Справа № 115/4766/13-ц
Провадження № 2/115/31/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" січня 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого судді
ДАХНЕВИЧ О.Д.

при секретарі
НОВОГРЕБЕЛЕЦЬ К.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Саки цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
жилого будинку об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
права власності в рівних частках за
кожним з подружжя на жилий будинок ,

в с т а н о в и в:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
жилого будинку об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
права власності в рівних частках за
кожним з подружжя на жилий будинок,
мотивуючи тим, що з 28 вересня 1991 року по
02 серпня 2010 року перебував у шлюбі з
відповідачкою. За час шлюбу на сумісні
кошти та за рахунок спільної праці вони
побудували жилий будинок та
господарські споруди за адресою
АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що було
виділено на ім'я відповідачки. За
адресою зведеного будинку було видано
домову книгу, за зазначеною адресою
прописано їх родину. Він прописався в
будинку в 1997 році. Факт закінчення
будівництва підтверджується актами
обстеження побутових умов їх родини
від 16 січня 2004 року та 04 квітня 2005 року.
Після розірвання шлюбу він проживав у
будинку періодично, але на даний час
через скандали з відповідачкою такої
можливості не має. 13 серпня 2013 року під
час судового засідання по справі за
позовом ОСОБА_2 до нього про визнання
таким, що втратив право на поживання в
будинку, дізнався, що після розірвання
шлюбу, відповідачка отримала Свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме : жилий будинок та господарські
споруди, розташовані за адресою
АДРЕСА_1 на своє ім'я. Вважає, що
оформленням права власності на спірний
будинок на своє ім'я, відповідачка тим
самим не визнає його право на рівну з
нею частку у подружньому майні. На
підставі ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст..
392 ЦК України просить позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив їх задовольнити. Пояснив у
відповідності до викладеного у позові.
Додав, що на час укладення шлюбу з
відповідачкою, на земельній ділянці,
яку було видано на її ім'я, стояла
коробка будинку з каміня-черепашнику,
дах. До весілля, зустрічались протягом
місяця. Він працював вчителем
трудового навчання і всю зарплатню
витрачав на будівництво. Їх родині
допомагали як батьки відповідачки, так
і його батьки, і грішми, і матеріалами.
Крім того, на весілля їм подарували 8
тисяч рублів. В них троє дітей :
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідачка знаходилась
у відпустці по догляду за дитиною, не
працювала. В будинку стали жити в
ІНФОРМАЦІЯ_1, коли народилась перша
дочка. На той момент було готово кілько
кімнат. Прописались в 1992 році, будинок
вже було газифіковано. Остаточно
будинок був готовий в 2003 році. Вважає,
що йому належить ? частка будинку,
оскільки будинок ними було збудовано у
період шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила у їх
задоволенні відмовити. Пояснила, що в
1989 році вона взяла план забудови, їй
було виділено земельну ділянку під
будівництво жилого будинку. Матеріли
для будівництва купували її батьки та
родичі, вона ще була молодою. В 1991 році
вона одружилася з позивачем. На час
реєстрації шлюбу було вигнано коробку
будинку, накрито дах, зроблено
штукатурку. В березні 1992 року вони вже
прописались у будинку та жили в ньому. В
будинку народилася перша дочка. Вважає,
що будинок відповідачу не належить,
оскільки будували його її батьки за
свої кошти, що підтверджується
квитанціями та поясненнями свідків..

Представник відповідача за
договором адвокат ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила, просила відмовити у позові
з тих підстав, що на час укладення шлюбу
сторонами, будинок було збудовано
батьками відповідачки : стояла коробка
, будинок було накрито дахом. Отже,
зазначене майно, є дошлюбним майном
відповідачки, на яке позивач права не
має. Проте, позивач , не зважаючи на
даний факт, просить визнати за ним
право власності на ? частку всього
будинку.

Вислухавши позивача, відповідача та
її представника, дослідивши письмові
матеріали справи, допитавши в якості
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом достовірно встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 28 вересня 1991 року по 02 серпня 2010
року (а.с.10,11).

Згідно витягу про державну
реєстрацію прав (а.с. 12) за ОСОБА_2 04
липня 2011 року зареєстровано право
власності на жилий будинок ,
розташований за адресою АДРЕСА_1.

З пояснень відповідача, які не
заперечив й позивач, вбачається, що
дозвіл на будівництво вона отримала ще
до шлюбу в 1989 році. Дана обставина також
підтверджується матеріалами справи
(а.с.39, 41-45).

Судом також встановлено, що на час
укладення шлюбу сторонами,
відповідачем було збудовано коробку
будинку, накрито дах. Дана обставина
підтверджується поясненнями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та не
заперечується позивачем ОСОБА_1

З пояснень сторін вбачається, що з
березня 1992 року вони вже проживали у
спірному будинку. Зазначена обставина
також підтверджується домовою книгою
(а.с.32-36).

З пояснень позивача в судовому
засіданні вбачається, що на час
укладення ним шлюбу з відповідачкою,
готовність будинку була близько 20 %. Він
згоден, що коробку будинку та дах було
зроблено відповідачкою до шлюбу з ним,
але оскільки добудовували спірний
будинок у період шлюбу, за їх сумісні
кошти та труд, то будинок вважається
сумісним майном подружжя і він має
право на половину будинку.

З такими доводами суд погодитись
не може через наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

З роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України , які містяться в п.24
Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вбачається,
що до спільної сумісної власності
подружжя не належить майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу.

Згідно до ч.3 ст. 331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Отже будівельні матеріали і
конструктивні елементи будинку, які
були використані в процесі будівництва
коробки будинку із каміня-черепашнику
та даху, не входять до майна, набутого
подружжям за час шлюбу і не належить
позивачу та відповідачці на праві
спільної сумісної власності, а є
власністю відповідачки.

В судовому засіданні позивачу було
роз'яснено його право на звернення із
клопотанням про призначення судової
будівельно-технічної експертизи з
метою визначення проценту готовності
будинку на час укладення шлюбу
сторонами, проте він таким правом не
скористався..

За таких обставин, оскільки
будівельні матеріали і конструктивні
елементи будинку, які були використані
в процесі будівництва коробки спірного
будинку та даху не входять до майна,
набутого подружжям за час шлюбу і не
належить позивачу та відповідачці на
праві спільної сумісної власності і
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами того, що йому
належить у праві спільної сумісної
власності саме ? частка спірного
будинку , у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Разом з тим, суд не може прийняти до
уваги в якості підстави для відмови у
позові посилання відповідачки на ту
обставину, що будинок належить тільки
їй, оскільки його було збудовано на
кошти її батьків через наступне. .

Пункт 3 частини 1 статті 57 СК
України передбачено, що майно, набуте
дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто є
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка.

Проте відповідачкою всупереч
вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано
жодного доказу на підтвердження тієї
обставини, що спірний будинок було
збудовано за кошти, які належали їй
особисто.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст.3, 10, 11, 60, 88, 208,209,212-215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання жилого будинку
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнання права
власності в рівних частках за кожним з
подружжя на жилий будинок - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Суддя
Дахневич О. Д.