АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Калініченко
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 01 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у грудні 2012 року.

Зазначав, що він є власником 17/50 частин
будинку АДРЕСА_1. Відповідач є
власником 8/30 частин вказаного будинку.
На даний час останній здійснює
самовільну добудову з надбудовою
двоповерхової споруди, без згоди
співвласників та погодження з
відповідними службами, з порушенням
будівельних та санітарних норм яка
руйнує його будинок, чим створює
загрозу руйнування першого поверху
частини будинку що йому належить. На
підставі викладеного, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив суд
зобов'язати відповідача знести
самочинно збудовану двоповерхову
прибудову до будинку АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати на проведення
технічного обстеження.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що на підставі
договору дарування від 20.02.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, позивач є власником
17/50 частини жилого будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстраційним
посвідчення №000475 Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна за реєстровим номером
№12554 від 06.03.2008 року.

Згідно п. 2 договору дарування вказаний
будинок складається з житлового
будинку (на плані під літ «А»), житловою
площею 96,20 кв.м., нежитловою площею 160
кв.м., а також сараї (на плані під літ.
«В», «Г», «Д»), погріб (на плані «під В»),
вбиральня (на плані під літ.»Ж»),
спорудження ( на плані №№1-7, І-V).

В цьому ж договорі зазначено, що
відповідно до довідки-характеристики,
виданої Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 21.11.2007 року за
№1291643, побудовано самовільні
приміщення: підвал (на плані «під А») -
тамбур І пл.-1,0 кв.м., підсобне ІІ - пл.20,3
кв.м., підсобне ІІІ - пл..22,7 кв.м., які
згідно з довідкою комунального
підприємства «Голосіївприватсервіс»
від 12.09.07р. №155, вказані приміщення
належать співвласникам.

Під час розгляду справи встановлено та
не заперечується сторонами, що
відповідач є власником 8/30 частин
будинку АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками вказаного
приміщення є ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Відповідно до Розпорядження
представника Президента України №78/1
від 17.02.1993 року ОСОБА_3 надано дозвіл на
будівництво прибудови до житлового
будинку АДРЕСА_1 розміром 6,5м*11м, та
проведення переобладнання у 8/30 частині
будинку згідно з розробленим проектом,
погодженим з відповідними службами з
умовою, що буде знесений сарай літерою
«Б».

Як вбачається зі штампу, датованого
06.12.2002 року в технічному паспорті, на
вказаний житловий будинок від 03.08.2004
року до самовільного будівництва
віднесено прибудову під літ «А`» площею
67,8 кв.м.

Відповідно до акту перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівельної діяльності,
будівельних норм, державним стандартів
і правил, складаного головним
державним інспектором Інспекційного
відділу №2 Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві Іваніцьким С.І. 11.09.2012 року,
встановлено наявність незакінченого
будівництва двоповерхової прибудови
до житлового будинку АДРЕСА_1.

З листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві від 13.09.12 року, вбачається
відсутність дозволу на виконання
будівельних робіт чи зареєстрованої
декларації про початок виконання
будівельних робіт за вказаною адресою.

Згідно акту перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
проведеної головним державним
інспектором Інспекційного відділу №2
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві Голівець Д.П. від 05.02.2014 року
встановлено, що ОСОБА_3 розпочато
будівництво прибудови літ. «А1» до
будинку літ. «А» над підвалом та
двоповерхової прибудови біля
приміщення підвалу, а також розпочате
будівництво навісу літ. «З» відповідно
до технічного паспорту БТІ,
інвентаризаційна справа №26828,
реєстровий №12554 від 29.02.2008 року, підвал
під літ. «А1» та навіс літ «З» зазначені
як самовільне будівництво, приміщення
2-1-2-3, 2-7-2-9 у експлікації внутрішніх площ
до плану житлового будинку відмічені
як не здані в експлуатацію, також
виконані роботи із реконструкції, а
саме: між приміщеннями 2-5 та 2-3
відновлено віконний проріз, у
приміщенні 2-6 у несучій стіні
влаштовано віконний проріз, під
приміщеннями 2-9 влаштоване нове
приміщення висотою в два поверхи
(підвал та 1-й поверх), чим порушено
вимоги ч. 1 ст.34 Закону України « Про
регулюванні містобудівної
діяльності».

На підставі вказаного акту, головним
державним інспектором Інспекційного
відділу №2 Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві ГолівецьД.П., 05.02.2014 року було
винесено припис ОСОБА_3, яким
останнього було зобов'язано з 05.02.2014 р.
зупинити виконання будівельних робіт
до усунення порушення законодавства у
сфері містобудівної діяльності та
усунути порушення містобудівного
законодавства відповідно до вимог
чинного законодавства.

Звертаючись до суду позивач просив
зобов'язати відповідача знести
самочинно збудовану двоповерхову
прибудову до будинку АДРЕСА_1 на
підставі ст. 376 ЦК України, з огляду на
те, що дане самочинне будівництво
порушує його права, оскільки створює
загрозу руйнування першого поверху
його частини будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що заявляючи вимоги про
знесення самочинного будівництва,
позивач не надав належних доказів на
підтвердження наявності підстав для
задоволення пред'явленої позовної
вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд, за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування, може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Пунктом 4 даної статті також
передбачено, що якщо власник земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила ( здійснює) самочинне
будівництво або за її рахунок.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України» (про
правовий режим самочинного
будівництва) у випадках порушення прав
інших осіб право на звернення до суду
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК).

Так, відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно п. 5 Постанови розглядаючи
зазначені позови відповідно до вимог
вказаної норми та положень частини
сьомої статті 376 ЦК, суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво від такої
перебудови.

Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до п. 22 знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Так, на виконання ст. 376 ЦК України та п.
22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року, судом першої
інстанції було вірно зазначено, що
згідно припису головного інспектора
Інспекційного відділу №2 Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві відповідача було
зобов'язано зупинити виконання
будівельних робіт до усунення
порушення законодавства та усунути
порушення містобудівного
законодавства відповідно до вимог
чинного законодавства. Натомість
вимога про знесення самочинного
будівництва головним інспектором
відповідачу не пред'являлась.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не було надано до суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження неможливості перебудови
вказаного будинку відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, передбачених чинним
законодавством та відмови відповідача
від проведення такої перебудови, які б
давали підстави вважати що знесення
самочинного будівництва є єдиним
заходом притягнення відповідача до
відповідальності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду також не спростовують
та не містять доказів на підтвердження
вищевказаного.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: