Справа №473/3376/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження № 22ц/784/3133/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

4 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Яценко Л.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 2 жовтня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» про визнання кредитного
договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, який уточнив в
подальшому, до публічного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк»
(надалі - Банк), про визнання недійсним
кредитного договору.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що 17 вересня 2008 року між позивачем та
акціонерним товариством
«Індустріально-Експортний Банк», який
в подальшому змінив своє найменування
на публічне акціонерне товариство
«Креді Агріколь Банк», було укладено
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору Банк надав позивачу
кредит в сумі 27888,49 доларів США строком
до 16 вересня 2015 року зі сплатою 13,2%
річних за користування кредитом.

Між тим, позивачка вважає, що кредитний
договір є недійсним, оскільки:
всупереч ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» ОСОБА_2 не було
надано інформації про орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
всіх супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача, які
пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
до укладення угоди, що мало наслідком
позбавлення його можливості належним
чином оцінити властивості такої
послуги; всупереч ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
умови укладеної угоди є
несправедливими: видача кредиту
відбулася без своєчасного
інформування про реальний розмір
кредиту, передбачають наявність прав
лише у банку, не встановлюючи їх для
споживача, відповідальність за
невиконання умов договору встановлено
лише для споживача при відсутності
відповідальності за порушення умов
договору з боку банку, містять
обов'язкову вимогу страхування
предмету застави лише в акредитованій
банком страховій компанії, закріплено
право банку на вимогу отримати всю суму
кредиту при незначному порушенні умов
кредитного договору, в тому числі і при
незгоді позичальника зі зміною розміру
процентної ставки; умови укладеної
угоди порушують його права споживача,
оскільки зі сторони відповідача має
місце нечесна підприємницька практика,
що суперечить вимогам статті 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
введення його відповідачем в оману
щодо обставин, що мають істотне
значення та на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК
України такий правочин визнається
судом недійсним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2
просила суд визнати недійсним
кредитний договір, зокрема положення
підпунктів 3.3.4; 1.3.2, 2.7.3 та 3.2.3, які є
несправедливими й не відповідають
вимогам ст.ст. 11,18 Закону України «Про
захист прав споживачів», оскільки
містять обов'язкову вимогу страхування
предмету застави лише в акредитованій
банком страховій компанії, закріпляють
право банку на вимогу отримати всю суму
кредиту при незначному порушенні умов
кредитного договору, в тому числі і при
незгоді позичальника зі зміною розміру
процентної ставки.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 2 жовтня 2014 року в
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
її позову в повному обсязі, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
спір в межах заявлених позовних вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані
сторонами докази й дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для визнання кредитного
договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17 вересня 2008 року
між позивачкою та відповідачем було
укладено кредитний договір №726/704726,
відповідно до якого Банк надав
позивачці кредит в сумі 27888,49 дол. США
на придбання товару (транспортного
засобу), строком до 16 вересня 2015 року, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 13,2% річних, які
ОСОБА_2 зобов'язалась сплачувати
щомісячними платежами в розмірі та в
строки визначені у додатку до договору.
Додаток 2, який є невід'ємною частиною
зазначеного договору, містить умови
кредитування, в тому числі інформацію
споживача про сукупну вартість кредиту
та вартість всіх сукупних послуг на
виконання Постанови правління
Національного банку України від
10.05.2007року № 168 (а.с.8-11).

Зі змісту підпункту 2 пункту 1.3
кредитного договору вбачається, що
позичальник в день укладення цього
договору укладає договір застави
транспортного засобу та повинен
застрахувати це майно в повному обсязі
в страховій компанії, акредитованій
Банком.

Підпункт 2.7.3 цього договору передбачає
у випадку, якщо позичальник не
погоджується зі зміненим розміром
процентів, в тому числі не поверне
підписану додаткову угоду до цього
договору про зміну процентної ставки
відповідно до п.п. 2.7.2. цього договору,
він зобов'язаний протягом п'яти робочих
днів з моменту отримання повідомлення
від Банку повернути Банку кредит,
сплатити нараховані проценти та
можливі штрафні санкції у повному
обсязі.

Банк має право вимагати дострокового
повернення кредиту в повній сумі,
сплати нарахованих процентів, та
можливих штрафних санкцій, якщо
позичальник протягом трьох робочих
днів від дати отримання вимоги Банку
про надання додаткового забезпечення
виконання зобов'язання, згідно з п.п.
3.2.2 цього договору , не надасть такого
забезпечення (шляхом укладення
відповідного договору) або
запропоноване забезпечення не
влаштовує Банк (п.п. 3.2.3 кредитного
договору).

З 2008 року по 2013 рік позивачка
виконувала всі свої зобов'язання за
кредитним договором, що свідчить про
те, що вона погоджувалась з умовами
договору, виконувала їх та визнавала
його законними.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Вимоги законодавства, що
стосуються чинності кредитних
договорів встановлені зокрема ст. ст.
1048-1052, 1054 ЦК України, Законом України
від 12 липня 2001 року «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» (стаття 6).

Зокрема, кредитний договір має
укладатися в письмовій формі ( стаття
1055 ЦК) та істотною умовою кредитного
договору, щодо якої сторони повинні
дійти згоди в належній формі, є
визначення розміру процентів (ст.ст.
536, 1054 ЦК).

Стаття 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» № 1023-ХП від 12
травня 1991 року ( в редакції чинній на
час укладення договору) (надалі - Закон
№ 1023-ХП) передбачає право споживача на
інформацію про продукцію.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку про відсутність порушення
положень ст. 15 Закону № 1023-ХП, оскільки
як було встановлено судом на час
укладення договору позивачка отримала
його примірник та додатки до нього, які
містять опис наданої послуги
відповідачем, підписання цього
договору є свідченням того, що сторони
повністю зрозуміли усі визначення,
умови та зміст договору та додатків до
нього, як відносно предмету договору,
так і щодо його прав та обов'язків за
ним (12,26-27).

За положеннями ч. 5 ст. 11, статті 18
Закону № 1023-ХП до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови
договорів, зокрема положення, згідно з
якими встановлюються дискримінаційні
стосовно споживача правила зміни
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

З огляду на наведені положення Закону
№ 1023-ХП та встановлені обставини
районний суд підставно відмовив в
задоволенні позовних вимог у визнанні
недійсними підпунктів 3.3.4; 1.3.2, 2.7.3 та 3.2.3
кредитного договору з огляду на те, що,
підписуючи спірний договір, позивачка
неодноразово ознайомлювалася з його
змістом і умовами, зокрема щодо
необхідності укладення договору
застави транспортного засобу та його
страхування, наслідками у разі незгоди
з підвищенням відсоткової ставки та
випадками дострокового повернення
кредиту в повній сумі, а також сторони
узгодили між собою права та обов'язки
за договором. З такими умовами
договору, своїми правами та обов'язками
ОСОБА_2 погодилася, підписавши договір
за власним бажанням і на власний ризик.
Більш того, позивачка на виконання
умов договору та своїх зобов'язань з 2008
року по 2013 року вносила грошові суми на
погашення кредиту.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Аналізуючи зазначену норму
закону, місцевий суд правильно
визначився, що текст укладеного з
відповідачем кредитного договору та
додатки до нього містять повну
інформацію про умови кредитування,
відсоткову ставку, валютні ризики та
форми забезпечення кредиту, оплату
його обслуговування, то договір
повністю відповідає положенням ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та Правилам надання банкам
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженим постановою
Правління національного Банку України
№ 168 від 10 травня 2007 року, а відтак
відсутні підстави вважати укладений
сторонами кредитний договір таким, що
здійснений з використанням нечесної
підприємницької діяльності.

Позивачки в позові зазначала, що з
боку Банку мало місце спонукання та
введення її в оману щодо умов спірного
договору, на укладення якого в іншому
випадку вона б не погодилася.

Проте, суд першої інстанції, не
погодився з такими твердженнями з
огляду на таке.

В силу ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Істотними умовами кредитного договору
відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054
ЦК України є умови про мету, суму і
строк кредиту, умови і порядок його
видачі і погашення, розмір, порядок
нарахування та виплата процентів,
відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного
сторонами кредитного договору такі
умови договором передбачено, а тому
посилання позивачки на введення її в
оману на час підписання кредитного
договору є безпідставними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують,
отже, рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія
суддів не вбачає підстав, передбачених
ст. 309 ЦПК України, для зміни або
скасування правильного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 2 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: