Номер провадження № 22-ц/785/1281/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Драгомерецького М.М.,

суддів:
Парапан В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2013
року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А
Н О В И Л А:

19 лютого 2013 року ПАТ «КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що 05.03.2007 року між
банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 200 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % річних на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Проте, ОСОБА_3 допустив порушення
строків погашення заборгованості, тому
у нього виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 22 538,94
гривень.

На підставі зазначеного ПАТ «КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду із
позовом та просило його задовольнити у
повному обсязі з наведених у позовній
заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що вказаний кредитний договір
укладений з порушенням письмової форми
та зазначила, що строк позовної
давності щодо звернення до суду із
вказаним позовом сплив 05.03.2012 року та
просила суд у задоволенні позову
відмовити.

Справа була розглянута за відсутності
представника позивача, який надав суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, підтримав позовні вимоги
та просив їх задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 жовтня 2013 року позов
задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У судове засідання представник
позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» -
Васильєва К.В. не з'явилась, але про
розгляд справи вона сповіщалась
належним чином (а.с. 103), документів
підтверджуючих поважність причини
неявки до суду нею надано не було. Тому
у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка представника позивача в суд
апеляційної інстанції не перешкоджає
подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а
також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність і
допустимість, або обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.03.2007 року між ОСОБА_3 та КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений
кредитний договір №SAMDN5070,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 200 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Однак, відповідач ОСОБА_3 належним
чином свої обов'язки за договором не
виконав, у зв'язку з чим станом на 31
грудня 2012 року у нього виникла
заборгованість за кредитом у розмірі 22
538,94 гривень, яку було стягнуто судовим
рішенням.

При цьому ухвалюючи рішення по справі
та задовольняючи позовні вимоги
місцевий суд не звернув увагу на ті
обставини, що позивач звернувся до суду
із зазначеним позовом 19.02.2013 року, хоча
спірний договір було укладено 05.03.2007
року строком на 12 місяців та випущено
на вказаний період пластикову картку.
Також умовами кредитного договору
було передбачено, якщо протягом дії
строку кредитного договору ні одна із
сторін не проінформує іншу про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін, тобто до 05.03.2009 року. Однак,
після спливу зазначеного терміну дії
договору, по час звернення до суду банк
не звертався до відповідача з приводу
заборгованості, яка виникла у ОСОБА_3,
шляхом направлення йому письмової
вимоги - повідомлення.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що позивачем
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду із зазначеним
позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України
визначено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Так, враховуючи вищезазначені норми,
останнім днем пред'явлення вимоги до
відповідача по стягненню
заборгованості по кредиту є 05.03.2009 року,
а позивач звернувся до суду з такими
вимогами лише 19.02.2013 року.

Крім того, судова колегія не
погоджується з висновком місцевого
суду відповідно до якого останній
платіж за спірним кредитними договором
був внесений ОСОБА_3 22.04.2011 року у сумі 100
гривень, оскільки дана обставина
підтверджується лише розрахунком
заборгованості за кредитним договором
від 05.03.2007 року, який не може вважатися
належним та допустимим доказом,
оскільки термін дії пластикової карти,
яку отримав відповідач під час
укладання кредитного договору сплив, а
банківський документ, який би довів про
факт сплати ОСОБА_3 100 гривень позивачем
до суду не надано.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі, яку було
надано відповідачем до суду першої
інстанції, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому не повне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та неправильне застосування судом норм
права, у відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України є підставою скасування
рішення першої інстанції й ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307,
ст.309, ст.313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 жовтня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак воно може бути
оскаржено в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області: М.М.
Драгомерецький

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік