Справа № 153/1353/14 Провадження №
22-ц/772/2931/2014Головуючий в суді першої
інстанції Дзерин М. М.Категорія 46
Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Медвецького С.К.

при секретарі:
Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського
районного суду від 16 вересня 2014 року,

В с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року Гринько Н.М. звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком. Зазначила, що за її
згодою відповідачка була
зареєстрована у належному їй житловому
будинку по АДРЕСА_1. Проте, з січня 2011
року ОСОБА_3 в даному будинку не
проживає, участі в утриманні майна не
приймає і відмовляється знятися з
реєстрації в добровільному порядку.
Просила усунути перешкоди в
користуванні житловим будинком шляхом
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Рішенням Ямпільського районного суду
від 16.09.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Гринько Н.М.
просить зазначене рішення скасувати,
через порушення судом норм
матеріального і процесуального права
,а по справі ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.
Зазначила, що висновок суду про те, що в
2013 році уже був розглянутий спір між
тими самими сторонами про той самий
предмет і з тих самих підстав є
помилковим, оскільки в даному спорі
інший предмет, а саме - усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням. Суд не врахував, що
представник відповідачки визнав в
судовому засіданні факт не проживання
ОСОБА_3 з 2011 року в належному їй будинку.

Заслухавши доповідача, осіб ,що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що
Гринько Н.М. є власником житлового
будинку, який розташований по АДРЕСА_1.
У вказаному житловому будинку
зареєстрована ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_4,
ОСОБА_5 Позивачка уже зверталась до
суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та
її дітей такими, що втратили право
користування вказаним житловим
приміщенням, рішенням Ямпільського
районного суду від 18.11.2013 їй було
відмовлено в задоволенні даного
позову.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з обставин
встановлених рішенням Ямпільського
районного суду від 18.11.2013 року, залишене
без змін ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 16.12.2013 року,
згідно яких ОСОБА_3 на законних
підставах вселилася до житлового
будинку і те, що вона не є власником
житлового будинку та не проживає у
даному будинку, не може бути підставою
для визнання її такою, що втратила
право користування будинком.

З висновками суду про мотиви відмови
в задоволенні позову погодитись не
можна, так як суд допустив неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Право користування передбачає право
особи користуватись майном за його
цільовим призначенням, а право
розпорядження - відчуження даного
майна на власний розсуд.

Ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Позивачка, звертаючись до суду за
захистом свого порушеного права
власності, в прохальній частині позову
просила лише про захист однієї
складової змісту її права власності, а
саме, права користування. Тому, повинна
була довести, що ОСОБА_6 чинить їй
перешкоди саме в користуванні належним
їй житловим будинком.

Проте, позивачка не зазначила якими
діями ОСОБА_6 перешкоджає їй
користуватись житловим будинком,
доказів вчинення таких дій не надала,
відтак позов є недоведеним.

Суд першої інстанції вказаного не
врахував, дійшов помилкових мотивів
відмови в задоволенні позову, тому
рішення суду підлягає скасуванню в цій
частині .

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що в даному житловому
будинку разом з ОСОБА_6 зареєстровані
її неповнолітні діти.

Тому, в силу ст.29 ЦК України, визнання
відповідачки такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
призвело б до порушення прав
неповнолітніх дітей, місце проживання
яких повинно бути зареєстроване разом
з батьками або одного з них.

Проте, позивачка вимоги про визнання
дітей ОСОБА_6 такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням
не ставила, участі останні у розгляді
справи не приймали, відповідний орган
опіки та піклування до участі в
розгляді справи не залучався, тому
вирішити питання про позбавлення
відповідачки права користування
будинком без вказаного є неможливим і
це було б підставою для повернення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Однак, враховуючи повноваження
апеляційної інстанції, передбачені
ст.307 ЦПК України, колегія суддів
позбавлена можливості повернути
справу на новий розгляд, тому вважає, що
в задоволені даного необхідно
відмовити з підстав недоведеності та
незалучення усіх осіб, чиїх прав та
обов'язків стосується вирішення даного
спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
правового значення не мають, рішення
суду про відмову у позові зі вказаних у
рішення підстав підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення - про відмову
в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст.321, 391 ЦК України,
ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ямпільського районного суду
від 16 вересня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: