбачається
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

За приписами ст.1079 ЦК України
сторонами у договорі факторингу можуть
виступати фактор і клієнт. Клієнтом у
договорі факторингу може бути фізична
або юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Зазначені норми передбачають
укладення договорів щодо відступлення
права грошової вимоги, але при цьому
повинні бути відповідні умови та
повноваження щодо заняття такою
діяльністю, зокрема фізична особа
повинна бути суб'єктом підприємницької
діяльності яка передбачає право на
заняття факторинговими операціями, а
фінансова установа, відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Відповідно до ст.4 Закону України
„Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
до фінансових послуг належить операції
з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону
встановлено, що державне регулювання
ринків фінансових послуг здійснюється
щодо ринків фінансових послуг -
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

В матеріалах справи відсутні дані
щодо позивача ОСОБА_4, що він є суб'єктом
підприємницької діяльності та має
право на заняття факторинговими
операціями.

В матеріалах справи відсутній
розрахунок заборгованості за
кредитним договором відповідачки
ОСОБА_3 перед КС „Флагман", такий
розрахунок відсутній в акті прийому
передачі документів (а.с.12) від
первісного кредитора новому кредитору,
а наявність графіку платежів у справі
не свідчити про заборгованість
відповідача.

Про сплату відповідачкою ОСОБА_3
за кредитним договором КС „Флагман"
від 5 травня 2008 року свідчать копії
квитанцій долучених до матеріалів
справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції, яке прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, рішення суду
першої інстанції належить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позовних вимогах за безпідставністю.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.ст.1054,1077,1079 ЦК України,
керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК
України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Корецького районного суду від 9
грудня 2013 року скасувати.

ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_3. про
стягнення боргу відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді: Н.М.
Ковальчук М.П. Григоренко