Справа №470/493/14-ц 10.12.2014 10.12.2014
Провадження № 22ц/784/3061/14
Суддя першої інстанції Орлова С.Ф.
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 10 жовтня 2014 року за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про

витребування майна з чужого
незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що на праві
власності йому належить земельна
ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 8,61 га, розташованої в межах
території Федорівської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області. Земельною
ділянкою користується відповідач без
укладення договору оренди. На
звернення до відповідача з вимогою
про повернення земельної ділянки,
йому було відмовлено.

Посилаючись на викладене, та на
те, що вказане порушує його право
власності на земельну ділянку, ОСОБА_2
просив витребувати у відповідача та
повернути земельну ділянку в його
користування.

Рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 10 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу, де
вказував на законність висновків
суду.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 41
Конституції України ст. 391 ЦК України,
ст. 90 ЗК України, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Власники земельних ділянок
мають право самостійно господарювати
на землі. Порушені права власників
земельних ділянок підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 387 ЦК України встановлено
право власника на витребування
майна від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 на підставі розпорядження
Березнегуватської районної
держадміністрації від 29 червня 2006
року № 407 отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
розміром 8,61 га, розташованої в межах
території Федорівської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області ЯК № 592338,
виданого 24 листопада 2006 року (а.с. 6).

Як на підтвердження позовних вимог
до позову додано лист Держземагенства
у Березнегуватському районі
Миколаївської області від 28 березня 2014
року № 1551. Із змісту вказаного листа
слідує, що в ході перевірки
законності використання спірної
земельної ділянки, ОСОБА_4 пояснив,
що між сторонами існувала
домовленість на підставі якої
позивач продав останньому належну
йому земельну ділянку без складання
відповідного договору, в зв'язку з чим
позивачу рекомендовано було
звернутись для вирішення вказаного
питання до суду. Також в довідці
вказано про відсутність договору
оренди на дану земельну ділянку.
(а.с.9). Таким чином, під час перевірки
посадовими особами, ОСОБА_4 не
заперечував факт перебування спірної
земельної ділянки в його
розпорядженні.

За такого, висновок суду в
оскаржуваному рішенні, стосовно того,
що вказаний лист не містить
інформації щодо використання
земельної ділянки, є таким що не
відповідає наявним доказам у справі.

Суд також вказує на те, що
позивачем не надано доказів
незаконного використання
відповідачем спірної земельної
ділянки в вигляді акту обстеження чи
припису відповідного органу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10
ЦПК України, суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і
сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, суд не роз'яснив позивачу
право надання вказаних доказів та
не сприяв в їх отриманні. За такого,
у суду відсутні підстави для
вказаного висновку.

Також, суд не звернув увагу що позивач,
саме з приводу незаконного
використання належної йому земельної
ділянки, звертався до прокуратури,
розраховуючи на належну перевірку
вказаних обставин, а також на те, що
саме прокурор, встановивши порушення
закону, має застосувати відповідні
наслідки.

Крім цього, до апеляційної
скарги позивачем додано довідку
Федорівської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області від 15 жовтня
2014 року, та до апеляційного суду
надано довідку від 28 листопада 2014 року
з яких вбачається, що відповідно до
актів звіряння в обробітку у
фермерського господарства «Калуга» в
2010 та 2011 роках знаходилась земельна
ділянка належна позивачу (а.с. 60, 81).
Федорівською сільською радою
Березнегуватського району також
надані копії вказаних актів (а.с. 82-83).

За результатами пошуку
відомостей у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, встановлено, що
ОСОБА_4 є єдиним засновником
Фермерського господарства «Калуга»
(а.с. 75).

Наведені докази вказують, що
спірна земельна ділянка перебувала в
розпорядженні відповідача, без
відповідної правової підстави.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд, виходив як з
недоведеності використання спірної
земельної ділянки відповідачем, так
і з того, що на час ухвалення рішення
судом, спірна земельна ділянка була
звільнена відповідачем, як пояснив
позивач, від врожаю соняшника та
будь-яких інших робіт на ній не
проводилося, в зв'язку з чим, позивач
приступив до її обробітку самостійно.

Враховуючи безпідставність
висновку районного суду про
недоведеність перебування земельної
ділянки в користуванні відповідача,
оскаржуване рішення районного суду,
підлягає зміні в частині вказаного
правового обґрунтування, шляхом
виключення з мотивувальної частини
рішення вказаного висновку.

В той же час, висновок суду
стосовно відсутності підстав для
витребування земельної ділянки у
відповідача, в зв'язку з тим, що на
час ухвалення рішення земельна
ділянка звільнена та немає перешкод
в використанні її позивачем, є
вірним. Тому рішення в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2
про витребування земельної ділянки
підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що в задоволені
позову відмовлено не в зв'язку з його
безпідставністю, а в зв'язку з
добровільним звільненням спірної
земельної ділянки після пред'явлення
даного позову, відповідно до
положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч. 1 ст. 89
ЦПК України, з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути судові
витрати.

Так, до суду першої інстанції з
вирішеної судом позовної вимоги,
підлягало сплаті 1209 грн. 05 коп.
судового збору та 605 грн. до
апеляційного суду. Також позивачем
понесені витрати на юридичну
допомогу (а.с. 10).

Відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу
у судовому засіданні , під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

Враховуючи вимоги наведеного закону
та матеріали справи, стягненню
підлягає 487 грн. 20 коп., а всього 2302 грн.
( 1209, 05 + 605 + 487, 20).

Доводи відповідача в наданих
запереченнях на апеляційну скаргу,
про недоведеність позивачем права
власності на земельну ділянку, не
можна прийняти до уваги, оскільки із
довідки Держземагенства у
Березнегуватському районі
Миколаївської області від 28 березня
2014 року слідує, що право власності на
спірну земельну ділянку відповідно
до закону зареєстровано за №
82 24 листопада 2006 року на ім'я
позивача та видано державний акт (а.с.
9).

ОСОБА_2 до позову додав копію
державного акту на землю, номер та
серія якого співпадають із даними
вказаними в наведеному листі. Сама по
собі відсутність оригіналу
державного акту не впливає на
правовий статус вказаної земельної
ділянки, та статус позивача як
власника, так як позивач не
позбавлений права на отримання
дублікату державного акту.

Не коректними є посилання
відповідача на те, що ОСОБА_2 не довів,
отримання ним державного акту,
оскільки вказаний правовстановчий
документ як встановлено вище - видано
відповідним органом. А його видача
іншій особі без оформленого в
законний спосіб доручення іншій
особі не передбачена.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 313-316
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково, а рішення
Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 10 жовтня 2014
року в частині правового
обґрунтування змінити.

Виключити з мотивувальної частини
вказаного рішення висновок суду щодо
недоведеності перебування спірної
земельної ділянки в незаконному
користуванні відповідача.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_4 2302 грн. судових витрат.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: