У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Велятинської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області, Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про визнання державного акта про право
приватної власності на землю
недійсним, часткове скасування рішень
сільської ради та виконавчого комітету
районної ради за касаційною скаргою
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської області
на рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 19 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 10 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 15 вересня 1987 року, вона
набула право власності на 1/2 частку
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1. У подальшому за
договором купівлі-продажу від
2 липня 2008 року вона придбала у
власність ще 1/2 частку зазначеного
будинку, набувши право власності на
весь будинок, за яким закріплена
земельна ділянка площею 0,1286 га з
цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку. Вказана земельна
ділянка площею 0,1286 га була незаконно та
необґрунтовано включена до земель
комунальної власності територіальної
громади с. Велятино для
обслуговування будівель Велятинської
загальноосвітньої школи
І-ІІІ ст. на підставі рішення
Велятинської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області від 19 грудня 2002 року, чим
порушено її права на законне володіння
та користування земельною ділянкою.
Крім того, 16 грудня 1976 року виконавчим
комітетом Хустської ради депутатів
трудящих було прийнято рішення «Про
вилучення індивідуальних будинків,
споруд та зелених насаджень громадян
с. Велятино в зв'язку з
будівництвом середньої школи та
будинку культури в с.
Велятино», зокрема, житлового будинку,
споруд та зелених насаджень, що
належали на праві особистої власності
ОСОБА_4

Також зазначала, що з набуттям права
власності на будинок, вона автоматично
набула право на земельну ділянку, на
якій він розташований, жодних дій або
заяв для припинення права користування
земельною ділянкою в порядку ст. 141 ЗК
України вона не робила, судові рішення
щодо цього не приймалися, тобто вказана
земельна ділянка ніколи не вилучалася
в неї у встановленому законом порядку.
Крім того, ніякої грошової компенсації
за вилучення земельної ділянки
померлий ОСОБА_4, спадкоємцем якого є
вона, не отримував.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
визнати незаконними та скасувати:
рішення Велятинської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області від 19 грудня 2002 року в частині
надання у постійне користування
територіальній громаді с. Велятино
Хустського району Закарпатської
області земельної ділянки площею 0,1286
га, що розташована по АДРЕСА_1; рішення
виконавчого комітету Хустської ради
депутатів трудящих від 16 грудня 1976 року
№ 305 «Про вилучення індивідуальних
будинків, споруд та зелених насаджень
громадян с. Велятино в зв'язку з
будівництвом середньої школи та
будинку культури в с. Велятино» в
частині вилучення житлового будинку,
споруд та зелених насаджень, що
належали на праві особистої власності
ОСОБА_4 у с. Велятино Хустського району
Закарпатської області; державний акт
на право постійного користування
землею від 26 жовтня 2003 року.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 19 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 10 червня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним
та скасовано рішення Велятинської
сільської ради Хустського району
Закарпатської області від 19
грудня 2002 року в частині надання у
постійне користування територіальній
громаді с. Велятино Хустського району
Закарпатської області земельної
ділянки площею 0,1286 га, що розташована
по АДРЕСА_1. Визнано незаконним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Хустської ради депутатів
трудящих від 16 грудня 1976 року № 305 «Про
вилучення індивідуальних будинків,
споруд та зелених насаджень громадян
с. Велятино в зв'язку з
будівництвом середньої школи та
будинку культури в с.
Велятино» в частині вилучення
житлового будинку, споруд та зелених
насаджень, що належали на праві
особистої власності ОСОБА_4 у с.
Велятино Хустського району
Закарпатської області. Визнано
незаконним та скасовано державний акт
на право постійного користування
землею від 26 жовтня 2003 року,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 469.

У касаційній скарзі Хустська районна
державна адміністрація Закарпатської
області просить оскаржувані судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального й
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що право власності ОСОБА_4, який
проживав у АДРЕСА_1 до своєї смерті та
використовував земельну ділянку, а
також право власності позивача на
вказане майно в установленому законом
порядку не припинялося. Докази на
підтвердження факту припинення права
користування спірною земельною
ділянкою до часу введення в дію ЗК
України 1990 року відсутні.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 є власником
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1, за яким
закріплена земельна ділянка площею 0,1286
га з цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку. Право власності на
вказане майно позивач набула в порядку
спадкування 1/2 частки за заповітом
ОСОБА_4, отримавши свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 15 вересня
1987 року. Решту будинку - 1/2 частку,
ОСОБА_3 набула на підставі договору
купівлі-продажу від 2 липня 2008 року.
16 грудня 1976 року виконавчим
комітетом Хустської ради депутатів
трудящих було прийнято рішення «Про
вилучення індивідуальних будинків,
споруд та зелених насаджень громадян с.
Велятино в зв'язку з будівництвом
середньої школи та будинку культури в
с. Велятино», зокрема, житлового
будинку, споруд та зелених насаджень,
що належали на праві особистої
власності ОСОБА_4 У подальшому
присадибна земельна ділянка площею 0,1286
га, що розташована по АДРЕСА_1, включена
до земель комунальної власності
територіальної громади с. Велятино для
обслуговування будівель Велятинської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. на
підставі рішення Велятинської
сільської ради Хустського району
Закарпатської області від 19 грудня 2002
року, а 26 жовтня 2003 року видано
державний акт на право постійного
користування землею, включаючи спірну
земельну ділянку площею 0,1286 га.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 106-1 ЗК
УРСР (у редакції від 12 квітня
1985 року), який діяв на час отримання
позивачем свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом від
15 вересня 1987 року, перехід права
власності на будівлю, розташовану в
сільському населеному пункті, не тягне
за собою переходу права користування
присадибною земельною ділянкою.

У випадках переходу в спадщину права
власності на розташовану в сільському
населеному пункті будівлю спадкоємцям,
якщо вони не мають права на одержання у
встановленому порядку присадибної
земельної ділянки, надається право
користування частиною земельної
ділянки, необхідної для утримання цієї
будівлі, в розмірі 0,03-0,06 гектара.

Також аналогічне правове положення
закріплене в ст. 28 ЗК України (у
редакції від 18 грудня 1990 року), яким
передбачено, що право володіння або
право користування земельною ділянкою
у випадках, передбачених цим Кодексом,
посвідчується відповідними Радами
народних депутатів на загальних
підставах відповідно до вимог ст. 23
цього Кодексу.

При цьому право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Проте матеріали справи не містять
доказів, які б підтверджували
наявність у ОСОБА_3 рішення сільської
ради, технічної документації із
землеустрою або правовстановлюючого
документа на земельну ділянку.

Таким чином, спірна земельна ділянка
знаходиться в землях запасу
комунальної власності громади с.
Велятино Хустського району
Закарпатської області.

Проте суди в порушення ст. ст. 212 - 214, 303,
315 ЦПК України на викладене уваги не
звернули, не встановили фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та дійшли
передчасного висновку про задоволення
позову ОСОБА_3

Разом з тим суд першої інстанції,
скасовуючи рішення Велятинської
сільської ради Хустського району
Закарпатської області від 19 грудня 2002
року лише в частині надання у постійне
користування територіальній громаді с.
Велятино Хустського району
Закарпатської області земельної
ділянки площею 0,1286 га, що розташована
по АДРЕСА_1, скасував державний акт на
право постійного користування землею
площею 2,9677 га від 26 жовтня 2003 року в
цілому.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Хустської районної
державної адміністрації Закарпатської
області задовольнити.

Рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 19 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 10 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта