У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 жовтня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - орган
опіки та піклування Миколаївської
районної державної адміністрації про
визнання правочинів недійсними та
визнання права спільної сумісної
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 19
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 15
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки, що знаходяться по
АДРЕСА_1, посвідчений 30 серпня 2001 року
приватним нотаріусом Миколаївського
нотаріального округу за реєстровим №
978, а визнати недійсним договір
дарування зазначеного вище нерухомого
майна, укладений 31 січня 2002 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнати недійсним
витяг з реєстру про право власності на
зазначене нерухоме майно, визнати за
нею, ОСОБА_6, та ОСОБА_8 право спільної
сумісної власності на нього та усунути
їй (позивачці) перешкоди у користуванні
та розпорядженні цим майном.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30
серпня 2001 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, площею 0,06 га, розташованих по
АДРЕСА_1, а 31 січня 2002 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - договір
дарування зазначеного нерухомого
майна.

Вказувала, що оспорювані правочини
укладені внаслідок зловмисної
домовленості сторін цих правочинів та
під час її перебування у
зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6, кошти
для придбання спірного майна останнім
були надані із спільного з нею
сімейного бюджету.

Посилаючись на те, що при укладенні
зазначених вище договорів було
порушено її права, як дружини ОСОБА_6, на
володіння, користування та
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
просила задовольнити позов.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 19
грудня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15 травня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_7, ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з їх
недоведеності та безпідставності.

Зокрема, суд розглянув дану справу в
межах позовних вимог та з підстав,
заявлених ОСОБА_4, і зробив правильний
висновок про відсутність таких для
визнання оспорюваних правочинів
недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги зводяться до оцінки
доказів, що не є компетенцією суду
касаційної інстанції у розумінні ч.1
ст.335 ЦПК України, згідно з якою
касаційний суд не вправі встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Матеріали витребуваної справи також не
дають підстав вважати, що судами при
розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
статтями 338-341 ЦПК України як підстави
для скасування рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити, рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 19 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 15 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко