Справа № 155/2408/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Шмідт С.А. Провадження №
22-ц/773/215/14 Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення
Горохівського районного суду
Волинської області від 02 грудня 2013
року,

встановила:

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 02 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 600 грн. 60 коп. щомісячно з
врахуванням індексації відповідно до
закону, починаючи з 31 жовтня 2013 року і
до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в межах суми платежу за
один місяць допущено до негайного
виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального права,
просив його змінити, стягнувши
аліменти на утримання дитини в розмірі
1/4 частини всіх видів доходу.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач апеляційну скаргу не
визнала та просила відхилити з огляду
на безпідставність наведених у ній
доводів, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, подавши заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач ухиляється від виконання
свого батьківського обов'язку по
утриманню малолітнього сина, який
проживає разом з позивачем, хоча має
таку можливість. А тому, враховуючи, що
дохід відповідача є нерегулярним, а сам
відповідач повністю визнав заявлений
позов, суд стягнув з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
малолітньої дитини в твердій грошовій
сумі в розмірі 600 грн. 60 коп. щомісячно.

Зазначені висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на повно та
всебічно встановлених обставинах
справи, відповідних їм нормах
матеріального права, а тому з ними
погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.181 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. При цьому, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і
це об'єктивно підтверджується
свідоцтвом про народження дитини (а.с.2),
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлено також, що дитина постійно
проживає разом з позивачем, тоді як
відповідач, проживаючи окремо, взагалі
не приймає участі в її утриманні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.131 ЦПК України,
сторони зобов'язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті. Докази, подані з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, не
приймаються, якщо сторона не доведе, що
докази подано несвоєчасно з поважних
причин.

Відповідач не приймав участі в
розгляді даної справи, заперечень
проти позову не подавав, подавши
натомість письмову заяву про повне й
безумовне визнання позову (а.с.14).

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

І оскільки визнання відповідачем
позову не суперечить закону, не порушує
прав та законних інтересів жодної зі
сторін, а також інтересів їхньої
малолітньої дитини, то колегія суддів
вважає, що на основі такого визнання
позову судом першої інстанції було
правомірно ухвалено рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
стягнення на її користь із відповідача
аліментів на утримання малолітньої
дитини в твердій грошовій сумі в
розмірі, вказаному позивачем у
позовній заяві, - 600 грн. 60 коп.
щомісячно, що є достатнім для
забезпечення потреб дитини та
відповідає вимогам ст.ст.182, 182 СК
України.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на ту обставину, що він з жовтня
2013 року працює кочегаром і отримує
заробітну плату, не спростовує
правильності висновків суду першої
інстанції з огляду на повне визнання
ним позову, а також з огляду на те, що
всупереч вимогам ст.ст.10, 60, 131 ЦПК
України докази на підтвердження
згаданих фактів не були надані ним суду
першої інстанції без наведення жодних
на те причин. Крім того, вищевказана
робота відповідача за своїм характером
є сезонною, що також вказує на мінливий
характер його доходу.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін як таке, що ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 02 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді