АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

[1]

23 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О..

при секретарі
-Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових
коштів за неналежне виконання
зобов'язання за попереднім договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач у березні 2013 року звернувся до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просив стягнути на його користь кошти в
сумі 606 860 грн., що становить подвійний
розмір грошового забезпечення, яке
було надано відповідачам за умовами
укладеного між ними попереднього
договору купівлі-продажу квартири,
посилаючись на те, що умови
попереднього договору не виконані з
вини відповідачів.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року позовні вимоги було задоволено
частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 606 860 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що 05.01.2010 року між ним
та відповідачами було укладено
попередній договір купівлі-продажу
квартири, відповідно до умов якого
відповідачі мали намір продати, а він -
придбати квартиру АДРЕСА_1. Згідно
положень попереднього договору,
позивач та відповідачі взяли на себе
зобов'язання у строк не пізніше 19.03.2010
року на умовах, визначених попереднім
договором, укласти основний договір
купівлі-продажу нерухомого майна. Крім
того, на підтвердження взятих на себе
за попереднім договором зобов'язань,
позивач сплатив 303 430 грн. грошового
забезпечення, яке при укладенні
основного договору мало бути
зарахованим в рахунок належної оплати
квартири.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року позовні вимоги було задоволено
частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 606 680 грн. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
передані за попереднім договором кошти
є завдатком, основний договір не було
укладено з вини відповідачів, а тому з
них на користь позивача ОСОБА_1
підлягає стягненню завдаток в
подвійному розмірі.

Однак повністю з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.01.2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
було укладено попередній договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, п.3
якого встановлено, що основний договір
буде укладений сторонами не пізніше
19.03.2010 р. Проте основний договір
укладено не було.

Відповідно до ст. 365 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
укласти договір в майбутньому на
умовах, встановлених попереднім
договором.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що позивач не довів,
що основний договір не було укладено з
вини відповідачів, а тому сума завдатку
не підлягає стягненню. Однак такі
посилання є необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст.570 ЦК України,
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Однак, внесення завдатку як способу
виконання зобов'язання може мати місце
лише у випадку наявності зобов'язання,
яке б мало випливати із договору,
укладеного сторонами.

В даному випадку, договір
купівлі-продажу квартири у
встановленому законом порядку між
сторонами укладено не було, передані
грошові кошти є авансом, а тому
підлягають поверненню позивачу в тому
ж розмірі, в якому були надані,
незалежно від того, яка сторона
відповідальна за неукладення договору.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема в разі
неподільності предмета зобов'язання.

З п.1 попереднього договору вбачається,
що квартира, яка є предметом договору,
є спільною сумісною власністю
відповідачів, отже вони є солідарними
боржниками.

На підставі викладеного, рішення суду
підлягає зміні в частині розміру суми,
що підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року змінити та визначити суму, що
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в
розмірі 303 430 грн. та судовий збір в сумі
3034 грн., в рівних частинах з кожного по
758 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1373/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.