Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/560/14
Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04" лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі про
відшкодування моральної шкоди.

У позові зазначала, що з 28.07.1998
року по 01.05.2007 року вона перебувала у
трудових відносинах з ДП «Запорізький
державний авіаційний ремонтний завод
«МіГремонт».

Остання професія на зазначеному
підприємстві - машиніст мийних машин
2-го розряду.

18 жовтня 2001 року з нею стався
нещасний випадок на виробництві, про що
було складено акти Н-1 та Н-5.

Згідно п.9 акту №2 форми Н-1 від
22.11.2001 року їй був встановлений діагноз:
«закритий перелом п"яточних кісток без
зміщення».

За висновком МСЕК від 26.02.2002 року
їй було встановлено 25% стійкої втрати
професійної працездатності у зв"язку з
трудовим каліцтвом.

В подальшому за висновком
повторного обстеження МСЕК № 007791 від
24.01.2013 року в результаті трудового
каліцтва їй було встановлено 10% стійкої
втрати професійної працездатності
безстроково.

Внаслідок травми вона змушена
була тривалий час знаходиться на
лікування, проходити чисельні медичні
огляди та обстеження, відновлювальні
процедури.

Посилаючись на те, що у зв'язку із
травмою було порушено її нормальні
життєві зв'язки, вона позбавилася
можливості реалізувати свої звички та
бажання, вести повноцінний образ
життя, постійно відчуває
психологічний дискомфорт, що
позначається на її душевному стані,
просила суд стягнути з відповідача 30 000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної їй в результаті трудового
каліцтва.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволені частково.

Стягнуто з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 7 000 грн.

В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням орм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з
28.07.1998 року по 01.05.2007 року перебувала у
трудових відносинах з ДП «Запорізький
державний авіаційний ремонтний завод
«МіГремонт», де працювала на посаді
машиніста мийних машин 2-го
розряду(а.с.8).

18 жовтня 2001 року з нею стався
нещасний випадок на виробництві, про що
було складено акти Н-1 та Н-5(а.с.9-13).

Згідно акту форми Н-1 про
нещасний випадок від 22.11.2001 року у
ОСОБА_2 було встановлено закритий
перелом п"яточних кісток без зміщення.

За висновком МСЕК від 26.02.2002 року
їй було встановлено 25% стійкої втрати
професійної працездатності у зв"язку з
трудовим каліцтвом, з повторним
оглядом 26.02.2003 року(а.с.54,56).

За даними повторного обстеження
МСЕК № 007791 від 24.01.2013 року в результаті
трудового каліцтва їй було встановлено
10% стійкої втрати професійної
працездатності безстроково(а.с.18).

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов ОСОБА_2 щодо
розміру моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з доведеності того,
що отримане позивачем під час роботи
трудове каліцтво призвело до порушення
її нормальної життєдіяльності.

Стягнувши кошти з Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі ВВД
вказаного Фонду в м. Запоріжжі,
суд зазначив, що законодавством, діючим
на час виникнення у лютому 2002 року
спірних правовідносин, був
передбачений обов"язок Фонду сплатити
моральну шкоду потерпілому.

Зазначені висновки суду є
правомірними, оскільки узгоджуються з
матеріалами справи та встановленими
обставинами.

Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону
України № 1105-ХІУ „Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в редакції, що діяла до
прийняття Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік",
Закону України „Про Державний бюджет
на 2007 рік" та змін до Закону, внесених
Законом України від 23 лютого 2007 року
передбачали обов"язок Фонду провести
потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявості факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.ст. 21,28,30, 34, 35 Закону
України № 1105-ХІУ право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за
моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Вперше стійка втрата
працездатності була встановлена
позивачу ОСОБА_2 висновком МСЕК від
26.02.2002 року, отже до внесення змін до
Закону України № 1105-ХІУ, якими були
виключені положення про відшкодування
моральної шкоди.

Норми вказаного Закону
передбачали відшкодування моральної
шкоди застрахованим особам, як
страхову виплату, тому покладання на
відділення Фонду обов"язку по сплаті
страхової виплати не є цивільною
відповідальністю зазначеного органу.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права слід визнати
безпідставними.

Доказами моральної шкоди є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, а не лише
висновок МСЕК.

Отже посилання відповідача на
відсутність висновку МСЕК щодо факту
спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди суд
правильно не прийняв до уваги, оскільки
позивачу було встановлено стійку
часткову втрату професійної
працездатності, що свідчить про
спричинення їй моральної шкоди.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст. 34 Закону України „Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"(справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування) № 1-рп/2004 від 27
січня 2004 року ушкодження здоров"я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов"язків,
незалежно від ступени втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом
обов"язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття3).

Задовольняючи позов частково, розмір
стягнутої з відповідача моральної
шкоди у сумі 7000 гр. суд встановив з
урахуванням характеру та наслідки
трудового каліцтва та того, що втрату
професійної працездатності ОСОБА_2
вперше у лютому 2002 року було
встановлено у розмірі 25%, а тому
вказаний висновок суду відповідає
вимогам закону і не порушує принцип
справедливості і розумності.

Посилання в скарзі на те, що ОСОБА_2
пропущено строк позовної давності, не
заслуговують на увагу, оскільки
позовна давність щодо вимог
немайнового характеру у справах даної
категорії не застосовується.

Щодо доводів апеляційної скарги про
те, що заявлений ОСОБА_2 позов про
відшкодування моральної шкоди мав
розглядатися в порядку не цивільного, а
адміністративного судочинства, то вони
є безпідставними.

Згідно роз"яснень п.9 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013
року „Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" завданням
страхування від нещасних випадків на
виробництві відповідно до ст. 1 Закону
України від 23 вересня 1999року №
1105-ХІУ„Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату процездатності" є
проведення профілактичних заходів,
спрямованих на усунення шкідливих і
небезпечних виробничих факторів,
запобігання нещасним випадкам на
виробництві, професійним
захворюванням та іншим випадкам
загрози здоров"ю та працездатності
потерпілих від нещасних випадків або
професійного захворювання на
виробництві; відшкодування шкоди,
пов"язаної з втратою застрахованими
особами заробітної плати або
відповідної її частини, надання їм
соціальних послуг у зв"язку з
ушкодженням здоров"я, а також у разі
смерті здійснення страхових виплат
непрацездатним членам їх сімей. Спори
щодо суми страхових внесків, а також
щодо розміру шкоди та прав на її
відшкодування, накладання штрафів та з
інших питань вирішуються у судовому
порядку(ст. 55 вказаного Закону).

Відповідно до положень розділів І та П
зазначеного Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не здійснює владні
управлінські функції, тому з
урахуванням наведеного та враховуючи
суб"єктний склад сторін такі спори
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги також
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального і поцесуального
права, передбачених ст. 309 ЦПК України
підстав для його зміни або скасування
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року
по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: