У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГОЛІНКО А.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Омега Банк» і ОСОБА_2 про
стягнення коштів, за апеляційними
скаргами ПАТ «Омега Банк» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
25 червня 2013 р. і на додаткове рішення
цього ж суду від 30 вересня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

21.03.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 про
солідарне стягнення коштів
депозитного вкладу внаслідок вчинення
злочину, мотивуючи наступним. 13.07.2009 р.
позивачка уклала із ПАТ «Сведбанк»
договори банківського вкладу:
«Класичний» № 2630.1.0617968.01, на підставі
якого внесла на депозитний рахунок
50000,00 дол. США, і «Динамічний» №
2620.5.0617968.002, за яким внесла на депозитний
рахунок 2800,00 дол. США. Працівницею банку
ОСОБА_2 належні позивачці кошти в сумі
30354,00 дол. США незаконно були
привласнені, внаслідок чого ОСОБА_2
вироком Мукачівського міськрайонного
суду від 19.04.2012 р. за вчинення злочинів,
передбачених ст. 366 ч. 2, ст. 191 ч. 3, ст. 191 ч.
4 КК України, було засуджено, у цій
частині вирок було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 08.11.2012 р.
Позивачка перебувала із ПАТ «Сведбанк»
у договірних відносинах, відповідачка
ОСОБА_2 на час вчинення злочину була
працівницею ПАТ «Сведбанк», однак, ні
банк, ні ОСОБА_2 не вчинили дій,
спрямованих на повернення коштів.

20.05.2013 р. ОСОБА_1 у порядку ст. 31 ЦПК
України уточнила свої позовні вимоги і,
виходячи з того, що за дії ОСОБА_2 на
підставі ст. 1172 ЦК України
відповідальність несе банк, який і
повинен відшкодувати завдану шкоду, а
кошти були внесені на депозит в
іноземній валюті, остаточно просила
стягнути на її користь із ПАТ
«Сведбанк» 30354,00 дол. США.

Протокольною ухвалою від 19.06.2013 р.
Мукачівський міськрайонний суд
замінив відповідача Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» на
правонаступника Публічне акціонерне
товариство «Омега Банк».

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 25.06.2013 р. змінений позов ОСОБА_1
до ПАТ «Омега Банк» і ОСОБА_2 задоволено
повністю, стягнуто на користь
позивачки з ПАТ «Омега Банк» 30354,00 дол.
США у відшкодування майнової шкоди,
стягнуто з ПАТ «Омега Банк» 2426,19 грн.
судового збору в дохід держави.

ПАТ «Омега Банк» рішення суду від 25.06.2013
р. оскаржило. В апеляції вказується на
те, що суд невірно застосував положення
ст. 1172 ЦК України, оскільки ОСОБА_2
завдала шкоди позивачці не під час
виконання службових обов'язків і
вчинила злочин, а не дії, що були
пов'язані з виконанням службових
обов'язків. Апелянт вважає, що не
повинен нести відповідальність за дії
ОСОБА_2, а цю відповідальність повинна
нести саме вона як особа, винна у
вчиненні злочину. Крім того, позивачка
не надала доказів укладення депозитних
договорів, внесення коштів на рахунки.
Банк просить рішення суду скасувати, у
позові - відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 06.09.2013 р.
справу з апеляційного розгляду було
знято та повернуто до суду першої
інстанції для вирішення питань щодо
позовних вимог, які пред'являлися до
ОСОБА_2 з врахуванням заяви ОСОБА_1 від
20.05.2013 р.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду від 30.09.2013 р. виправлено описку в п.
1 резолютивної частини рішення цього
суду від 25.06.2013 р., вказавши прізвище
позивачки як «Станинець» та замінивши
словосполучення «задоволити повністю»
словосполученням «задоволити
частково». Ухвала не оскаржувалася.

Додатковим рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 30.09.2013 р.
доповнено резолютивну частину рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
25.06.2013 р. пунктом 3.1. такого змісту:
«Провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми 30354,00 дол. США - закрити».

На додаткове рішення суду від 30.09.2013 р.
банк, вважаючи його незаконним, подав
апеляційну скаргу. Вказує, що правила
ст. 31 ЦПК України щодо зміни підстав
позову були порушені, суд не дотримався
встановленого процесуальним законом
порядку вирішення питання про відмову
позивача від частини вимог та
постановив з цього питання рішення,
тоді як мав розв'язати його шляхом
постановлення ухвали. Просить
додаткове рішення скасувати та
постановити ухвалу про відмову в
задоволенні заяви позивачки про
ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки ОСОБА_1 та її представника
адвоката ОСОБА_4, які апеляції не
визнали, та заяву представника ОСОБА_4,
підтриману позивачкою, про відмову від
позову до ОСОБА_2, пояснення
представника банку Гошовської К.Г., яка
апеляції підтримала і проти прийняття
відмови від позову до ОСОБА_2 не
заперечувала, розглянувши справу за
правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності інших учасників процесу,
обговоривши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в
сукупності, суд приходить до такого.

Ухвалюючи 25.06.2013 р. рішення про
задоволення вимоги позивачки про
стягнення з банку коштів у
відшкодування майнової шкоди, суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості та доведеності
пред'явленої вимоги. Рішення суду
відповідає обставинам справи,
ґрунтується на законі та на доказах,
яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що ОСОБА_1 13.07.2009 р. уклала
із ПАТ «Сведбанк», правонаступником
якого на час вирішення справи є ПАТ
«Омега Банк», договори банківського
вкладу: «Класичний» № 2630.1.0617968.01, на
підставі якого внесла на депозитний
рахунок 50000,00 дол. США, і «Динамічний» №
2620.5.0617968.002, на підставі якого внесла на
депозитний рахунок 2800,00 дол. США (а.с. 4, 5,
77-79).

Вироком Мукачівського міськрайонного
суду від 19.04.2012 р. (а.с. 36-42) встановлено,
що ОСОБА_2, будучи службовою особою ПАТ
«Сведбанк», маючи повноваження,
зокрема, на оформлення та
супроводження депозитних вкладів,
випуск, активацію банківських
платіжних карток у програмних
комплексах банку, оформлення
пов'язаних із цими діями документів,
діючи умисно, з корисливих спонукань,
зловживаючи службовим становищем, з
метою зняття грошових коштів,
оформлених на ім'я ОСОБА_1, у сумах 50000,00
дол. США і 2800,00 дол. США, 13.07.2009 р., вчинила
службове підроблення, з допомогою
внутрішніх програм банку в електронній
системі документообігу отримала без
відому ОСОБА_1 платіжні картки на її
ім'я, активувала їх на своєму робочому
місці, здійснила переказ коштів із
депозитних рахунків на ці картки та у
період з 13.07.2009 р. по березень 2011 р. зняла
в банкоматах різних банків і
привласнила належні ОСОБА_1 30354,00 дол.
США, чим завдала шкоди в розмірі 232193,48
грн., що є гривневим еквівалентом
указаних коштів станом на 13.07.2009 р. За
вчинення злочинів, передбачених ст. 366
ч. 2, ст. 191 ч. 3, ст. 191 ч. 4 КК України,
ОСОБА_2 засуджено, у цій частині вирок
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Закарпатської області від 08.11.2012 р.
(а.с. 6-7).

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, обов'язковий для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою (ст. 61 ч. 4 ЦПК України).

Таким чином, ОСОБА_1 заподіяно шкоду
злочином, що його вчинила ОСОБА_2, яка
перебувала з банком у трудових
відносинах і використала для вчинення
злочину своє службове становище,
робоче місце, доступ до банківських
продуктів, інформації, технологій тощо.
Тобто, саме робота в банку та наділення
ОСОБА_2 відповідними службовими
обов'язками та повноваженнями
уможливили вчинення злочину. Кошти
позивачці не повернені, а з позиції
відповідача випливає, що він їх
повертати не має наміру. Саме ці факти і
обставини щодо заподіяння шкоди були
покладені в основу уточненого позову,
правовим обґрунтуванням якого
слугувало посилання на ст. 1172 ч. 1 ЦК
України, що передбачає відшкодування
юридичною особою шкоди, завданої її
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.
Вказівка позивачки у першому тексті
заяви на те, що вона перебувала із
банком у договірних відносинах та
посилання на ст.ст. 526, 610-612, 1058, 1059 ЦК
України відповідають безспірно
доведеному факту укладення депозитних
договорів та встановленому факту
порушення банком умов договорів і як
такі не спростовують обставин
заподіяння шкоди та не впливають на
суть і підстави позову щодо
відшкодування шкоди. Крім того,
оскільки підставами позову є фактичні
обставини, що мали місце і наведені у
заяві, а предметом доказування під час
судового розгляду є факти, якими
обґрунтовуються заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення, то зазначення позивачкою
конкретної правової норми на
обґрунтування позову не є визначальним
при вирішенні судом питання про те,
яким законом слід керуватися при
вирішенні спору.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно застосував норми
ст. 386 ч. 3, ст. 1166, ст. 1172 ч. 1 ЦК України,
які передбачають право власника, якому
завдано шкоди, вимагати від юридичної
особи, працівник якої завдав шкоди,
повного її відшкодування. Позивачка,
реалізуючи свої цивільні і
процесуальні права на власний розсуд
(ст. 12 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 2, ст.ст. 27, 30,
31 ЦПК України), здійснила вибір
відповідача - особи, яка повинна
відповідати за позовом, і пред'явила
позов до банку, що відповідає
обставинам справи та узгоджується із
вимогами закону. Відповідач не довів
відсутності вини у заподіянні шкоди, а
його доводи про те, що ОСОБА_2 завдала
шкоди не внаслідок виконання своїх
службових обов'язків, а внаслідок
вчинення злочину і тому банк не повинен
відповідати за позовом, а також інші
доводи апеляції спростовуються
наявними у справі доказами, такі доводи
є надуманими, не ґрунтуються на законі
та на матеріалах справи і уваги не
заслуговують.

На день звернення до суду (21.03.2013 р.) за
офіційним курсом НБУ долара США до
гривні 1 дол. США/7,9930 грн. гривневий
еквівалент 30354,00 дол. США становив 242619,52
грн., тому суд врахував ціну позову,
правильно вирішив питання про судові
витрати і відповідно до ст. 88 ЦПК
України стягнув з відповідача в дохід
держави 2426,19 грн. судового збору. Таким
самим був офіційний курс НБУ долара США
до гривні і на день ухвалення рішення
судом (25.06.2013 р.)

Відтак, рішення суду від 25.06.2013 р.
відповідає вимогам ст.ст. 57-61, 212-215 ЦПК
України, апеляція законності рішення
не спростовує, тому на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити, це
рішення - залишити без змін.

Вирішуючи справу за апеляцією на
додаткове рішення суду від 30.09.2013 р.,
колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 06.09.2013 р. (а.с.
175-176) встановлено, що позивачка
пред'явила вимогу про солідарне
стягнення коштів з ПАТ «Омега Банк» та
з ОСОБА_2, однак, 20.05.2013 р. подала суду
заяву в порядку ст. 31 ч. 2 ЦПК України,
якою змінила прохальну частину
позовної заяви і просила стягнути
кошти з ПАТ «Омега Банк» (а.с. 34-35). В той
же час, за процесуальними документами
суду ОСОБА_2 продовжувала залишатися в
статусі відповідачки і такою вказана в
рішенні суду, тоді як питання про
позовні вимоги до неї не було вирішено.
Оскільки суд не прийняв відповідного
процесуального рішення внаслідок
подання позивачкою заяви в порядку ст.
31 ЦПК України, не забезпечив правової
визначеності як щодо результату
розгляду усіх пред'явлених вимог, так і
щодо правових наслідків для усіх
учасників процесу, справу з
апеляційного розгляду було знято та
повернуто до суду першої інстанції для
вирішення питань щодо позовних вимог,
які пред'являлися до ОСОБА_2 з
врахуванням додаткової заяви ОСОБА_1

30.09.2013 р. представник позивачки адвокат
ОСОБА_4 подав до суду заяву про відмову
ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 і просив
відмову прийняти (а.с. 185). Представник
банку заявою від 30.09.2013 р. залишив це
питання на розсуд суду (а.с. 184). Ухвалою
від 30.09.2013 р. Мукачівський
міськрайонний суд виправив описку в п. 1
резолютивної частини рішення суду від
25.06.2013 р., вказав прізвище позивачки як
«Станинець» та замінив
словосполучення «задоволити повністю»
словосполученням «задоволити
частково». Додатковим рішенням від
30.09.2013 р. місцевий суд доповнив
резолютивну частину свого рішення від
25.06.2013 р. пунктом 3.1. такого змісту:
«Провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми 30354,00 дол. США - закрити».

Між тим, в силу вимог ст. 174 ч.ч. 1, 3, ст. 205
ч. 1 п. 3, ст. 206 ч. 1 ЦПК України питання про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову
вирішується судом шляхом
постановлення ухвали, а не рішення, при
цьому, суд повинен роз'яснити наслідки
закриття провадження у справі. Суд
цього не врахував і не вирішив у
належний процесуальний спосіб питання,
постановив рішення, яким, до того ж,
доповнив формулюванням про закриття
провадження в справі інше своє рішення,
тому доводи апеляції на додаткове
рішення щодо порушення судом норм
процесуального права при вирішенні
цього питання обґрунтовані. Інші
доводи цієї апеляції, а також вимога
про постановлення апеляційним судом
ухвали про відмову в задоволенні заяви
позивачки про ухвалення додаткового
рішення безпідставні, зокрема,
позивачка не подавала заяву про
ухвалення додаткового рішення.

В апеляційному суді представник
позивачки адвокат ОСОБА_4 заявив про
відмову від позову до ОСОБА_2, позивачка
ОСОБА_1 цю заяву підтримала, наслідки
прийняття відмови від позову та
закриття провадження у справі за
вимогами, що пред'являлися до ОСОБА_2,
роз'яснені апеляційним судом і стороні
зрозумілі. Представник банку проти
прийняття відмови від позову до ОСОБА_2
не заперечувала.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.
306, ст. 310 ч. 1 ЦПК України апеляцію на
додаткове рішення суду від 30.09.2013 р.
слід задовольнити частково, відмову
позивачки від позову до ОСОБА_2 про
стягнення коштів прийняти, у зв'язку з
цим додаткове рішення суду скасувати,
провадження у справі щодо цих вимог -
закрити.

Керуючись ст. 174, ст. 205 ч. 1 п. 3, ст. 304 ч. 1,
ст. 306, ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 308, ст. 310 ч. 1,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»
на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 25 червня 2013 р.
відхилити, це рішення залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»
на додаткове рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 30 вересня 2013 р.
задовольнити частково, відмову
позивачки ОСОБА_1, зроблену в її
інтересах представником адвокатом
ОСОБА_4, від позову до ОСОБА_2 про
стягнення коштів прийняти, у зв'язку з
прийняттям відмови від позову
додаткове рішення суду від 30 вересня 2013
р. скасувати, провадження у справі щодо
вимог, які були пред'явлені до ОСОБА_2,
закрити. Роз'яснити, що у разі закриття
провадження у справі повторне
звернення до суду з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих під став не
допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді