АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 185/9646/13-ц
інстанції - Врона А.О.
Справа № 22-ц/774/1943/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

16 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулися до суду із зазначеним
позовом, за яким просили стягнути з
відповідача на їх користь
заборгованість за кредитним договором
в сумі 21956 грн. 57 коп. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що згідно кредитного
договору № б/н від 30 травня 2006 року
відповідачу було надано кредит у
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % річних, на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає дії картки. Відповідач
своїх зобов'язань не виконав, станом на
31 серпня 2013 року заборгованість за
договором склала - 21956 грн. 57 коп., з якої
3974 грн. 93 коп. - заборгованість за
кредитом, 16459 грн. 90 коп. -
заборгованість зі сплати відсотків, 500
грн - штраф (фіксована частина), 1021 грн. 74
коп. - штраф (процентна складова). В
зв'язку з чим, просили стягнути з ОСОБА_1
на їх користь заборгованість за
кредитним договором № б/н від 30 травня
2006 року у сумі 21956 грн. 57 коп.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року ухвалено: в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, вважають, що рішення
суду незаконне, необґрунтоване, та
таке, що винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, міськрайонний суд виходив з
того, що 30.05.2006 року між сторонами був
укладений кредитний договір, на
підставі якого відповідачу було надано
кредит у розмірі 5000грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36.00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Сторони укладали правочин у
формі підписання заяви про надання
відповідачу банківських послуг у
вигляді платіжної картки
"Універсальна", яка використовується
для ініціалізації перерахунку коштів з
рахунку платника з метою оплати
товарів та послуг, перерахунку коштів
на рахунки інших осіб (п.2 Умови та
Правил надання банківських послуг).
Невід'ємною частиною укладеного
договору є додатки до нього і, зокрема,
Умови та Правила надання банківських
послуг, з якими відповідач був
ознайомлений, про що свідчать його
підпис під відповідним текстом
вищевказаної заяви. Платіжну картку
банк видав 15 липня 2006 року. Відповідач
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, станом на 31 серпня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
склала - 21956 грн. 57 коп., з якої 3974 грн. 93
коп. - заборгованість за кредитом, 16459
грн. 90 коп. - заборгованість зі сплати
відсотків, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1021 грн. 74 коп. - штраф
(процентна складова). Остання
транзакція за платіжною карткою
відповідача, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником 01.12.2007 року. Проте, ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернулись до суду із
даним позовом лише 16.09.2013 року, тобто з
пропуском трирічного строку для
пред'явлення позову, а відповідач,
відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав
заяву про застосування строків
позовної давності, проте позивач не
ставив перед судом питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, інших строків
позовної давності ані кредитним
договором, ані умовами надання
банківських послуг, не передбачено. В
той час як стаття 259 ЦК України
передбачає необхідність укладення
договору про збільшення строку
позовної давності у письмовій формі.
Посилання позивача на п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг, за
яким договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання та вважається
пролонгованим на той же самий строк,
якщо ні одна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, суд не може врахувати,
оскільки п.9.12 зазначених умов визначає
кінцевий строк дії договору, а не строк
виконання зобов'язання. Тим більш у п.5.4
Правил користування платіжною карткою
визначено, що строк погашення кредиту у
повному обсязі, проводиться не пізніше
останнього місяця вказаного на
платіжній картці. Тому із вказаних
підстав суд відмовив у задоволенні
позову.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
30.05.2006 року банком та відповідачем був
укладений кредитний договір, на
підставі якого відповідачу було надано
кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36.00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Сторони укладали правочин у
формі підписання заяви про надання
відповідачу банківських послуг у
вигляді платіжної картки
"Універсальна", яка використовується
для ініціалізації перерахунку коштів з
рахунку платника з метою оплати
товарів та послуг, перерахунку коштів
на рахунки інших осіб (п.2 Умови та
Правил надання банківських послуг).
Невід'ємною частиною укладеного
договору є додатки до нього і, зокрема,
Умови та Правила надання банківських
послуг, з якими відповідач був
ознайомлений, про що свідчать його
підпис під відповідним текстом
вищевказаної заяви (а.с.9-10). Платіжну
картку банк видав 15 липня 2006 року зі
строком картки - 12 місяців. Остання
транзакція за платіжною карткою
відповідача ОСОБА_1, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником 01.12.2007 року. У п.5.4 Правил
користування платіжною карткою
визначено, що строк погашення кредиту у
повному обсязі, проводиться не пізніше
останнього місяця вказаного на
платіжній картці, а строк погашення
процентів по кредиту - щомісячно за
минулий місяць. Відповідно до п.9.12 Умов
та правил надання банківських послуг,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав, станом на 31
серпня 2013 року заборгованість за
кредитним договором склала - 21956 грн. 57
коп., з якої 3974 грн. 93 коп. -
заборгованість за кредитом, 16459 грн. 90
коп. - заборгованість зі сплати
відсотків, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 1021 грн. 74 коп. - штраф
(процентна складова).

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів з 01 грудня 2007 року (а.с.40), а з
вимогами про повернення кредиту банк
звернувся 16 вересня 2013 року.

В матеріалах справи наявна заява
представника відповідача про
застосування позовної давності (а.с. 60).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту в розмірі та в строки,
визначені Умовами та Правилами надання
банківських послуг та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення строків
повернення кредиту та процентів за
користування ним, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення. Оскільки після
останнього внесення готівки за
платіжними картками здійсненого 01
грудня 2007 року позичальником більше не
погашалась заборгованість за кредитом,
дія платіжної картки сплила 15.07.2007 року,
до закінчення строку дії картки
кредитні кошти не повернено банку, іншу
платіжну картку на продовжений термін
банк позичальнику не видавав, перебіг
позовної давності переривався діями
відповідача по погашенню
заборгованості за кредитом 01 грудня 2007
року, то саме з цього часу рахується
початок перебігу позовної давності.

Таким чином, позивач повинен був
звернутися за захистом порушеного
права до 01.12.2010 року, оскільки сторонами
кредитних правовідносин не
обумовлювався інший (не загальний в три
роки) строк, однак позивач звернувся до
суду 16 вересня 2013 року, тобто зі
спливом строку позовної давності.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення штрафу), зазначене вище
правило застосовується й до додаткових
вимог банку.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дія кредитного договору не закінчилась
у зв'язку з невиконанням зобов'язання
позичальника повернути кредитні кошти
та відсутністю його заяви про
припинення дії договору, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
дія договору і строк позовної давності
не є тотожними та регулюються різними
нормами закону, зокрема, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу (стаття 256 ЦК України), про що
вище було зазначено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії