Головуючий суду 1 інстанції - Селинний
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 1207/8253/12
Провадження № 22ц/782/5488/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі :

головуючого - Фарятьєва
С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Украінцевої Л.Д.

при секретарі - Аліханян
Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу по
апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.Луганська
від 27 листопада 2013 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення заборгованості з
заробітної плати, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А
Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_3, який в подальшому
уточнила, обґрунтовуючи його тим, що 10
січня 2008 року між позивачкою, як
працівником та відповідачкою, як
фізичною особою, було укладено
безстроковий трудовий договір. Згідно
цього договору позивачка виконувала
роботу продавця, про що було внесено
відповідний запис до її трудової
книжки, а оплата її праці складала 520
грн. в місяць. Місцем роботи позивачки
було визначено магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташований у АДРЕСА_1

17 січня 2009 року позивачка з`явилась
на своє робоче місце, однак магазин
було закрито і до його приміщення
нікого не пускали, але причин не
допуску до роботи вона з'ясувати не
змогла. В подальшому вона дізналась, що
відповідачка припинила свою
підприємницьку діяльність, про що
нікого не повідомила і не звільнила
найманих працівників, тобто, на її
погляд, відповідачка в односторонньому
порядку припинила у вказаний день
трудові відносини з позивачкою на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку
з ліквідацією підприємства.

3 грудня 2010 року, позивачка отримала
від відповідачки рекомендованого
листа з повідомленням про її
звільнення з роботи по п.4 ст.40 КЗПП
України за прогули, за нібито її
відсутність на роботі з 18 січня 2009 року,
не повідомивши конкретної дати
звільнення. В подальшому позивачка
дізналась, що насправді відповідачка
не припиняла своєї підприємницької
діяльності і на її думку з боку
відповідачки мало місце недопущення її
до робочого місця та створення підстав
для її звільнення з роботи за прогули.

Такими діями відповідачка порушила
вимоги ст.47 КЗпП України, оскільки не
видала в день звільнення позивачці
належним чином оформлену трудову
книжку і копію наказу про звільнення,
крім того, в порушення вимог ст.116 КЗпП
України, відповідачка не виплатила їй
заробітну плату за період з 1 по 17 січня
2009 року.

Посилаючись на зазначені
обставини, просила суд визнати
звільнення позивачки з роботи з посади
продавця по п.4 ст.40 КЗпП України
незаконним, поновити її на
попередньому місці роботи, зобов`язати
відповідачку зареєструвати у центрі
зайнятості трудовий договір між ними,
стягнути з відповідачки на користь
позивачки заборгованість по
заробітній платі, середній заробіток
за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням суду від 27
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачки
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі, в зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи і не надання
відповідачем належних доказів на
обґрунтування своїх заперечень.

В запереченнях на апеляційну
скаргу відповідачка просить
апеляційну скаргу позивачки залишити
без задоволення, а рішення суду без
зміни, оскільки вважає його законним та
обґрунтованим.

Про місце, день та час слухання
справи у суді апеляційної інстанції
представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
яка безпосередньо приймала участь у
розгляді справи у судових засіданнях,
була повідомлена своєчасно та належним
чином, але до судового засідання не
з`явилась з причин, які було визнано
судом неповажними.

Позивачка ОСОБА_2 до судового
засідання також не з 'явилась і про
причини своєї неявки суд не повідомила.

В силу ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд про
зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
по справі. У разі відсутності заяви про
зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Позивачка повідомлень на адресу
суду про зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
по справі не надала.

Крім того, положеннями ч.5 ст.74 ЦПК
України передбачено, що у разі
ненадання особами, які беруть участь у
справі, інформації щодо їх адреси,
судова повістка надсилається: фізичним
особам за адресою їх місця проживання
чи місця перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
повідомлення про вручення поштового
відправлення про слухання справи в
апеляційному суді було направлено на
адресу позивачки, яка була вказана нею,
як в позовній заяві так і у апеляційній
скарзі, однак таке повідомлення
повернулось до суду без виконання, з
посиланням поштового відділення на
причину „за закінченням терміну
зберігання". Таким чином з
вищевикладеного можна зробити
висновок, що позивачка за отриманням
повідомлення про виклик до суду не
з'явилась без поважних причин, а тому
ухиляється від явки у судове засідання.

Тому судова колегія вважає за
можливе розглянути справу за
відсутністю позивачки та її
представника.

Вислухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду та обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія не знаходить
підстав для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із вимогами ст.4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того, згідно зі
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_2 дійсно з 10 січня 2008 року, на
підставі безстрокового трудового
договору, перебувала у трудових
відносинах з фізичною особою -
суб`єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_3, займаючи посаду продавця, з
оплатою 520 грн. на місяць.

Згідно з п.4 трудового договору між
працівником і фізичною особою від
10.01.2008 року, копія якого знаходиться в
матеріалах справи, час виконання робіт
було установлено з 9 до 16 години, з
перервою на 30 хв., а відповідно до п.5
цього ж договору вихідні дні
надавались у суботу та неділю.

Починаючи з 5 січня 2009 року
позивачка на роботу не виходила. В цей
день вона повинна була взяти у
відповідачки товар для його реалізації
на ринкі Кам`янобрідського району
м.Луганська, чого не зробила, в зв`язку з
чим відповідачка у цей же виїхала до
робочого місця позивачки на вказаний
ринок, але останньої там не було. Після
чого відповідачкою разом з особами, які
працюють у неї по найму, було складено
акт про відсутність позивачки на
робочому місці. В подальшому позивачка
на своє місце роботи також не виходила
до 2 квітня 2009 року включно, про що також
було складено відповідні акти про її
відсутність на роботі. Крім того, факт
невиходів позивачки на роботу було
зафіксовано також табелями обліку
робочого часу. Тобто позивакою було
скоєно прогули без поважних причин у
вищезазначений період часу.

У відповідності з вимогами п.4 ч.1
ст.40 КЗпП України, трудовий договір,
укладений на визначений строк, а також
строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин. А
положеннями ч.1 ст.147 КЗП П України
передбачено, що за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення як догана або
звільнення. Крім того, вимогами ч.1 ст.149
КЗП П України передбачено, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Проте позивачка надати письмові
пояснення про відсутність на роботі в
період з 5 січня по 2 квітня 2009 року
відмовилась, про що комісією
відповідача також було складено
відповідний акт від 3 квітня 2009 року.

Твердження представника
позивачки про те, що робочим місцем
позивачки було визначено магазин,
розташований на АДРЕСА_1 було
перевірено судом і свого підтвердження
не знайшло.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що у відповідача були всі законні
підстави для звільнення позивачки з
роботи.

З вказаними висновками суду
першої інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним у
судовому засіданнні обставинах справи,
всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих
сторонами, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.308 ч.1 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду,
оскільки спростовуються запереченнями
на апеляційну скаргу. При цьому
апеляційним судом враховується те, що
згідно із ч.3 ст.309 ЦПК України порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,п.1ч.1ст.314,с
т.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 27
листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: