Номер провадження № 22-ц/785/1556/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи -
Татарбунарська районна державна
адміністрація Одеської області,
Приморська сільська рада
Татарбунарського району Одеської
області про визначення місця
проживання дитини, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 28 жовтня 2013 року,-

встановила:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2,
звернувся до Татарбунарського
районного суду Одеської області з
названим позовом і в обґрунтування
своїх позовних вимог посилався на те,
що після розірвання шлюбу 23.03.2011 року
між ним та відповідачкою, їх спільний
син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився
від шлюбу, залишився проживати з
відповідачкою.

Останнім часом відповідачка чинить
перешкоди у спілкуванні з дитиною, не
допускаючи його до виховання сина.
Вважає, що мати дитини не в змозі
належним чином виховувати дитину, тому
просив визначити місце проживання
дитини біля нього, оскільки має більше
можливостей створити для дитини
необхідні умови для нормального
розвитку і виховання дитини.

Позивач просив визначити місце
проживання малолітнього сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 біля нього .

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач не визнала позовні вимоги,
вважаючи їх необгрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Представник служби у справах дітей
Татарбунарської районної державної
адміністрації Одеської області
заперечувала проти позову, вважаючи
недоцільним змінювати місце
проживання малолітнього ОСОБА_4,
оскільки це суперечить інтересам
дитини.

Представник органу опіки та
піклування Приморської сільської ради
у судове засідання не з'явився, надав
заяву, в якій просив розглядати справу
за його відсутності

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 28.10.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, невірне
застосування норм матеріального права
просить рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від 28
жовтня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2 виходив з
принципу рівності прав і обов'язків
обох батьків, умов проживання дитини ,
з врахуванням того,що малолітній
ОСОБА_4 постійно проживає разом з
матір'ю ,між ними існує тісний
контакт,матір проявляє стосовно сина
турботу, ласку, піклується про його
психічне здоров'я, та з врахуванням
висновків органу опіки та піклування
про доцільність залишити малолітньої
дитини з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено,
що сторони з 12.09.2009 року по 2011 рік
перебували у шлюбі та в березні 2011 року
шлюб був розірваний(а.с.6,7).

В період шлюбу сторін народився син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_1 (а.с.6 зв.).

Після розірвання шлюбу сторони
проживають окремо, малолітній син
ОСОБА_4 залишився проживати з матір'ю.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03.07.2012 року ,визначено
ОСОБА_2 час на спілкування з сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - щотижнево в
суботу та неділю з 11. 00 до 14.00 год. за
місцем проживання дитини у присутності
матері до досягнення дитиною
трирічного віку (а.с. 31-33 ).

Комісією з питань захисту прав
дитини Татарбунарської районної
державної адміністрації 02.08.2012 року
розглянуто заяву ОСОБА_2 щодо
визначення місця проживання сина
ОСОБА_4 та прийнято рішення № 3 про
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
місцем проживання матері ОСОБА_3 ( а.с.68
).

Із висновку Татарбунарської
райдержадміністрації Одеської області
про визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 і копії акту
обстеження житлово-побутових умов
ОСОБА_3 слідує, що між матір'ю ОСОБА_3 та
дитиною є тісний контакт, вона проявляє
турботу, любов та ласку до сина,
піклується про його психічне здоров'я,
виявляє турботу щодо підтримки зв'язку
між дитиною та батьком. Відповідачем
створені належні умови для виховання
та розвитку дитини, житло відповідає
санітарним нормам, дитина забезпечена
всім необхідним для нормального
розвитку, навчання та відпочинку

( а.с.108,110 ).

Згідно акту від 14.10.2013 р. ( а.с.109 ), при
обстеженні житлового будинку по
АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_2,
встановлено, що зовні будинок
знаходиться у задовільному стані. В
середину будинку члени комісії
потрапити не змогли у зв'язку з тим, що
господар на телефонні дзвінки не
відповідав та з будинку не виходив.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову вірно посилався на
вимоги ст.161 СК України та рекомендації
п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
приводу того,що

малолітній ОСОБА_4 постійно проживає
разом з матір'ю, між ними існує тісний
контакт, матір проявляє стосовно сина
турботу, ласку, піклується про його
психічне здоров'я. Умови проживання
хлопчика задовільні, житло відповідає
санітарним нормам, дитина має окрему
кімнату, місце для навчання, для
власних речей, тобто матір'ю створені
всі належні умови для виховання та
розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те ,що
суд першої інстанції не врахував те ,що
у позивача є більше можливостей для
створення малолітньому сину належних
матеріальних умов для виховання не
заслуговують на увагу ,оскільки сама по
собі перевага у
матеріально-побутовому становищі
одного з батьків не є визначальною
умовою для передачі йому на виховання
дитини.

Виходячи з матеріалів справи
,вбачається що матеріально-побутові
становища відповідача задовільні ,
умови для розвитку та виховання дитини
створені належним чином (а.с.110).

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо не врахування
судом першої інстанції того,що
відповідач покидає малолітнього сина
та вихованням дитини займається бабуся
та тітки ,оскільки матеріали справи не
містять ,а позивачем всупереч до вимог
ст. 60 ЦПК України не надані докази
залишення малолітнього сина
відповідачем на тривалий строк та
виховання дитини бабусею та тітками .

Відповідно до характеристики на
малолітнього ОСОБА_4 вбачається ,що
батьки вихованця цікавляться як веде
себе дитина протягом дня, купують
необхідні речі для всебічного розвитку
сина. Вчасно приводять та забирають
ОСОБА_4 з дитячого садка. Дитина радіє
коли за ним приходять і тато і мама
(а.с.50).

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо не врахування
судом першої інстанції того,що дитина
потребує негайного лікування ока та
переносиці , але відповідач не
збирається його лікувати, оскільки
матеріали справи не містять докази
негайної потреби у лікуванні дитини та
ухилення відповідача від лікування
дитини.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1
ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.308,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М.Гончаренко

В.Д. Коротков