Справа №242/3277/14-ц
Провадження №2/242/999/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі:
головуючого судді Пирогової Л. В., при
секретарі Костенко К. О., за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, третьої особи
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Селидове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Комунальник», третя особа ОСОБА_3 про
зміну формулювання наказу, стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом Комунального підприємства
«Комунальник» про зміну формулювання
наказу, стягнення моральної шкоди. В
обґрунтування свої вимог ОСОБА_1
зазначив, що він працював на посаді
водія ділянки по вивозу твердих
побутових відходів у Комунальному
підприємстві «Комунальник»
Селидівської міської ради з 17.06.2014 року.
Позивач вважає, що його звільнили
незаконно, оскільки 22.09.2014 року він
здійснив збір та вивіз ТПВ на
автомобілі ГАЗ-13-24 з 6:00 до 9:00 години.
Підтвердженням цьому є подорожній
лист, який він здав майстру ділянки
ОСОБА_4 22.09.2014 він вимушений був
написати заяву про звільнення за
власним бажанням, у зв»язку з переїздом
на місце проживання за місцем
фактичної реєстрації, але наказом №152-к
від 23.09.2014 року він був звільнений з
займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України
за порушення трудової дисципліни
пов»язаною з відсутністю на роботі
22.09.2014 року більш ніж три години. Діями
відповідача йому спричинено моральну
шкоду, яку він оцінює у сумі 2000 грн. 00
коп. Просить суд: визнати формулювання
причин його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП
України за порушення трудової
дисципліни пов»язаною з відсутністю
22.09.2014 р. більш ніж трьох годин не
вірною; змінити формулювання його
звільнення, зазначивши формулювання
про звільнення за власним бажанням у
зв»язку з переїздом на місце
проживання за місцем фактичної
реєстрації; стягнути з Комунального
підприємства «Комунальник» на його
користь відшкодування моральної шкоди
у сумі 2000 грн. 00 коп.

Позивач у судовому засіданні підтримав
доводи, викладені в позовній заяві, та
пояснив, що 22.09.2014 року був його робочий
день, який триває до 15 години, цього дня
після 9 години він залишив своє робоче
місце, оскільки у нього виник конфлікт
з директором ОСОБА_3, вважає, що
трудовий договір між ним та
відповідачем було розірвано за його
власним бажанням у зв,язку з переїздом
на нове місце проживання, просить
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, та зазначив що,
коли позивач написав заяву про
звільнення за власним бажанням,
директором Комунального підприємства
«Комунальник» на заяві поставлено
резолюцію «до наказу з відпрацювання»,
але ОСОБА_1 відмовився від подальшої
роботи та покинув місце роботи до кінця
робочого часу без поважних причин в
день написання заяви, що було підставою
для звільнення його за п.4 ст.40 КЗпП
України. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за
їх необґрунтованістю.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому
засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 22.09.2014
року залишив своє робоче місце після 9
години, не допрацювавши робочий день,
робочий день триває з 06 години 00 хвилин
до 15 години 00 хвилин.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що згідно наказу №152-к від
23.09.2014 року звільнено ОСОБА_1 з займаної
посади за п.4 ст. 40 КЗпПУ за порушення
трудової дисципліни пов»язаною з
відсутністю на роботі 22.09.2014 року більш
ніж три години.

Згідно доповідної записки від 22.09.2014
року складеною ОСОБА_4, ОСОБА_1 22.09.2014
року о 06 годині 00 хвилин приступив до
роботи на автомобілі ГАЗ 3309 №НОМЕР_1. О
09 годині 45 хвилин ОСОБА_1 самовільно
покинув своє робоче місце, до роботи
більш не приступав.

Актом від 22.09.2014 р. підписаного
директором Комунального підприємства
«Комунальник», встановлено
відсутність на робочому місці ОСОБА_1
22.09.2014 року без поважних причин більш
ніж три години.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визнання формулювання причин
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України
невірним та зміни формулювання про
звільнення за власним бажанням у
зв,язку з переїздом на нове місце
проживання необхідно відмовити.

Даний висновок суду ґрунтується на
наступному.

Як встановлено в судовому
засіданні, даний факт також визнано
сторонами, ОСОБА_1 був відсутній понад
трьох годин 22.09.2014 року протягом
робочого дня на своєму робочому місці.

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Ствердження позивача про те, що
трудовий договір між ним та
відповідачем було розірвано за його
власним бажанням у зв,язку з переїздом
на нове місце проживання, суд вважає
неспроможними, оскільки ОСОБА_1 не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження зазначених
обставин.

Згідно ст. 43-1 КЗпП України
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках звільнення з
підприємства, установи, організації, де
немає первинної профспілкової
організації.

Таким чином, суд вважає, що
звільнення ОСОБА_1 відповідачем було
проведено відповідно до ст. 43-1 КЗпП
України, оскільки відповідно довідки №
486 від 12.11.2014 року в КП «Комунальник»
Селидівської міської ради первинна
профспілкова організація відсутня.

На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно цього Кодексу,
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
позивачем у справі не виконано вимоги
чинного цивільно-процесуального
законодавства щодо надання суду
доказів на підтвердження обставин, на
які він послався як на підставу своїх
вимог.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на
його користь моральної шкоди є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Оскільки позивача відповідно п. 1 ч. 1 ст.
5 Закону України «Про судовий збір»
звільнено за подання позову при
зверненні до суду, суд вважає за
необхідне згідно вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК
України судові витрати компенсувати за
рахунок держави.

Керуючись ст. 40 п. 4 КЗпП України, ст. ст.
57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Комунальник», третя особа ОСОБА_3 про
зміну формулювання наказу, стягнення
моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Запорізької області через
Селидівський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 11.12.2014
року.

Суддя