РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 123/13093/13-ц

Провадження № 2/123/328/2014

29.01.2014 року
м. Сімферополь

Київський районний суд м. Сімферополя

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Жолуденко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 в листопаді 2013 року подав до
суду позовну заяву, за якою просив
визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житлом за
адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що відповідачі
понад трьох років не проживають в
спірному приміщенні без поважних на те
підстав.

Представник позивача ОСОБА_4 подав
заяву, за якою на вимогах позову
наполягав, проти постановлення у
справі заочного рішення не
заперечував, просив розглянути справу
без його участі.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 в суд не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлялись за останнім відомим
місцем проживання.

Суд, вважає за можливе постановити
заочне рішення на підставі наявних
доказів.

Судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про право
спадщини за законом, що посвідчено 25
червня 2007 року державним нотаріусом
Третьої сімферопольської державної
нотаріальної контори Стусь О.Є. за
реєстровим №2-1781 ОСОБА_1 набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1, в
цілому.

З матеріалів справи вбачається, що в
даній квартирі з 21.03.2003 року
зареєстровані також члени сім'ї
спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_2 разом зі
своєю дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач в позовній заяві
зазначає, що відповідачі не є членами
його сім'ї, не є наймачами житла, в
квартирі більше ніж три не проживають.

Крім того, як вбачається із
вказаного свідоцтва про право на
спадщину, ОСОБА_1 набув право власності
в тому числі і на ? частку квартири від
спадкування якої відмовилась ОСОБА_2

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.316 ЦК України).
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном (ст. 317 ЦК України.)

Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України,
об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира.

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Однією із підстав припинення
права власності згідно зі ст.346 ЦК
України є смерть власника цього майна.

З аналізу наведених норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку, що право
власника проживання в належному йому
житлі нерозривно пов'язане з правом
власності на житловий будинок, садибу,
квартиру, а тому в разі припинення
права власності на житловий будинок,
садибу, квартиру, припиняється і право
власника проживання (користування) в
цьому житлі.

Згідно з ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Отже, права члена сім'ї є похідними від
прав власника майна, а тому зі зміною
власника права членів сім'ї
попереднього власника на це майно
також припиняються.

Отже, суд приходить до висновку, що за
обставин справи, ОСОБА_2, ОСОБА_3

втратили право користування АДРЕСА_1, з
часу як її власником став ОСОБА_1

Між тим, наявність реєстрації
відповідачів за адресою квартири,
тягне для її власника додаткові
витрати, зокрема на оплату послуг по
утриманню будинку і прибудинкової
території, та перешкоджає в реалізації
права власності, щодо розпорядження
цим майном.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, в тому числі і шляхом
припинення правовідношення (ст. 16 ЦК
України).

Тому, суд погоджується із
запропонованим позивачем шляхом
поновлення порушеного права і визнає
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Отже позов підлягає задоволенню.

За такого рішення суду, понесені
позивачем витрати у справі, з
урахуванням того, що ОСОБА_3 є
неповнолітньою, мають бути
компенсовані їй відповідачем ОСОБА_2,
відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
признання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житлом за
адресою: АДРЕСА_1, АР Крим.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп. судового
збору.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду АР Крим
через Київський районний суд м.
Сімферополя на протязі десяти днів з
моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий
М.Ф. Сенько