Справа № 200/6338/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової
Т.В.

при секретарі - Южаковій
В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом та просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість у розмірі 20770,17 грн. за
кредитним договором та понесені судові
витрати у розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що 22.06.2006 року між
сторонами укладено кредитний договір
№DNH4KS82090215, відповідно до умов якого
позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 2415,51 грн., за умови сплати 25,08 %
річних, та на умовах повернення
кредиту. Свої зобов'язання з повернення
кредитних коштів та сплати процентів
не виконав, через що у нього утворилась
заборгованість перед банком, внаслідок
чого і звернулись до суду з позовом.
Станом на 16.01.2014 року заборгованість
складає 20 770,17 грн., де заборгованість за
тілом кредиту - 1444,45 грн., 6617,70 грн. -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 11242,77 грн. пеня,
500 грн. - штраф у фіксованій частині, 965,25
грн. - штраф у відсотковому
співвідношенні.

Представник позивача в судове
засідання надала клопотання, в якому
просила розглянути справу без її
участі, позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання надав
заяву про розгляд справи без його
участі та заперечення на позов,
відповідно яких позовні вимоги не
визнає в повному обсязі, просить в них
відмовити, оскільки кредит ним дійсно
отримано в 2006 році, зі строком
повернення до 22.06.2008 року, при цьому
договором визначено строк позовної
давності на рівні 5 років, який сплив
22.06.2013 року. Розрахунок заборгованості
позивачем здійснено без нормативного
обґрунтування, кредит отримано для
споживчих цілей.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 22.06.2006 року
відповідачем ОСОБА_1 складено заяву
позичальника № DNH4KS82090215 про отримання
кредитних коштів, шляхом перерахування
на рахунок торгівельного підприємства,
де позичальник придбає мобільний
пристрій Нокіа 6280, з урахуванням
комісії банку, 2415,52 грн., за відсотковою
ставкою 2,09% на місяць, строком
користування 24 місяці.

Факт отримання кредиту відповідачем не
заперечується, отже додатковому
доведенню в силу ст.61 ЦПК України не
потребує.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки та інше.

Відповідно до ст. 599 вищезазначеного
кодексу зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно виписки та меморіальних
ордерів, які надані позивачем на
обґрунтування обставин, викладених в
позові, останній платіж здійснено
позивальником 15.04.2009 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що
оскільки договір укладено було строком
на два роки, то при належному виконанні
зобов'язання, право відношення мало
бути припиненим 23.06.2008 року, проте, в
силу наявності непогашеної
заборгованості за кредитом,
зобов'язання не припинилось та позивач
на підставі ст. 599 ЦК України мав право
продовжувати нараховувати відсотки за
користування кредитом на неповернуте
тіло кредиту, а також штрафні санкції в
порядку ст.625 ЦК України та договору від
22.06.2006 року.

За таких обставин, оскільки після 15.04.2009
року відповідач дій, спрямованих на
визнання боргу та виконання
зобов'язання не вчиняв, строки позовної
давності починають свій перебіг в
даному випадку з 16.04.2009 року.

Відповідно до Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, з якими
ознайомився та погодився відповідач,
термін позовної давності за згодою
сторін за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків, винагороди,
неустойки, пені, штрафів складає 5
років.

Тобто, строк позовної давності за
вимогами до ОСОБА_1 сплив 16.04.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовну заяву подано до канцелярії
суду 22.04.2014 року, після спливу строку
позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року,
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що виданий позивачем кредит є
споживчим, строки позовної давності
позивачем пропущені і доказів їх
переривання чи зупинення не надано, про
їх поновлення позивач не клопотав, в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі.

Судовий збір в силу ст.88 ЦПК України
слід покласти на позивача по справі, в
межах, сплачених при подачі позову до
суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 197, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна
скарга подається апеляційному суду
через Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутніми у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.В.Шевцова