Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Суворовський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова
О.С.

при секретарі Лапчинській
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 18 у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_7, орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зустрічною позовною заявою ОСОБА_5,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поновлення у праві
користування, зобов'язання оформити
право власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій позивачі
зазначають, що є власниками АДРЕСА_1, та
що відповідачі з квартири виїхали
добровільно, проте з реєстрації не
знялися, у зв'язку з чим позивачі
просять визнати відповідачів такими,
що втратили право користування
житловими приміщеннями.

Не погоджуючись з заявленими позовними
вимогами ОСОБА_5 звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою, в який
вказав, що після одруження з донкою
позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 відповідач з
донькою переїхали жити до квартири
позивачів та з метою поліпшення
житлових умов нової великої родини
ОСОБА_5 продав належну йому квартиру та
передав гроші сину ОСОБА_9 ОСОБА_8 (які
були вкладені останнім в інвестування
будівництва житлового будинку) за
умови отримання права на частину
житлової площі, на який відповідач
проживав. у 2006 році відповідач ОСОБА_5
розлучився з ОСОБА_9, а з 2010 року після
погіршення стосунків між колишнім
подружжям відповідач з донькою
покинули квартиру позивачів, у зв'язку
з чим ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 поновити його та його
доньку у праві користування жилим
приміщенням АДРЕСА_1 та зобов'язати
вчинити певні дії - оформити право
власності в розмірі ? частини цієї
квартири за ним та його донькою.

Позивач та представник позивачів
ОСОБА_2 а також його адвокат ОСОБА_10
вимоги позову підтримали та просили їх
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, вказуючи про
добровільне залишення відповідачами
житла; заперечували проти задоволення
зустрічної позовної заяви, вказуючи на
її безпідставність та недоведеність,
так як жодних таких усних угод не
існувало.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_1
заперечували проти задоволення позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на
те, що відповідачі вимушено залишили
житло, іншого відповідачі не мають, так
як гроші від проданого житла було
передано онуку основного власника
квартири, у в'язку з чим просили
задовольнити зустрічну позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_9 вважала первинну
позовну заяву обґрунтованою у зв'язку з
тим, що шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_5 розірвано, останній з донькою
добровільно покинув житло, жодних
домовленостей щодо перерозподілу
власності між ними не укладалось, а
тому зустрічна позовна заява на її
думку є необґрунтованою.

ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про
розгляд справи у його відсутність,
представник органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, ОСОБА_7 до суду
не з'явились, причини неявки суду не
повідомили, повідомлялись про час та
місце розгляду справи належним чином
та своєчасно.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, третьої особи,
дослідивши надані докази, вивчивши
матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про
право власності від 12.07.1999р., позивачі
вказані власниками АДРЕСА_1 (а.с. 9).

У вказаному приміщенні проживають та
зареєстровані позивачі, крім того
зареєстрований відповідач по справі з
неповнолітньою донькою (а.с. 10).

Факт не проживання відповідача з
донькою у спірному приміщенні, крім
акту про непроживання від 31.05.2012р. з
лютого 2010р. (а.с. 12), також
підтверджується відміткою працівника
поштового зв'язку про вибуття адресата
(а.с. 25, 30), не заперечується самим
відповідачем ОСОБА_5, який вказав, що з
приводу залишення житла до будь-яких
осіб не звертався.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються статтею 391 ЦК
України «Захист права власності від
порушень, не пов'язаних із позбавленням
володіння», якою визначено, що власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За положеннями ч.2 ст. 29 ЦК України
фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом. Місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає - ч.
3 цієї статті.

Відповідно до положень частини 1 статті
7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі рішення суду
про позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Оцінивши вищенаведені зібрані докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що відповідач з донькою
втратили право на користування жилою
площею в АДРЕСА_1, фактично своїми
вимогами про поновлення у праві в
користуванні житлом втрату такого
права визнав, а тому позов про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування спірним житлом, підлягає
задоволенню.

Не приймаються до уваги пояснення
ОСОБА_5 та його представника про
примусове залишення квартири та
наявність в квартирі особистих речей
як такі, що суперечать встановленим
обставинам по справі та не
підтверджені жодним доказом.

У зв'язку з викладеним не можуть бути
задоволені вимоги ОСОБА_5 про
поновлення в праві користування
житлом.

Кожна сторона в силу положень ст.ст. 10, 60
ЦПК України зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим ОСОБА_5 жодного належного
доказу щодо існування домовленості про
відчуження частини квартири позивачів
не наведено.

Сторонами у справі є позивач та
відповідач.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України
рішення у справі може постановлюватися
лише щодо сторін.

Згідно положень ст. 11 ЦПК України право
визначення предмета та підстав позову
належить виключно позивачеві.

Тобто відповідачами за вимогами про
зобов'язання відчуження нерухомості є
усі власники квартири, а заявлення
таких вимог до неповного кола осіб є
самостійною підставною для відмови в
задоволенні цих вимог.

Окремо суд звертає увагу на те, що такий
спосіб захисту цивільних прав як
зобов'язання вчинити певні дії -
оформити право власності в розмірі ?
частини цієї квартири - не передбачений
ст. 16 ЦК України та прямо суперечить
свободі договору як загальній засаді
цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК
України), а тому вимоги зустрічної
позовної заяви, крім іншого є такими, що
не ґрунтуються на законі та
задоволенню не підлягають в повному
обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215,
218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 та неповнолітню ОСОБА_6
такими , що втратили право користування
житловим приміщенням АДРЕСА_1.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поновлення у праві
користування, зобов'язання оформити
право власності - залишити без
задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Суворовський
районний суд м.Одеси. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя