Справа № 442/200/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/5478/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 16 червня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - державний
виконавець ВДВС Дрогобицького МУЮ
Львівської області - Литвиненко
Наталія Володимирівна про стягнення з
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь 12627.08
грн. заборгованості по аліментах на
утримання дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
31817.79 грн. неустойки за прострочення
сплати аліментів за період з 2003 року по
07.11.2011 року, а всього 44444,87 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом першої інстанції порушено
вимоги ст.ст. 383 - 387 ЦПК України, ст. 195 СК
України, оскільки заборгованість
відповідача по сплаті аліментів
встановлена рішеннями Апеляційного
суду Львівської області від 03.10.2013 року
та не потребує додаткового
доказування. Дрогобицьким міським
судом Львівської області на виконання
рішення суду про стягнення з
відповідача аліментів було видано
виконавчий лист, у в якому позивач
зазначений стягувачем. У зв»язку з
ухиленням відповідача від сплати
аліментів у нього утворилася
заборгованість, а тому висновки
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області про відсутність
такої заборгованості у ОСОБА_3, не
відповідають фактичним обставинам
справи, висновки суду з цього приводу,є
невірними. З наведених підстав просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на підтримання
доводів апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Позовні вимоги про стягнення ОСОБА_2
мотивувала тим, що у ОСОБА_3 утворилася
заборгованість за аліментами на
утримання їх дочки, ОСОБА_4, а тому
відповідно до ст. 196 СК України з нього
підлягає стягненню сума боргу та
неустойка (пеня) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день просторочення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з відсутності
у відповідача заборгованості по сплаті
аліментів ОСОБА_2 на утримання дочки,
ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Вимогами ч. 4 ст. 195 СК України визначено,
що розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавецм, а у
разі спору - судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.03.2002 року Дрогобицьким міським судом
Львівської області виданий виконавчий
лист №2-671, по якому відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4
частини зі всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи з 28.02.2002 р.
і до її повноліття.

Судом також встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
між позивачкою та відповідачем на
протязі тривалого часу існував спір
щодо розміру заборгованості по
аліментах, який неодноразово був
предметом судових розглядів, що
підтверджується ухвалою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 30.09.2011 р., залишеною без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 05.06.2012 року;
ухвалою Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 01.04.2013 року,
залишеною без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області від 05.06.2013 року, якими було
встановлено, а тому у відповідності до
вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню
не підлягає, що розрахунок
заборгованості ОСОБА_3 по сплаті
аліментів за період з 01.01.2004 р. по 08.09.2005
р. державним виконавцем проводився в
розмірі 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, хоча нова
редакція ч. 2 ст. 182 СК України, яка
передбачила мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, була прийнята
Законом України від 22.09.2005 р. № 2901-ІУ та
набрала законної сили лише з 15.10.2005
року.

У зв'язку з цим, 29.04.2013 р. державним
виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ
Бондарь І.І. було складено новий
розрахунок заборгованості по
аліментах відповідача, який погоджено
начальником ВДВС Дрогобицького МРУЮ
Грабар Я.П., яким підтверджується
відсутність у ОСОБА_3 заборгованості по
аліментах, переплата по сплаті
аліментів складає 1395,03 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вірно взяв до уваги
постанову державного виконавця від
29.04.2013 р. про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_3 аліментів
на доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
зв'язку з досягненням дитиною
повноліття та відсутністю у платника
аліментів заборгованості та
розрахунок заборгованості від 29.04.2013 р.,
яким також підтверджується
відсутність заборгованості, які
сторонами виконавчого провадження не
оскаржувались, постанова від 29.04.2013 р.
про закінчення виконавчого
провадження і розрахунок
заборгованості від цієї ж дати ні
державним виконавцем, ні начальником
відповідного ВДВС не скасовувались, а
тому є чинними.

На думку колегії суддів безпідставними
є посилання позивачки, як на підставу
для задоволення позовних вимог, на
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 01.10.2013 р., якою відмовлено в
скасуванні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 22.08.2012 р. за
якою значиться заборгованість
відповідача по аліментах в сумі 11227,28
грн., а також на розрахунок
заборгованості по аліментах від 21.11.2013
р., оскільки матеріалах виконавчого
провадження також наявна чинна
постанова начальника ВДВС від 31.10.2012
року про скасування процесуального
документу, якою скасовано постанову
від 22.08.2012 року та розрахунок
заборгованості, складений державним
виконавцем.

Відмову у задоволенні позовних вимог
суд першої інстанції вірно мотивував
неправильністю розрахунку
заборгованості по аліментах за період
з 01.01.2003 р. по 08.09.2005 р. поза межами
виконавчого провадження зробленого
державним виконавцем Н. Литвиненко,
оскільки така нараховувалась у розмірі
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку згідно з новою
редакцією ч. 2 ст. 182 СК України, яка була
прийнята Законом України від 22.09.2005
року № 2901-ІУ та набрала законної сили з
15.10.2005 року. Незаконність застосування
цієї норми закону при здійсненні
нарахування заборгованості
підтверджується ухвалами
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 30.09.2011 року та
від 01.04.2013 року, залишеними без змін
ухвалами Апеляційного суду Львівської
області від 05.06.2012 року та від 05.06.2013
року відповідно.

А відтак, за наявності постанови
начальника ВДВС Дрогобицького МРУЮ від
31.10.2012 р., постанови державного
виконавця від 29.04.2013 р., розрахунку
заборгованості від 29.10.2013 р., які
сторонами виконавчого провадження не
оскаржувались, є чинними, і якими
підтверджується відсутність
заборгованості відповідача по сплаті
аліментів на утримання дочки, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
безпідставність позову ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по
аліментах та неустойки за
прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 16 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.