Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3595 /14
Головуючий у 1 інстанції Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Хомяк К.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 02 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Бердянське підприємство теплових
мереж», третя особа ОСОБА_4 про визнання
наказу про накладення дисциплінарного
стягнення незаконним та його
скасування в цій частині, визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, визнання недійсним запису
в трудовій книжці щодо звільнення,
зобов'язання скасувати запис в
трудовій книжці, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ „Бердянське
підприємство теплових мереж", третя
особа ОСОБА_4, про визнання наказу про
накладення дисциплінарного стягнення
незаконним та його скасування в цій
частині, визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення,
визнання недійсним запису в трудовій
книжці щодо звільнення, зобов'язання
скасувати запис в трудовій книжці,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В позові, уточненому в ході судового
розгляду зазначав, що з 25.12.2009 року він

працював в ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» сторожем
загальногосподарського персоналу.
Наказом ПАТ „Бердянське підприємство
теплових мереж" від 15.01.2014 року №7-к за
нібито недбале відношення до своїх
обов'язків на нього було накладене
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани. Наказом ПАТ „Бердянське
підприємство теплових мереж" від 11.03.2014
року №14-к нібито за неодноразове
порушення «Правил внутрішнього
трудового розпорядку» він був
звільнений за ч.3 ст.40 КЗпП України з 11
березня 2014 року. Вважає накази про
накладення дисциплінарного стягнення
та звільнення його з роботи
необґрунтованими, незаконними, такими,
що порушують його права як працівника
та підлягають скасуванню, а він
поновленню на попередній роботі. Його
постійне місце роботи знаходиться в
ремонтно-механічному цеху, саме там він
працював сторожем. Але останнім часом
його безпідставно почали переводити на
інше місце роботи - до
автотранспортного управління (надалі
АТУ). Вважає, що це було зроблено з метою
створення умов для подальшого
звільнення, оскільки з боку керівників
ремонтно-механічного цеху зауважень і
претензій не було.

На його думку, не можуть слугувати
підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності і
доповідні записки начальника АТУ
Малого А.П., оскільки він відчуває до
нього особисті неприязнені стосунки, а
начальник відділу кадрів ОСОБА_6 бажав
його звільнення, про що неодноразово
попереджав та обіцяв створити умови
для звільнення, якщо він сам не напише
заяву про звільнення за власним
бажанням. Через незаконний наказ про
звільнення він зазнав моральних
страждань, оскільки порушився звичний
уклад життя, нормальні життєві зв'язки,
тобто він був позбавлений засобів для
існування, знизився рівень життя,
медичного забезпечення тощо. У нього
порушився сон, апетит, настрій. Тепер
йому потрібні додаткові зусилля для
організації свого життя, він змушений
втрачати час та здоров'я для
відновлення справедливості. Моральну
шкоду він оцінює в сумі 5000,00 грн. При
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Його середня заробітна плата складала
1403,99 грн., середньоденна - 70,20 грн., тому
відповідач повинен сплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 3299,40 грн. за 47 робочих днів.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд визнати незаконним наказ
голови правління ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» ОСОБА_4
№7-к від 15 січня 2014 року про
дисциплінарне стягнення та оголошення
йому догани за недбале відношення до
своїх обов'язків та скасувати його;
визнати незаконним та скасувати наказ
голови правління ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» ОСОБА_4
№14-к від 11 березня 2014 року про його
звільнення за неодноразові порушення
«Правил внутрішнього трудового
розпорядку» за п.З ст.40 КЗпП України та
скасувати його; визнати незаконним
його звільнення з посади сторожа з 11
березня 2014 року за п.З ст.40 КЗпП України
за наказом №14-к від 11 березня 2014 року;
визнати недійсним запис у його
трудовій книжці під №36 щодо його
звільнення з посади сторожа з 11 березня
2014 року за неодноразові порушення
«Правил внутрішнього трудового
розпорядку» за п.3 ст.40 КЗпП України на
підставі наказу №14-к від 11 березня 2014
року; зобов'язати ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж»
скасувати запис у його трудовій книжці
під №36 про причину і дату звільнення;
поновити його на посаді сторожа у
публічному акціонерному товаристві
«Бердянське підприємство теплових
мереж» з 11.03.2014 року; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
починаючи з 11.03.2014 року в сумі 3299,40 грн.,
а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 02 липня 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника ПАТ „Бердянське
підприємство теплових мереж" ,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та правильно встановлено судом першої
інстанції, що наказом відповідача № 131
к від 25 грудня 2009року, ОСОБА_3, прийнято
на посаду сторожа
загальногосподарського персоналу ПАТ
„Бердянське підприємство теплових
мереж" (а/с 46).

Відповідно до п. 2.1.16
виробничо-кваліфікаційної
характеристики сторожа, з якою ОСОБА_3,
ознайомлений під особистий підпис, на
сторожа покладено обов*язок утримувати
в*їздні ворота в зачиненому стані.
Відкривати в*їздні ворота при
необхідності(а/с 37-39).

Проте, 03.01.2014р в 12.30год, ОСОБА_3,
залишив ворота на територію ділянки,
яку охороняв, відкритими, за що наказом
№ 7-к голови правління ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» ОСОБА_4,
від 15 січня 2014 року, позивачу оголошена
догана за недбале відношення до своїх
обов'язків(а/с 5). Даний наказ позивач не
оскаржив.

Однак, вже 28 лютого 2014року, ОСОБА_3,
знов не закрив в*їздні ворота
автотранспортної дільниці, на якій
знаходилась спеціалізована техніка та
матеріальні цінності.

Наказом голови правління ПАТ
«Бердянське підприємство теплових
мереж» ОСОБА_4 №14-к від 11 березня 2014
року ОСОБА_3, звільненений за
неодноразові порушення «Правил
внутрішнього трудового розпорядку» по
п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а/с 6)

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми,
для звільнення працівника за
систематичне порушення трудової
дисципліни необхідно, щоб працівник
вчинив конкретний дисциплінарний
проступок, тобто допустив невиконання
або неналежне виконання трудових
обов'язків, щоб це невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків було протиправним та винним
і носило систематичний характер, а за
попередні порушення трудової
дисципліни (одне чи декілька) до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення з додержанням порядку їх
застосування, але вони не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням
трудової дисципліни вважається
порушення, вчинене працівником, який і
раніше порушував трудову дисципліну,
за що притягувався по дисциплінарної
відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту
заявлених позовних вимог та вимог п. 3
ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд першої
інстанції правильно встановив
юридичні факти у відповідності до ст. 214
ЦПК України при вирішенні спору та
вірно не визнав незаконності
звільнення позивача з цих підстав.

Суд першої інстанції належним
чином встановив, що дисциплінарний
проступок, який став безпосередньо
підставою для звільнення працівника
мав місце та що відповідачем при
застосуванні заходів дисциплінарного
стягнення додержано вимоги ст. ст. 147-149
КЗпП України.

Колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції з дотриманням
вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про законність звільнення
позивача.

Апеляційна скарга не спростовує
висновки суду першої інстанції,
оскільки у ній фактично повторені
доводи позивача, які були ретельно
з*ясовані під час розгляду справи судом
першої інстанції та дістали належної
правової оцінки.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його висновків.

Немає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення у справі.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 02 липня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: