Справа № 2/243/97/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючої - судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі Савіновій А.В.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Слов'янську справу за
позовом ОСОБА_2 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку,

В С Т А Н
ОВ И В :

08 листопада 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовною заявою, де
просить стягнути середній заробіток за
весь час затримки розрахунку. Як
вбачається із позову, рішеннями судів з
відповідача на користь позивача була
стягнута заробітна плата та середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку, і оскільки на день
звернення до суду відповідач не в
повному обсязі сплатила позивачеві
заробітну плату, позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку з урахуванням
стягнутого середнього заробітку за
період часу з 15 березня 2012 року по день
звернення до суду із вказаним позовом -
01 листопада 2013 року в сумі 19003 грн. 86
коп., розрахунок якої наводить у позові.

30 січня 2014 року до суду надійшла
уточнена позовна заява, де позивач
зазначає, що оскільки у відповідності
до ухвали Апеляційного Суду Донецької
області виправлено описку у рішенні
суду про стягнення з відповідача на
його користь середнього заробітку, то з
урахуванням цієї обставини, він
просить стягнути середній заробіток за
весь час затримки розрахунку за період
з 15 жовтня 2012 року по день звернення до
суду із вказаним позовом - 01 листопада
2013 року, та вважає що з відповідача слід
стягнути кошти в сумі 12535 грн. 41 коп,
наводячи відповідний розрахунок.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву про
слухання справи у його відсутності,
позов від 30 січня 2014 року підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечила та пояснила, що
дійсно вона оформлена як фізична
особа-підприємець. Дійсно, у зв'язку з
тим, що одружилась, змінила прізвище з
ОСОБА_3 на ОСОБА_3 Визнала, що на
прохання ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що її
чоловік позичив у ОСОБА_2 певну суму
коштів, змушена була оформити на роботу
до себе. Зазначає, що останній ні дня не
працював у неї, а лише рахувався на
роботі. Потім вона його звільнила.
Оскільки ОСОБА_2 прийшов оформляти
звільнення у Центр зайнятості лише по
спливу двох місяців після того, як
перестав ходити на роботу, то її
змусили оформити його звільнення не
днем фактичного звільнення, а днем коли
він прийшов звільнятись у центр
зайнятості. Отже вважає, що вона не
повинна була йому платити, оскільки він
на неї фактично не працював. Разом з тим
зазначила, що за рішенням суду вона
сплатила позивачеві заробітну плату у
сумі 3940 грн. 00 коп., тому не розуміє про
яку ще заробітну плату йдеться мова.
також зазначила, що вона в даний час,
рахується ще фізичною особою
підприємцем, однак підприємницьку
діяльність не здійснює, доходів дві неї
не має, податки не сплачує. Просить у
позові відмовити за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд позов
задовольняє частково, виходячи з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у
відповідності із записами в трудовій
книжці ОСОБА_2 працював у фізичної
особи підприємця «ОСОБА_3» в період
часу з 31 липня 2009 року по 15 березня 2010
року, та був звільнений за згодою
сторін. Наведена обставина також
стверджується трудовим договором від 31
липня 2009 року(а.с.43). У відповідності до
свідоцтва про державну реєстрацію ФОП,
прізвище ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_3,
у зв'язку із зміною прізвища(а.с.22).

Як вбачається із судового наказу від 03
грудня 2010 року(а.с.45) та постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 21 травня 2012 року, відповідач дійсно
сплатила суму заробітної плати у
розмірі 3940 грн. 00 коп., за період з 31
липня 2009 року по 01 січня 2010 року.(а.с.40,
45-46).

У відповідності до рішення
Слов'янського міськрайонного суду від
26 грудня 2012 року по цивільній справі №
2-3072-2011, з відповідача на користь
позивача також стягнута заробітна
плата за період з 01 січня 2010 року по
день звільнення - 15 березня 2010 року - у
розмірі 2175 грн. 00 коп. (а.с.49). При огляді
цивільної справи № 2-3072-2011 у судовому
засіданні встановлено, що дане рішення
не скасоване та набуло чинності. У
відповідності до постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 30 жовтня 2013 року,
виконавчий лист, виданий по справі №
2-3072-2011, повернений стягувачеві з тих
підстав, що у ФОП «ОСОБА_3» відсутнє
майно, на яке може бути звернено
стягнення і здійсненні заходи щодо
розшуку майна виявились
безрезультатними(а.с.39).

На підставу своїх заперечень проти
позову в частині стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, відповідач зазначила,
виплатив заробітну плату позивачеві,
що в період часу з 01 січня 2010 року по 15
березня 2010 року, відповідач взагалі не
працював, крім того вказала, що вона в
даний час не веде підприємницьку
діяльність, а тому не має можливості
сплатити будь-які кошти відповідачу.

Суд критично оцінює наведені посилання
відповідача, виходячи з наступних
міркувань

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24 грудня 1999
року зазначено, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку,а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не
доведе відсутності в цьому своєї вини.
Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про
те, що невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку. (Така правова позиція
висловлена в рішенні Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012).

Таке право працівника існує також у
випадку стягнення заробітної плати за
судовим рішенням або наказом та при
невиконанні власником рішення суду у
цій частині.

Як достовірно встановлено у судовому
засіданні, рішенням Слов'янського
міськрайонного суду від 26 грудня 2012
року, яке на даний не скасоване та не
змінене, набуло чинності, по цивільній
справі № 2-3072-2011 з відповідача на
користь позивача також стягнута
заробітна плата за період з 01 січня 2010
року по день звільнення - 15 березня 2010
року - у розмірі 2175 грн. 00 коп. (а.с.49) Як
вбачається із постанови про повернення
виконавчого документа, вказане рішення
в частині заробітної плати на даний час
відповідачем не виконане.

Отже з врахуванням норм чинного
законодавства, та встановлених
обставин у справі, оскільки на даний
час існує заборгованість по заробітній
платі на день звільнення, вимоги
позивача про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку є обгрнутованими та
підлягають задоволенню

При обчисленні суми середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, суд виходив з наступного.

В п. 21 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
зазначається, що при визначенні
середньої заробітної плати слід
виходити з того, що в усіх випадках,
коли за чинним законодавством вона
зберігається за працівниками
підприємств, установ, організацій, це
слід робити відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100
(з наступними змінами і доповненнями).

У судовому засіданні також оглянуто
матеріали цивільної справи № 2/3127/2012.

У судовому засіданні достовірно
встановлено, що рішенням Апеляційного
Суду Донецької області від 22 серпня 2013
року, з урахуванням ухвали про
виправлення описки від 19 грудня 2013
року, з відповідача на користь позивача
стягнутий середній заробіток за весь
час затримки розрахунку за період часу
з 15 березня 2011 року по 15 жовтня 2013 року.
Крім того рішення суду від 26 грудня 2011
року, з відповідача н користь позивача
стягнутий середній заробіток за весь
час затримки розрахунку за період з 15
березня 2010 року по 15 березня 2011 року.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення середнього заробітку із
зазначенням періоду часу з 15 жовтня 2012
року по 01 листопада 2013 року - день
звернення із вказаним позовом також є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд стягує
середньомісячний заробіток в сумі 11393
грн. 28 коп. При обрахуванні згаданої
суми коштів, суд виходив, що розмір
середньоденного заробітку позивача - 44
грн. 61 коп., - встановлений у рішенні
Апеляційного суду Донецької області
від 22 серпня 2013 року, і у відповідності
до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не
підлягає. Отже, розрахунок середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку становить: 44 грн. 61
коп.(середньоденний заробіток)Х 258
дн.(кількість робочих днів за період
часу з 15 жовтня 2012 року по 01 листопада
2013 року).

Крім того, суд стягує з відповідача в
прибуток держави судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст.3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 21, ч.1 ст.
116, ст. 117 КЗпП України, суд,-

ВИР І
Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця
"ОСОБА_3", місце проживання: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 15 жовтня 2012 року по 01
листопада 2013 року в сумі 11393(одинадцять
тисяч триста дев'яносто три)грн. 28 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця
"ОСОБА_3" 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судового збору в прибуток держави.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Донецького
апеляційного суду через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій
кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду
виготовлений 07 лютого 2014 року.

Головуюча - суддя:
О.В.Ільяшевич