Провадження № 2/235/1937/14
Справа 235/4968/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючої - судді
Величко О.В.,

при секретарі
Соболь О.С.

за участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.
Красноармійська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Красноармійський міський
відділ Управління Державної
міграційної служби в Донецькій області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

В С Т
А Н О В И В :

Позивачка, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням . В
обґрунтування своїх позовних вимог
вказала, що на підставі Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 10.09.2013 року її сину ОСОБА_2
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. В квартирі значаться
зареєстровані вона, їх неповнолітній
син ОСОБА_2 та відповідач по справі
ОСОБА_3 Шлюб між нею та відповідачем
розірвано рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 30.07.2012 року. Оскільки відповідач не
мешкає в квартирі з червня 2012 року,
вона, посилаючись на ст. 405 ЦК України
просить визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов»язати зняти його з
реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої позовні вимоги,
наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, про день і час слухання
справи повідомлений належним чином,
причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши позивачку,
з»ясувавши обставини по справі та
перевіривши їх доказами, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 перебували в офіційному шлюбі з
19.07.2002 року ( а.с. 6), рішенням
Красноармійського міськрайонного суду
від 30.07.2012 року шлюб розірвано ( а.с. 7).

Від шлюбу мають неповнолітню
дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 5).

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 10-11).

В квартирі значаться
зареєстрованими : ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 ( а.с. 4).

Отже, відповідач вселився на
вказану житлову площу як член сім»ї на
правах чоловіка ОСОБА_1, набув право
користування та зареєстрував своє
місце проживання в установленому
законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач ОСОБА_3 не проживає на
вказаній жилій площі, а саме в квартирі
АДРЕСА_1 з червня 2012 року ( а.с. 30).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язанна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджується
своїм майном на власний розсуд. При
цьому держава не втручається у
здійсненні власником права власності.

Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню ( частина друга статті
386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права корситування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України
передбачено, що члени сім»ї власника
будинку, які проживають разом з ним у
будинку ( квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК
України до членів сім»ї власника
будинку ( квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку ( квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до п. постанови №5
Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом із ним, мають право користування
цим житлом відповідно до закону
(особистий сервітут, частина перша
статті 405 ЦК). Суди повинні мати на
увазі, що таким законом не може бути ЖК
УРСР, а застосуванню підлягають норми,
передбачені главою 32 ЦК.

Оскільки квартира перебуває у
приватній власності, відповідач
вселивсяв квартиру як член сім»ї
власника, між вказаними особами як
суб»єктами сервітутного правовід
ношення виникли відносини щодо
користування спірною квартирою, що
регулюється саме нормами ст. 405 ЦК
України, зміна статусу відповідача з
члена сім»ї на колишнього члена сім»ї
на момент пред»явлення позову в даному
випадку не впливає на застосування ст.
405 ЦК України, і у власника є право саме
на підставі зазначеної норми права
визначити колишнього члена сім»ї
таким, що втратив право на житло.

Враховуючи вищезазначені норми
права, обставини справи, суд приходить
до висновку про можливість задоволення
позовних вимог в частині визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Що стосується позовних вимог про
покладення зобов»язання зняття з
реєстрації задоволенню не підлягають,
оскільки заявлені до неналежного
відповідача по справі, відповідачем
зазначено саме - ОСОБА_3 уточнення
позовної заяви з цього приводу
позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 405 ЦК України, ст.. 9, 156 ЖК України,
ст.. ст. 6,10,11,213,214,215,216,218, 224 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , третя особа :Красноармійський
міський відділ Управління Державної
міграційної служби в Донецькій області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя: