Номер провадження: 22-ц/785/8396/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 14 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Кредитної спілки «Кредитінвест» - «Про
визнання недійсним кредитного
договору», -

ВСТАНОВИЛА:

12.12.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
визнати недійсним кредитний договір №
від 28.05.2012 року, укладений між
позивачем та КС «Кредитінвест» на суму
486000 грн.; застосувати наслідки
недійсності правочину та зобов'язати
її повернути на користь відповідача
суму грошових коштів в розмірі 423892,61
грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що 28.05.2012 року
між позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір № .
Згідно з умовами вказаного кредитного
договору, кредитодавець надає
позичальнику кредит в сумі 486000 грн., що
в еквіваленті за курсом АБ «Південний»
складає 60000 доларів США., а позичальник
в свою чергу зобов'язується повернути
кредит в повному обсязі в порядку,
передбаченому договором, та сплатити
відсотки за користування кредитом в
розмірі 30% річних. Позивач вважає, що
вищевказаний договір підлягає
визнанню недійсним, оскільки він був
укладений з порушенням чинного
законодавства, а саме порушено вимоги
ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні
спілки», ст. 4, ст. 7, ст. 34 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
тобто на час видачу кредиту, КС
«Кредитінвест» мало прострочені
ліцензії на надання кредитів членам
кредитної спілки за рахунок залучених
коштів, крім внесків (вкладів) членів
кредитної спілки.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, заперечував проти їх
задовлення.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14.08.2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

22.08.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків районного
суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

28.05.2012 року між ОСОБА_2 та КС
«Кредитінвест» був укладений
кредитний договір № , відповідно
до умов якого кредитодавець (КС
«Кредитінвест») надає позичальнику
ОСОБА_2 кредит в сумі 486000 грн., що в
еквіваленті за курсом АБ «Південний»
складало 60000 дол. США., а позичальник в
свою чергу зобов'язується повернути
кредит в повному обсязі в порядку,
передбаченому договором, та сплатити
відсотки за користування кредитом в
розмірі 30% річних.

Позивач вважає, що вищевказаний
договір підлягає визнанню недійсним,
оскільки він був укладений з
порушенням чинного законодавства, а
саме порушено вимоги ч. 4 ст. 8 Закону
України «Про кредитні спілки», ст. 4, ст.
7, ст. 34 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», тобто на час видачу
кредиту, КС «Кредитінвест» мало
прострочені ліцензії на надання
кредитів членам кредитної спілки за
рахунок залучених коштів, крім внесків
(вкладів) членів кредитної спілки.

Так, дійсно згідно до ч. 4 ст. 8 Закону
України «Про кредитні спілки» N 2908-III
від 20.12.2001 року ліцензуванню в
кредитній спілці підлягає діяльність
по залученню внесків (вкладів) членів
кредитної спілки на депозитні рахунки,
а також інші види діяльності
відповідно до закону.

Згідно з п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 12.07.2014 року, фінансовими вважаються
послуги із залучення фінансових
активів із зобов'язаннями щодо
наступного їх повернення та надання
коштів у позику, в тому числі і на
умовах фінансового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
у разі якщо відповідно до закону
надання певних фінансових послуг
потребує ліцензування, фінансова
установа має право на здійснення таких
послуг лише після отримання
відповідних ліцензій.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
надання фінансових кредитів за рахунок
залучених коштів та діяльності з
надання будь - яких фінансових послуг,
що передбачають пряме або
опосередковане залучення фінансових
активів від фізичних осіб.

Частиною 2 ст. 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
встановлено, що здійснення
вищезазначеної діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліцензії. Особи, винні у
здійсненні діяльності без ліцензії,
несуть відповідальність згідно із
законами України.

Відповідно до п. 1.1. розділу І
Ліцензійних умов провадження
діяльності кредитних спілок з надання
фінансових послуг, затверджених
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України 02.12.2003 року, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25.12.2003
року, залучені кошти - це грошові кошти,
залучені кредитними спілками від
банків, інших установ та організацій,
крім коштів об'єднаних кредитних
спілок, залучених кредитними спілками,
що є їх членами та коштів спільних
фінансових фондів асоціацій кредитних
спілок, утворених їх членами.

Пункт 1.2 вказаних же ліцензійних умов
передбачає необхідність отримання
двох видів ліцензій: ліцензію на
здійснення діяльності по залученню
внесків (вкладів) членів кредитної
спілки на депозитні рахунки - для
здійснення фінансової діяльності,
пов'язаної із залученням внесків
(вкладів) членів кредитної спілки на
депозитні рахунки, використання таких
коштів для надання їм кредитів;
ліцензію на здійснення діяльності
кредитної спілки з надання фінансових
кредитів за рахунок залучених коштів,
крім внесків (вкладів) членів кредитної
спілки на депозитні рахунки - для
залучення внесків (вкладів) членів
кредитної спілки на депозитні рахунки,
використання таких коштів для надання
їм кредитів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про те, що у такому випадку
правовідносини, що виникають між
сторонами при укладені кредитних
договорів, регулюються ст. ст.19, 20
Закону України «Про кредитні спілки».

Стаття 19 Закону України «Про кредитні
спілки» встановлює, що майно кредитної
спілки формується, зокрема, за рахунок
вступних, обов'язкових пайових та інших
внесків членів кредитної спілки (крім
внесків (вкладів) на депозитні рахунки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону
України «Про кредитні спілки» від
20.12.2001 року внески (вклади) членів
кредитної спілки на депозитні рахунки,
а також нарахована на такі кошти та
пайові внески плата (проценти)
належать членам кредитної спілки на
праві приватної власності. Кошти, що
належать членам кредитної спілки,
обліковуються окремо. Кошти, що
належать членам кредитної спілки,
використовуються для надання кредитів
членам кредитної спілки.

Пункт 1.2 Ліцензійних умов встановлено,
що провадження діяльності кредитних
спілок з надання фінансових послуг,
затверджених Розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України 02.12.2003 року,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 25.12.2003 року, встановлює, що
діяльність кредитної спілки з надання
фінансових кредитів за рахунок
капіталу кредитної спілки, а також
коштів об'єднаних кредитних спілок,
залучених кредитною спілкою, що є їх
членом, та коштів спільних фінансових
фондів асоціацій кредитних спілок,
утворених їх членами, не потребує
отримання ліцензії.

Вищевказаний факт також
підтверджується листом Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг від 11.02.2013 року.

Крім того, відповідно до висновку
судово-економічної експертизи, яка
була проведена 12.12.2013 року експертом
ОНДІСЕ встановлено, що надання КС
«Кредитінвест» кредиту в сумі 486000 грн.,
відповідно до кредитного договору №
, укладеного 28.05.2012 року між ОСОБА_2
та КС «Кредитінвест», здійснено за
рахунок власних коштів спілки
(власного капіталу), а саме за рахунок
внесків членів кредитної спілки до
пайового капіталу, який станом на дату
видачі кредитних коштів складав 9077431,47
грн., та був сформований за рахунок
обов'язкових пайових внесків членів
кредитної спілки у сумі 34600 грн., та
додаткових пайових внесків членів
кредитної спілки у сумі 9042831,47 грн., що
підтверджується даними фінансової
звітності кредитної спілки, що
складена на підставі даних
синтетичного та аналітичного
бухгалтерського обліку, зокрема
регістрів обліку кредитної спілки за
рахунками 411, 412, 301, 311, та
підтверджується первинними касовими
та бухгалтерськими документами
кредитної спілки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду про те, що, оскільки
надання КС «Кредитінвест» кредиту в
сумі 486000 грн., відповідно до кредитного
договору № , укладеного 28.05.2012
року між ОСОБА_2 та КС «Кредитінвест»,
здійснено за рахунок власних коштів
спілки (власного капіталу), то
вищевказана діяльність не потребувала
ліцензуванню, а тому, відсутні підстави
для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

19.11.2014 року
м. Одеса