Справа № 354/996/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2462/2014
Головуючий у 1 інстанції Марчак Ю.І.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шишка А.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю: представника апелянта -
Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою представника публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на заочне рішення
Яремчанського міського суду від 03
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом, та просив стягнути з
відповідача 76097,60 грн. заборгованості
за кредитним договором №IFXRRX07900052 від
23.07.2007 року.

Заочним рішенням Яремчанського
міського суду Івано-Франківської
області від 03 жовтня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 32919грн. 13 коп.
заборгованості за кредитним договором
№IFXRRX07900052 від 23.07.2007 року та 329 грн. 19коп.
судового збору.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції невірно дійшов висновку про
те, що позивачем пропущено строк
позовної давності. Однак в матеріалах
справи відсутня заява відповідача про
застосування строку позовної давності.

Вимоги ст. 267 ЦК України застосовуються
не тільки до загального строку, а також
до спеціального строку позовної
давності.

Апелянт також вказує, що при ухваленні
оскаржуваного рішення судом не
враховано, що сторони у письмовій формі
домовилися про збільшення строку
позовної давності по кредитному
договору до 5 років по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків,
винагороди, пені та штрафів, що не
заборонено статтею 259 ЦК України. Тому,
з урахуванням збільшеної за згодою
сторін позовної давності, суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин норму, яка не підлягала
застосуванню.

Вважає, що судом не надано належної
оцінки всім зібраним по справі доказам
та помилково застосував строк позовної
давності по вимогам щодо стягнення
неустойки.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
об'ємі.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримала з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просить про їх
задоволення.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином
повідомлялася про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
повній мірі не відповідає цим вимогам
процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.07.2007 року ОСОБА_3 звернулася із
письмовою заявою до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання їй споживчого
кредиту в розмірі 7188 грн. на строк 24
місяці з 23.07.2007 року по 23.07.2009 року
включно з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 172,51 грн. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1198
грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені строки (а.с. 7).

У порушення умов кредитного договору
ОСОБА_3 належним чином не виконувала
взяті на себе зобов'язання по погашенню
кредиту та відсотків. Внаслідок цього,
станом на 23.08.2013 року в неї утворилась
заборгованість перед кредитором в сумі
76097 грн. 60 коп., з яких: заборгованість по
кредиту - 5549 грн. 41 коп., по відсотках за
користування кредитом - 17127 грн. 85 коп.,
по комісії - 3105 грн. 18 коп., пені - 46215 грн.
27 коп., штрафу (фіксована частина) - 500
грн., штрафу (процентна складова) - 3599
грн. 89 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що у
відповідності до вимог ст. 258 ЦК
України, пеня може бути стягнута з
відповідача лише в межах одного року в
розмірі 3036грн. 80коп.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Встановлено, що ОСОБА_3 допускала
порушення умов договору в частині
розміру і строків погашення кредиту і
сплати відсотків, чим порушила свої
зобов'язання перед позичальником.

Вищевказані обставини підтверджуються
документальними доказами, що є в
матеріалах справи, та не спростовані
відповідачем.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання, з огляду на
зміст ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

При таких обставинах справи суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зменшення розміру пені.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з розміром пені, яку суд
стягнув на користь позивача, оскільки,
суд першої інстанції не зробив
розрахунок щодо визначення розміру
пені, а стягнув загальну суму
заборгованості.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Оскільки заборгованість по кредиту
становить 5549 грн. 41 коп., а розмір пені -
46215 грн. 27 коп., що значно перевищує
розмір основного боргу, то у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, колегія суддів вважає, що
розмір пені слід зменшити, виходячи з
принципу розумності та справедливості
до суми 5549 грн. 41 коп.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що загальна заборгованість,
яку слід стягнути з ОСОБА_3 в користь
банку становить 35431,74 коп., з яких:
заборгованість по кредиту - 5549 грн. 41
коп., по відсотках за користування
кредитом - 17127 грн. 85 коп., по комісії - 3105
грн. 18 коп., пені - 5549 грн. 41 коп., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн., штрафу
(процентна складова) - 3599 грн. 89 коп.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції не може залишатися в
силі, підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни - задовольнити
частково.

Заочне рішення Яремчанського міського
суду від 03 жовтня 2014 скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 5549 грн. 41 коп. -
заборгованість по кредиту, 17127 грн. 85
коп. - заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 3105 грн. 18 коп.
заборгованість по комісії, 5549 грн. 41
коп. - пені, 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 3599 грн. 89 коп. - штрафу
(процентна складова), а всього - 35431грн. 74
коп. заборгованості за кредитним
договором №IFXRRX07900052 від 23.07.2007 року та
531грн. 46коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко