Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року Вишгородський районний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Грищенко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом у якому просив визнати
за ним право власності на нерухоме
майно, а саме: садовий будинок
загальною площею 188 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930043, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930044. яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930017, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідача судові витрати
по сплаті судового збору у розмірі 3 654
грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 травня 2012
року, яке набрало законної сили, його
позов задоволено частково та виділено
йому в натурі нерухоме майно, а саме:
садовий будинок загальною площею 188
кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930043,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930044,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930017,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, зареєструвати свої права на
нерухоме майно він не може, оскільки
суд не вказав про перехід права
власності на це майно.

За результатами розгляду його заяв про
ухвалення додаткового рішення суду та
роз'яснення рішення суду від 18 травня
2012 року, в яких він просив визнати за
ним право власності на виділене йому
майно, Вишгородським районним судом
Київської області були прийняті
рішення про відмову у їх задоволенні.

В судовому засіданні позивач просив
залишити без розгляду позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
судових витрат по сплаті судового
збору у розмірі 3 654 грн., решту позовних
вимог підтримав та просив про їх
задоволення із ви4клдаених у позові
підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував
вважаючи його необґрунтованим та
безпідставним.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача та представника
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

У судовому засіданні встановлено,
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 травня 2012
року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1
виділено в натурі нерухоме майно, а
саме: садовий будинок загальною площею
188 кв.м., розташований за адресою:
АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною
площею 0,12 га., кадастровий номер
290930043, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною
площею 0,12 га., кадастровий номер
290930044, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1; земельну ділянку, загальною
площею 0,12 га., кадастровий номер
290930017, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 68-88).

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Вишгородського районного управління
юстиції Київської області від 10
листопада 2014 року № 17070835 ОСОБА_1
відмовлено у державній реєстрації
права власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :29:093:0043,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з тим, що для проведення
державної реєстрації необхідно
визнати право власності на виділений в
натурі об'єкт нерухомого майна або
відповідно до чинного законодавства
виділити об'єкт в натурі (а.с. 47).

28 травня 2014 року рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області, яке набрало
законної сили, у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ
майна, набутого під час шлюбу та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Відділ архітектури та
містобудування житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Вишгородської РДА, КП
«Вишгородське БТІ» про поділ спільного
сумісного майна, щодо визнання за ним
права власності на виділене йому
нерухоме майно - відмовлено (а.с. 63).

Крім того, ухвалою Вишгородського
районного суду Київської області від 7
липня 2014 року ОСОБА_1 також було
відмовлено у задоволенні заяви про
роз'яснення рішення суду, в якій
останній просив роз'яснити рішення
щодо переходу права власності ОСОБА_1
на виділене йому майно (а.с. 65).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частини 1 та 2 статті 318 ЦК України
зазначають, що власник володіє
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 травня 2012
року, яке набрало законної сили,
завершено розгляд справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4
про поділ майна, набутого під час шлюбу
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: Відділ архітектури
та містобудування
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури Вишгородської
РДА, КП «Вишгородське БТІ» про поділ
спільного сумісного майна, позивачеві
було виділено майно, на яке він просив
визнати право власності у позові, що
перебуває на розгляді у суді.

Як за первинним позовом так і за
зустрічним позовом, які вирішені
судовим рішенням 18 травня 2012 року, мова
йшлася про майно, набуте під час шлюбу
та на яке поширювався режим спільної
сумісної власності подружжя, так як
воно було набуте під час перебування
сторонами по справі під час шлюбу та
прийнято рішення про його розподіл.

Частину такого майна було виділено
ОСОБА_1, а саме: садовий будинок
загальною площею 188 кв.м., розташований
за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку,
загальною площею 0,12 га., кадастровий
номер 290930043, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку,
загальною площею 0,12 га., кадастровий
номер 290930044, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку,
загальною площею 0,12 га., кадастровий
номер 290930017, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно статті 334 ЦК України права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням від 10 листопада 2014 року,
державний реєстратор відмовив у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень щодо майна, яке виділено
ОСОБА_1 рішенням суду від 18 травня 2012
року у зв'язку із тим, що судовим
рішенням не визнано право власності на
таке майно за ОСОБА_1

Відповідно до статті 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
врегульовано, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, судом зазначається,
що при наявності рішення суду, яким
позивачеві, ОСОБА_1, виділено частину
майна, яке перебувало у спільній
сумісній власності подружжя, однак,
воно за ним не зареєстроване у
встановленому законом порядку.

Таким чином, належність такого майна
позивачеві ставиться під сумнів.

Тому, суд приходить до висновку про
потребу захисту прав позивача з боку
держави шляхом ухвалення рішення про
задоволення його позову.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
нерухоме майно, а саме:

- садовий будинок загальною площею 188
кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930043, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930044. яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, загальною площею 0,12
га., кадастровий номер 290930017, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя