Справа № 744/957/14 Провадження №
22-ц/795/2214/2014 Головуючий у I інстанції -
Смага С. В. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Зінченко С.П., Позігуна М.І.

при секретарі: Коваленко Ю.В.

з участю: відподачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на рішення Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 23 вересня 2014 року у справі за
позовом комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" Чернігівської області до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня" звернулась
до суду з позовом, в якому просив
стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на відшкодування шкоди 12181 грн. 80 коп. в
порядку регресу. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що рішенням
Семенівського районного суду від 16
січня 2013 року стягнуто з КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" на користь ОСОБА_3 7810 грн. на
відшкодування понесених нею витрат на
поховання ОСОБА_4, витрат на оплату
ритуальних послуг та витрат на
виготовлення та встановлення
пам'ятника; 200 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої злочином; а
також судові витрати. В зв'язку з тим, що
матеріальна і моральна шкода виникла в
результаті скоєного працівниками
лікарні - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочину,
передбаченого ч.2 ст.140 КК України,
позивач і просив стягнути вказану суму
в порядку регресу як завдану
працівником при виконанні своїх
трудових обов'язків шкоду.

Рішенням Семенівського районного суду
від 14 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 23 грудня 2013
року, позов було задоволено частково;
стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на користь позивача виплачене грошове
відшкодування у розмірі 12181 грн. 80 коп.
із зарахуванням коштів на відповідний
рахунок; вирішено питання про судові
витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
рішення Семенівського районного суду
від 14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 23 грудня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Семенівського районного суду
від 23 вересня 2014 року позов КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" задоволено повністю; стягнуто
з ОСОБА_1 на користь КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня" виплачене
грошове відшкодування у розмірі 7181 грн.
80 коп. із зарахуванням коштів на
відповідний рахунок; стягнуто з ОСОБА_2
на користь КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня" виплачене
грошове відшкодування у розмірі 5000 грн.
із зарахуванням коштів на відповідний
рахунок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивача кошти, витрачені на оплату
судового збору, у розмірі 146 грн. 16 коп.;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
кошти, витрачені на оплату судового
збору, у розмірі 97 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять змінити вищезазначене рішення
суду першої інстанції, яким частково
задовольнити позовні вимоги, стягнувши
з відповідачів по 1000 грн. шкоди. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права. Апелянти
посилаються на те, що в мотивувальній
частині рішення суд не вказав, чому
саме в таких частках необхідно покрити
шкоду відповідачам. У відповідачів
різні трудові функції та посадові
обов'язки. Форма вини у обох
відповідачів необережна, отже, якщо
відповідачі й повинні відшкодувати
шкоду, то не в повному обсязі зважаючи
на положення ч. 2 ст. 137 КЗпП України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачів, які просили задовольнити
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
наступного висновку.

Як встановлено судом, в кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.140 КК України,
діяння як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 органом
досудового слідства кваліфіковані як
невиконання та неналежне виконання
лікарем-педіатром дільничного дитячої
консультації КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня" ОСОБА_1 та
сестрою медичною стаціонару
інфекційного відділення КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" ОСОБА_2 своїх професійних
обов'язків внаслідок недбалого та
несумлінного до них ставлення, що
спричинило тяжкі наслідки для
неповнолітньої хворої ОСОБА_4, а саме її
смерті 16 травня 2010 року.

Постановою Семенівського районного
суду від 26 червня 2012 року ОСОБА_1
звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.2 ст.140 КК України
на підставі п.п. „ґ" та „е" ст.1 Закону
України „Про амністію у 2011 році" від 08
липня 2011 року, ОСОБА_2 - на підставі
п.„е", провадження у кримінальній
справі внаслідок застосування акта
амністії закрито (а.с. 7-9).

Рішенням Семенівського районного суду
від 16 січня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 01 квітня 2013
року, позов ОСОБА_3 до КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" задоволено частково; стягнуто
з КЛПЗ „Семенівська центральна
районна лікарня" на користь ОСОБА_3 7810
грн. на відшкодування понесених нею
витрат на поховання ОСОБА_4, витрат на
оплату ритуальних послуг та витрат на
виготовлення та встановлення
пам'ятника; стягнуто з відповідача на
користь позивача 200 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином (а.с. 5-6, 10-14).

Згідно меморіального ордеру №18 від 25
жовтня 2013 року з рахунку КЛПЗ
„Семенівська центральна районна
лікарня" було списано 12181,80 грн.
стягнення на відшкодування моральної
шкоди, завданої злочином, згідно
виконавчого листа для зарахування на
картрахунок ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли, зокрема, шкоди завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Висновок суду першої інстанції, що у
справі доведено належними і
допустимими доказами завдання шкоди
позивачеві через переслідуване у
кримінальному порядку діяння винних
відповідачів, пов'язане з невиконанням
та неналежним виконанням ними своїх
трудових обов'язків, що стало підставою
для виплати ОСОБА_3 заподіяної шкоди,
ґрунтується на матеріалах справи та
відповідає вимогам закону.

Проте, апеляційний суд не погоджується
з визначеними судом першої інстанції
розмірами грошового відшкодування.

Так, частиною 5 статті 135-3 КЗпП України
встановлено, що розмір підлягаючої
покриттю шкоди, заподіяної з вини
кількох працівників, визначається для
кожного з них з урахуванням ступеня
вини, виду і межі матеріальної
відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.137 КЗпП України суд
може зменшити розмір покриття шкоди,
заподіяної працівником, залежно від
його майнового стану, за винятком
випадків, коли шкода заподіяна
злочинними діями працівника, вчиненими
з корисливою метою.

Оскільки при розгляді кримінальної
справи, порушеної відносно ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, не встановлено, що їх злочинні
дії було вчинено з корисливою метою,
наявна можливість зменшення судом
розміру покриття шкоди.

Згідно наданих відповідачами
документів, ОСОБА_1 працює
лікарем-педіатром в комунальному
закладі „Семенівський районний центр
первинної медико-санітарної допомоги";
загальна сума доходу за період з 01
серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року
становить 11750 грн. 43 коп.; вона є
пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі
1789,84 грн. на місяць; має ряд захворювань,
мешкає разом з чоловіком-пенсіонером.

ОСОБА_2 працює в КЛПЗ „Семенівська
центральна районна лікарня" на посаді
сестри медичної, її середня заробітна
плата складає 2171,20 грн., отримує пенсію
за віком у розмірі 1774,27 грн. на місяць;
має ряд захворювань; чоловік ОСОБА_2
помер в 2005 році.

Відповідно до довідок від 12.11.2014 року та
19.11.2014 року ВДВС Семенівського РУЮ з
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було стягнуто у
примусовому порядку солідарно 11124,10
грн. боргу на користь КЛПЗ «Семенівська
центральна районна лікарня» на
виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи матеріальне
становище відповідачів, ступінь вини
кожного з відповідачів, виходячи з
того, що вони обіймали різні посади, а
також те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково
відшкодували шкоду позивачу за
рішенням суду, заслуговують на увагу
доводи апелянтів про зменшення розміру
відшкодування.

Виходячи з викладеного, апеляційний
суд вважає за можливе зменшити розмір
стягнутого судом першої інстанції з
ОСОБА_1 виплаченого грошового
відшкодування з 7181 грн. 80 коп. до 3500 грн.
та зменшити розмір стягнутого
відшкодування з ОСОБА_2 - з 5000 грн. до 2500
грн.

В іншій частині рішення суду належить
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 23 вересня 2014
року змінити, зменшивши розмір
стягнутого з ОСОБА_1 на користь
комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" виплаченого грошового
відшкодування з 7181 грн. 80 коп. до 3500 грн.
та зменшивши розмір стягнутого з
ОСОБА_2 на користь комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Семенівська центральна районна
лікарня" виплаченого грошового
відшкодування з 5000 грн. до 2500 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: