Номер провадження: 22-ц/785/9314/14
Головуючий у першій інстанції Буран В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 26 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

21 серпня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом, в якому ставило питання про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованості у розмірі
105345,54 грн. за кредитним договором №
003311X09030064 від 22.10.2006 року та судові
витрати в розмірі 1053,46 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
22.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 003311X09030064, згідно якого відповідачка
отримала кредит у розмірі 4570,50 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
(далі - Кредитний договір).

Однак, до цього часу відповідачка не
виконала умови Кредитного договору, не
повернула заборговану суму, що і
змусило позивача звернутись до суду з
позовом.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, але до суду
надійшла заява, в якій він просив
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, не заперечував проти заочного
розгляду справи та ухвалення заочного
рішення по справі (а.с. 70).

Представник відповідача в судовому
засіданні надала суду клопотання, в
якому вона просила застосувати до
вимог позивача позовну давність (а.с. 81).

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 26 серпня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» було відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» ставить питання про
скасування вищевказаного рішення та
ухвалення нового, яким їх позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що для
пред'явлення позову ПАТ КБ
«Приватбанк» пропустило трирічний
строк позовної давності.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступне.

Та обставина, що 22.10.2006 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено
Кредитний договір, згідно якого
відповідачка отримала кредит у розмірі
4570,50 грн., строком дії до 23.10.2007 року, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00 % на рік, визнана
сторонами, а тому у відповідності до ч.1
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

Як вбачається з матеріалами справи
ОСОБА_3 уклала шлюб та змінила прізвище
на ОСОБА_3 (а.с.26).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3
повинна була повернути суму кредиту та
інших платежів до 23.10.2007 року, то саме з
24.10.2007 року почався перебіг строку
позовної давності, по порушеному праву
позивача.

Стаття 257 ЦК України, встановлює, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Від позивача не надходило ніяких заяв
про поновлення строку позовної
давності з посиланням на поважність
його пропуску.

Пункт 1.7.3.1. документу, (а.с.17) наданого
позивачем до справи, та який вказується
в п. 3 додатків до позову як «Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розсрочка») (Стандарт»),
містить в собі зауваження, що «строк
позовної давності стосовно вимог
повернення кредиту, сплати відсотків,
за користування кредитом ....» умов та
правил складає 50 років.

Однак, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги цей
документ, оскільки він є самостійним,
та підписаний тільки Головою Правління
ПАТ «Приватбанк». Зазначені Умови не
дають підстав вважати, що позовна
давність встановлена законом була
збільшена за домовленістю сторін у
письмовій формі, у розумінні ст. 259 ЦК
України.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне вказати, що зазначені Умови
не можуть вважатися належним доказом у
справі, оскільки були прийняті значно
пізніше, ніж між сторонами виникли
кредитні правовідносини.

Доказом вищевказаного свідчить те, що у
вступній частині Умов йдеться
посилання на те, що ПАТ «Приватбанк»
діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від
22.07.2009 року, у зв'язку з чим колегія
суддів дійшла однозначного висновку
про те, що вказані Умови прийняті після
22.07.2009 року і їх дія не може
розповсюджуватись на кредитні
правовідносини, які виникли між
сторонами майже трьома роками раніше -
22.10.2006 року (а.с.8).

Таким чином, враховуючи, що трирічний
строк позовної давності закінчився
24.10.2010 року, а позовна заява надійшла до
канцелярії суду 21.08.2013 року, то суд
обґрунтовано застосував до спірних
правовідносин строк позовної давності.

При цьому суд правомірно зазначив, що у
відповідності до ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною
управі, є підставою для відмови у
позові.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 26 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко