Номер провадження: 22-ц/785/7667/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 16 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про виселення,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду зі вказаним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, та за її згодою у 2007
році до цього будинку вселився
відповідач. ОСОБА_2 за вказаною адресою
не зареєстрований та щомісячно залишає
це житло на декілька днів. Через
зловживання ним алкогольними напоями,
образи нецензурною лайкою та вчинення
психологічного насильства, позивачка
неодноразово зверталась за захистом
своїх прав до правоохоронних органів.
Крім того, відповідач комунальні
платежі не сплачує, витрати на
утримання житла не здійснює.

Посилаючись на ст.116 ЖК України,
оскільки сумісне життя з відповідачем
неможливе через порушення ним правил
співжиття, ОСОБА_3 просить суд виселити
ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено:

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку
АДРЕСА_1, без надання іншого жилого
приміщення.

На рішення подана апеляційна скарга
ОСОБА_2, в якій він просить про
скасування рішення суду першої та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 01 листопада 2007 року
ОСОБА_3 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1. Вказане право власності
позивачки зареєстровано
Овідіопольським РБТІ 28 листопада 2007
року.

За згодою ОСОБА_3, у 2007 році до будинку
вселився ОСОБА_2, якому була виділена
окрема кімната.

11 та 25 березня 2014 року позивачка
зверталась до Овідіопольського РВ
ГУМВС України в Одеській області з
приводу неправомірних дій відповідача
та вжиття відносно нього відповідних
заходів, оскільки останній влаштовував
відносно позивачки скандали.
Висновками дільничного інспектора
міліції від 23 березня та 04 квітня 2014
року заяви позивачки були залишені без
задоволення.

09 квітня 2014 року позивачка знов
звернулась до Овідіопольського РВ
ГУМВС України з приводу неправомірних
дій відповідача.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 травня 2014
року, яка набула законної сили,
відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним
у вчиненні психологічного насилля
відносно позивачки ОСОБА_3, та його
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з наявності підстав,
передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України для
виселення ОСОБА_2 з житлового будинку
АДРЕСА_1, без надання іншого жилого
приміщення.

Проте погодитися із таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи видно, що з приводу
неналежної поведінки відповідача
ОСОБА_3 зверталася до відділення
міліції тричі протягом незначного
часу, з яких лише в одному випадку
повідомлені факти знайшли
підтвердження, що вказує на
відсутність ознак систематичності, які
дають підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про те, що
такі ознаки, які дають право
застосування норм ст.116 ЖК України є
наявними, тому через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, рішення
суду підлягає скасуванню із ухваленням
нового по суті справи відповідно до
п.2ч.1ст.309 ЦПК України.

Враховуючи те, що позивачкою у
відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не надано доказів
систематичності порушення
відповідачем правил співжиття,
неможливості проживання в одному
приміщенні, то у задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,314,316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про виселення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: