Номер провадження: 22-ц/785/3383/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль», третя особа
ОСОБА_5 про визнання недійсним п. 10.3
кредитного договору та за зустрічним
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитом,-

встановила:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
(далі Банк) про визнання недійсним п. 10.3
кредитного договору, посилаючись на те,
що 29.05.2006 року між ним та Банком був
укладений кредитний договір не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 149000 доларів США на строк 120
місяців під 13,25% річних до здачі будинку
в експлуатацію та 12% - після здачі.

В забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором між
ними також укладено іпотечний договір
від 31.05.2006 року, за яким предметом
іпотеки є майнові права на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

29.05.2006 року між Банком та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки.

Вважаючи, що після підписання вказаних
договорів, Банком порушено ряд норм
чинного законодавства, ОСОБА_3 просив
суд визнати недійсним п. 10.3 кредитного
договору.

Не погоджуючись з позовом, 23.04.2012 року
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» звернувся із
зустрічними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
в якому просив стягнути з останніх
солідарно на користь Банку
заборгованість за кредитом у сумі 519980,10
грн. у зв'язку з невиконанням
зобов'язання по поверненню кредиту та
сплаті нарахованих відсотків за
користування кредитом.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 лютого 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено,
зустрічні позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 519980,10 грн. та судові витрати у
розмірі 3219 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій просив рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
його позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, а у задоволенні
зустрічних позовних вимог Банку
відмовити.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 05 вересня 2013 року
апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена
частково. Рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013
року скасовано в частині задоволення
зустрічних позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитом та в цій частині в позові
відмовлено. В решті частині рішення
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
подало до суду касаційну скаргу, в якій
просило рішення апеляційного суду
скасувати і ухвалити по справі нове
рішення, яким вимоги Банку
задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 28 листопада 2013
року касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено частково. Рішення
апеляційного суду Одеської області від
05 вересня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» скасовано,
справу в цій частині передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_3 не виконує взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, не
сплачує відсотки за користування
кредитом у визначений у договорі строк,
внаслідок чого утворилася
заборгованість у розмірі 519980,10 грн..
Відповідно до п. 6.5 кредитного договору,
у випадку невиконання відповідачем
умов кредитного договору, Кредитор має
право вимагати дострокового погашення
заборгованості за кредитом, нараховані
відсотки за користування кредитом,
неустойку, відшкодування збитків.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 29.05.2006
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
останній отримав кредитні кошти у
розмірі 149000 доларів США на строк 120
місяців з 29.05.2006 року по 29.05.2016 року, під
13,25% річних за користування кредитними
коштами до здачі будинку в
експлуатацію та 12% - після здачі.

В забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір від 31.05.2006 року, за
яким предметом іпотеки є майнові права
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 29.05.2006 року між Банком та
ОСОБА_5 був укладений договір поруки,
відповідно до якого остання
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого зобов'язання, а
також відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язань боржником.

Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, то станом на 09.04.2012 року
заборгованість перед Банком становить
65099,23 доларів США, що еквівалентно 519980,10
грн., які складаються з:

- заборгованість за кредитом - 63325,17
доларів США, що складає 505809,79 грн.;

- заборгованість за відсотками -
93305 доларів США, що складає 7452,74 грн.;

- пеня за прострочення тілу
кредиту - 465,64 долара США, що складає 3719,7
грн.;

- пеня за прострочення відсотків
по кредиту - 375,37 доларів США, що складає
2998,27 грн..

Про необхідність погашення
заборгованості за кредитом та про її
розмір Банк повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_5
листами - претензіями від 13.04.2012 року,
які були надіслані на їх адресу
рекомендованим повідомленням, але
сторони свої зобов'язання перед Банком
не виповнили.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то у разі
прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, при якому настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, а боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору
до обов'язків відповідача
(позичальника) було покладено точно в
строки, обумовлені в кредитному
договорі, повернути кредит, своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору за
порушення строків повернення суми
кредиту, процентів за користування
кредитом та комісій, передбачених
договором, позичальник сплачує
кредитору пеню у розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

Також п. 6.5 кредитного договору, у
випадку невиконання відповідачем умов
кредитного договору, кредитор має
право вимагати дострокового погашення
заборгованості за кредитом,
нарахованих процентів за користування
кредитом, неустойки, відшкодування
збитків.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов
кредитного договору своєчасно і в
повному обсязі не погашав кредит, та не
сплачував відсотки за користування
коштами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України при
порушенні боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник та
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Згідно ст. 553 ЦК України поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого зобов'язання, а
також відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язань боржником.

Причини невиконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором ніяким чином не можуть
впливати на виконання поручителем
зобов'язань по даному договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачі підписали договір кредиту
та договір поруки добровільно, що
свідчить про те, що всі умови
кредитного договору та договору поруки
сторонами визначено як обов'язковими
для виконання, та ніяких заперечень
щодо них відповідачами не
висловлювалось.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави), одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки (застави),
належні іпотекодавцю, який не є
позичальник, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК
України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України).

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 19 лютого 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко