Справа № 159/8186/13-ц
Провадження № 2/159/153/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
04 лютого 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі - Конашук М.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та трьох процентів
річних від простроченої суми. Вимоги
мотивує тим, що 05 травня 2011 року позичив
під розписку відповідачу 95000грн. з
терміном повернення позики до 31 грудня
2012 року. Із закінченням строку позики
позичальник борг не повернув,
мотивуючи це відсутністю коштів,
продовжує ухилятися від виконання
свого зобов'язання. Просить стягнути з
відповідача основу суму боргу - 95000грн.,
три процента річних від простроченої
суми, що складає 5481,37грн., а всього
100481,37грн. та судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримав
позов, просив стягнути із ОСОБА_2 в його
користь борг за договором позики, три
процента річних від простроченої суми,
судові витрати у справі. Пояснив, що
позичив відповідачу 95000грн., про що
останній написав розписку. Спочатку
вони узгодили термін позики у два-три
місяці, але відповідач грошей не
повертав і остаточний строк повернення
зобов'язання був встановлений до 31
грудня 2012 року. На неодноразові
звернення з вимогою повернути борг
відповідач не реагує, уникає
спілкування і зобов'язання залишається
невиконаним у повному об'ємі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, представника не направив,
подав письмові заперечення проти
позову з проханням слухати справу у
його відсутності. У письмових
запереченнях зазначив, що написав
вказану розписку під примусом і
погрозами позивача, насправді позичив
65000грн., а не зазначену у розписці суму.
Також вказав, що у 2012 році позивач
неодноразово вимагав у нього гроші,
погрожував застосуванням сили. З таких
підстав просив відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить наступного до висновку.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Встановлено, що 05 травня 2011 року
відповідно до розписки відповідач
ОСОБА_2 взяв у борг в позивача ОСОБА_1
95000грн., зобов'язався повернути
отримані грошові кошти. Строк позики,
сплата процентів та їх розмір
сторонами обумовлені не були.

Вказані обставини підтверджуються
розпискою, написаною власноруч
відповідачем, яка надана позивачем
суду та знаходиться у матеріалах
справи (а.с. 46).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти в
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановленими договором.

Як вбачається із змісту самої розписки,
сторони не встановили строк позики.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Визначаючи момент пред'явлення вимоги
виконання зобов'язання суд виходить з
наступного.

Позивач зазначив, що строком
повернення позики було визначено 31
грудня 2012 року, проте доказів на
підтвердження цього ним суду не надано.
Як слідує з письмових заперечень
відповідача, він визнав ту обставину,
що у 2012 році позивач пред'являв йому
вимогу повернути борг, конкретну дату
не назавав. Тому, моментом пред'явлення
вимоги виконання зобов'язання суд
вважає останній день 2012 року, тобто 31
грудня 2012 року.

Зобов'язання зі сплати боргу у
семиденний строк не було виконано
відповідачем, залишається не виконаним
і на день розгляду справи судом.
Виходячи з наведеного, першим днем
прострочення зобов'язання є 08 січня 2013
року.

Наявність у позивача оригіналу
розписки свідчить про невиконання
відповідачем зобов'язання з повернення
боргу. Останній у письмових
запереченнях проти позову визнав
вказану обставину.

Частино 1 ст. 1050 ЦК України встановлено
що, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу, тобто суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором або законом.
Тобто, у випадку неповернення чи
несвоєчасного повернення суми позики у
визначений сторонами строк кредитор
може вимагати застування наслідків,
встановлених ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на вказані норми закону
позивач просить стягнути з відповідача
основну суму богу - 95000грн. та 3% річних
від простроченої суми. Вимог про
стягнення встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
процентів за користування позикою - не
пред'являв і позовна заява таких не
містить.

Доводи відповідача про застосування до
нього примусу і погроз при написанні
розписки, отриманні у борг 65000грн, а не
95000грн, та часткове погашення боргу на
суму 5000грн., - усупереч положенням ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, які покладають
обов'язок на кожну сторону довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
не підтверджені належними доказами.

Приєднані до письмових заперечень
копії заяв ОСОБА_2 про звернення у 2013
році в правоохоронні органи з приводу
погроз та неправомірних дій ОСОБА_1
вказують на те, що останній дійсно
протягом 2013 року вимагав у нього
повернення боргу, і не свідчать про
примушування та погрози при написанні
боргової розписки від 05 травня 2011 року.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача ОСОБА_1 підлягають
стягненню 95000грн. основного боргу та 3%
річних від простроченої суми, що
складає 3068,63 грн., а всього - 98068,63 грн.

Так, розрахунок 3% річних від
простроченої суми наступний: 95000 грн. :
100 х 3 : 365 х 393 = 3068,63 грн., де 393 - дні
порушення виконання зобов'язання (з 08
січня 2013 року по день ухвалення рішення
судом 04 лютого 2014 року).

Отже, позов підлягає частковому
задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд з
урахуванням положень п. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 88
ЦПК України стягує з відповідача на
користь позивача судовий збір
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог в сумі 980,70грн. (1004,82грн.
судового збору від цини позову х 97,60%
задоволених позовних вимог = 980,70грн.).

На підставі ст. ст. 526, 625, 1046 - 1050 ЦК
України та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88,
213-218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
95000 (дев'яносто п'ять тисяч) гривень
заборгованості за договором позики та
3068 (три тисячі шістдесят вісім) гривень
63 (шістдесят три) копійки трьох
процентів річних від простроченої
суми, а всього 98068 (дев'яносто вісім
тисяч шістдесят вісім) гривень 63
(шістдесят три) копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 980
(дев'ятсот вісімдесят) гривень 70
(сімдесят) копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий:І. В. Окостень