Єдиний унікальний № 371/2037/13-ц
28 січня 2014 року м.
Миронівка № 371/ 2037 / 13-ц
Миронівський районний суд Київської
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно набутих
позивач звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим,
що у жовтні 2010 року із щотижневика
оголошень «AVISO» довідався про продаж
автомобіля «Опель - Астра», 1992 року
випуску. Після телефонної розмови
зустрівся ОСОБА_3 як особою, котра
надала оголошення. Предметом зустрічі
стало обговорення умов купівлі -
продажу автомобіля «Опель-Астра». При
зустрічі він довідався, що автомобіль
належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_2 На його прохання
ОСОБА_3 пред'явив технічний паспорт на
автомобіль, запевнив його у повних
правах за довіреністю на автомобіль і
запропонував придбати даний ТЗ на
підставі довіреності, яка буде видана
безпосередньо власником ОСОБА_2, з яким
він має прямий зв'язок і є його
Він вирішив придбати автомобіль та
передав відповідачу ОСОБА_3 30 євро для
оформлення довіреності від власника
транспортного засобу ОСОБА_2 22.10.2010 року
відповідну довіреність було надано
ОСОБА_2 і цього дня ОСОБА_3 запропонував
здійснити проплату і забрати
автомобіль. 25.10.2010 року він зустрівся із
ОСОБА_3, отримав від нього довіреність
від 22.10.2013 року, передав кошти в сумі 8
тис. грн. (еквівалент 1 тис.
доларів США) і домовився про вивезення
автомобіля з території приватної
автомайстерні на околиці Дарницького
Згодом за адресою його місця
проживання надійшов рекомендований
лист, на якому значилась адреса та
прізвище власника придбаного ним
автомобіля ОСОБА_2 В листі від 27.10.2010
року ОСОБА_2 повідомляв його про те, що
видана на його ім'я довіреність є
недійсною і вимагав повернути
автомобіль. Телефоном ОСОБА_2 пояснив,
що нібито сам став жертвою дій ОСОБА_3, в
результаті чого наклали арешт на
належний йому автомобіль «Опель-Астра»
і щоб вирішити проблему, пов'язану із
зняттям арешту, йому довелося
витратити 5 тисяч гривень. За
поновлення довіреності, за словами
ОСОБА_2, йому необхідно виплатити тепер
йому вказані 5 тисяч гривень. Проводити
таку оплату він відмовився, оскільки
вбачав у цьому шахрайські дії.
Повернути передані ним кошти ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 категорично відмовились.
Вважає, що ОСОБА_3 ввів його в оману щодо
можливості продажу автомобіля і
внаслідок цього незаконно заволодів
його коштами в сумі, еквівалентній 1
тисячі доларів США та 30 євро, які з його
слів були передані ОСОБА_2 Має місце
неукладений договір купівлі-продажу
автомобіля та факт заволодіння його
коштами без законної на те підстави.
Оскільки дії відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 вважає спільними, просив
стягнути з них солідарно спричинену
йому шкоду в сумі 8322 гривні 76 копійок,
що еквівалентно 1 тисячі доларів США та
30 євро станом на 24.10.2013 року.
25 жовтня 2010 року між ним та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір поруки, згідно якого остання
поручилась субсидіарно (додатково) за
виконання зобов'язань відповідача
ОСОБА_2 щодо переоформлення автомобіля
на нього (укладення договору його
купівлі-продажу) до 31.12.2010 року. Вважає,
що відповідач ОСОБА_4 як поручитель має
сплатити на його користь субсидіарно
(додатково) 100 гривень, оскільки
зобов'язання, за які вона поручилась, не
В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві. Додатково пояснив, що відповідач
ОСОБА_3 одержав кошти за автомобіль,
який перебував в арешті та йому не
належав, запевнив його, що уладнає дані
обставини з власником автомобіля
ОСОБА_2 та не уладнав їх, він
безпідставно заволодів належними йому
Представник позивача ОСОБА_6 вимоги
позивача вважає обґрунтованими.
Відповідач ОСОБА_3 заявлені вимоги не
визнав, підтвердив обставини,
зазначені позивачем, про оголошення
щодо продажу автомобіля, зустрічі з
позивачем та отримання від нього
коштів в сумі 8000 гривень та 30 євро.
Пояснив, що володів автомобілем марки
«Опель - Астра», належним ОСОБА_2, на
підставі довіреності, вважав, що
наділений правом його продажу, а тому
продав позивачу за кошти в сумі 8000
гривень. Вказані кошти власнику
автомобіля не передавав. Кошти в сумі 30
євро передав ОСОБА_2 для оплати
довіреності, якою він уповноважив
позивача розпоряджатись належним йому
автомобілем. Обставини щодо скасування
довіреності йому не відомі. Підтвердив,
що йому були відомі обставини про
перебування автомобіля під арештом.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, в поданих до суду
запереченнях вказав, що заявлені
позивачем вимоги не визнає, оскільки
вони є необґрунтованими, на їх
підтвердження не надані належні
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася за
зареєстрованим місцем проживання,
причини неявки до суду не повідомила.
Зважаючи на ті обставини, що будучи
належним чином повідомленою про
розгляд справи, даний відповідач
вдруге не з'явилася до суду, доказів
поважності причини неявки в судове
засідання не надала, враховуючи
правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для відкладення розгляду
справи та можливість вирішення справи
у відсутності відповідача ОСОБА_4
Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, дослідивши надані
ним документи і матеріали, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, прийшов до
висновку, що позов підлягає частковому
Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вимога про визнання
правочину (договору) неукладеним не
відповідає можливим способам захисту
цивільних прав та інтересів,
передбачених законом. Суди мають
відмовляти в позові з такою вимогою. У
цьому разі можуть заявлятися лише
вимоги, передбачені главою 83 книги
Правила вирішення спорів, пов'язаних із
відновленням майнового стану особи, що
потерпіла від безпідставного набуття
(збереження) іншою особою її майна
визначають норми статті 1212 ЦК.
Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
Вказана норма визначає як підставу
виникнення зобов'язання із
безпідставного збагачення сукупність
- набуття або збереження майна, що
означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння;
- таке набуття або збереження майна
відбувається за рахунок іншої особи,
тобто внаслідок втрати або
недоотримання цього майна іншою особою
- відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок потерпілого.
У другій частині ст. 1212 ЦК України
встановлено, що зобов'язання із
безпідставного набуття (збереження)
майна виникає незалежно від того, що
стало причиною збагачення набувача:
його діяння, діяння потерпілого, інших
Третя частина ст. 1212 ЦК України
передбачає поширення положень про
безпідставне збагачення на відносини,
що регулюються іншими положеннями ЦК
України : повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 у щотижневику
оголошень «AVISO» помістив оголошення
про продаж автомобіля «Опель - Астра»,
1992 року випуску. Після телефонного
дзвінка позивача зустрівся з ним та
обговорив умови купівлі - продажу
При зустрічі відповідач ОСОБА_3
повідомив, що автомобіль належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_2, в
підтвердження вказаної обставини
пред'явив технічний паспорт на
Позивач з метою придбання автомобіля
передав відповідачу ОСОБА_3 30 євро для
оформлення довіреності від власника
транспортного засобу ОСОБА_2 22.10.2010 року
відповідну довіреність було надано
відповідачем ОСОБА_2
25.10.2010 року позивач отримав від
відповідача ОСОБА_3 довіреність від
22.10.2013 року, якою був уповноважений
розпоряджатись належним йому
автомобілем «Опель - Астра», в тому
числі користуватись з правом
керування, та передав останньому кошти
в сумі 8 тис. грн. (еквівалент
1 тис. доларів США).
Договір купівлі-продажу автомобіля не
Вказані обставини не спростовані
відповідачем ОСОБА_3, підтверджені
довіреністю відповідача ОСОБА_2,
посвідченою нотаріусом 22.10.2010 року,
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_1,
розписками відповідача ОСОБА_3 від
14.10.2010 року та 25.10.2010 року.
Вказані встановлені обставини
свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3
заволодів коштами позивача в сумі 8000
гривень без достатньої правової
підстави. Строк дії довіреності, якою
він був уповноважений розпоряджатись
належним ОСОБА_2 автомобілем «Опель -
Астра», сплив 05.12.2009 року, що
підтверджено доданою до матеріалів
справи відповідачем ОСОБА_3 фотокопією
довіреності, посвідченої нотаріусом
Наявні підстави виникнення
зобов'язання із безпідставного
Той факт, що відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 заволоділи коштами позивача за
домовленістю, не знайшов підтвердження
в судовому засіданні. Встановлено, що
отримані від позивача за продаж
автомобіля кошти відповідач ОСОБА_3 не
передавав власнику автомобіля ОСОБА_2,
а тому ці кошти підлягають стягненню з
нього в розмірі, заявленому позивачем,
Відповідно до статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
Вимоги позивача про стягнення коштів в
сумі, еквівалентній 30 євро, які були
передані ним відповідачу ОСОБА_3 14.10.2010
року, не підлягають задоволенню з
Із розписки відповідача ОСОБА_3
вбачається, що кошти в сумі
еквівалентній 30 євро, йому
передані в рахунок вартості
В судовому засіданні позивач та
відповідач ОСОБА_3 пояснили, що дані
кошти були передані в рахунок оплати
послуг зі складання ОСОБА_2 довіреності
на право розпорядження автомобілем.
Встановлено, що така довіреність була
складена, посвідчена та передана
позивачу. В довіреності мається
відмітка, що за її посвідчення стягнуто
плату за домовленістю.
Факт передачі вказаної суми коштів
судом не може бути розцінено як факт
заволодіння відповідачами коштами без
достатньої правової підстави.
В судовому засіданні позивачем не
доведено факт скасування складеної
відповідачем ОСОБА_2 довіреності на
розпорядження позивачем належним йому
Відповідно до положень ст. 249 ЦК України
особа, яка видала довіреність, за
винятком безвідкличної, може у
будь-який час скасувати довіреність.
Якщо довіреність була посвідчена
нотаріально, то і відмова від неї
вимагає нотаріальної форми, адже
згідно ч. 3 ст. 214 ЦК відмова від
правочину вчиняється у такій самій
формі, в якій було вчинено правочин.
Щоб реалізувати своє право на
скасування нотаріально посвідченої
довіреності, фізичній особі необхідно
звернутись до нотаріуса із заявою про
скасування довіреності, а також
повідомити про скасування довіреності
представника та третіх осіб, для
представництва перед якими вона була
Скасувати довіреність має право лише
той нотаріус, який її завірив.
Згідно з п. 154 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом Мін'юсту
від 03.03.2004 року № 20/5 при одержанні заяви
про скасування довіреності про це
робиться відмітка на примірнику
довіреності, що зберігається у справах
нотаріуса, та в реєстрі нотаріальних
Скасування довіреності тягне за собою
припинення повноважень представника. У
зв'язку з цим у особи, яку
представляють, і її правонаступників
виникає низка обов'язків. Згідно з ч. 2
ст. 249 ЦК України особа, яка
видала довіреність і згодом скасувала
її, повинна негайно повідомити про це
представника, а також відомих їй третіх
осіб, для представництва перед якими
була видана довіреність.
Посвідчені нотаріусами довіреності, а
також передоручення за ними,
припинення їх дії підлягають
обов'язковій реєстрації в Єдиному
реєстрі довіреностей у порядку,
установленому Положенням про Єдиний
реєстр довіреностей, затвердженим
наказом Міністерства юстиції України
від 28.12.2006 року № 111/5, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України
Рекомендований лист від 27.10.2010 року, в
якому позивача було повідомлено про те,
що видана на його ім'я довіреність є
недійсною, не може бути доказом факту
скасування довіреності, наданої
позивачу, за відсутності інших доказів
Не підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
ОСОБА_4 в рахунок субсидіарної
відповідальності за договором поруки
коштів в сумі 100 грн.
Встановлено, що 25.10.2010 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_4
укладено договір поруки, згідно якого
ОСОБА_7 поручилась субсидіарно
(додатково) за виконання зобов'язань
відповідача ОСОБА_2 щодо
переоформлення автомобіля (укладення
договору його купівлі-продажу) до
Згідно зі ст. 553 ЦК України порукою є
договір, за яким поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Порука - обов'язок поручителя перед
кредитором нести відповідальність за
порушення боржником своїх зобов'язань.
Порука виникає на базі договору поруки.
Порука є способом забезпечення
Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Субсидірна відповідальність має місце
тоді, коли в зобов'язанні беруть участь
два боржники, один з яких є основним, а
інший - додатковим (субсидіарним).
Субсидіарний боржник несе
відповідальність перед кредитором
додатково до відповідальності
основного боржника. Субсидіарна
відповідальність зазначена в
договірних зобов'язаннях.
В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
не мало місця будь-яких договірних
зобов'язань, які порушив відповідач. За
відсутності зобов'язальних відносин та
факту порушення зобов'язань не настає
відповідальність відповідача ОСОБА_2
та, відповідно, відповідальність
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заявив про застосування у справі
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Позивач вказав, що про порушення свого
права дізнався наприкінці жовтня 2010
року після отримання листа,
підписаного відповідачем ОСОБА_2,
датованого 27.10.2010 року. Зважаючи на дату
написання листа, момент порушення прав
та законних інтересів позивача мав
місце після вказаної дати.
Позовна заява до суду подана позивачем
25 жовтня 2013 року, що підтверджено
відміткою секретаря канцелярії
Миронівського районного суду
Київської області на копії заяви
позивача та пояснювальною запискою
старшого секретаря суду.
Таким чином, підстави для застосування
позовної давності відсутні.
У відповідності до правил ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать, в
тому числі, витрати на правову
Згідно з положенням статті 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
При подачі до суду заяви позивачем
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 234,80 грн., що
підтверджується квитанцією від 25.10.2013
року, та витрати за надання правової
допомоги в розмірі 1900 гривень, що
підтверджується договором про надання
правової допомоги № 28 від 07 жовтня 2013
року та квитанцією про її оплату від 07
Витрати по сплаті судового збору
підлягають стягненню з відповідача в
мінімальному розмірі в сумі 229, 40 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року № 4191-VI розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
Гонорар, отримуваний адвокатом за
надання правової допомоги, повинен
бути законним за формою і порядком
внесення та розумно обґрунтованим за
Фактори, що повинні братися до уваги
при визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, включають в себе: обсяг часу і
роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення; ступінь
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення; необхідність
досвіду для його успішного завершення.
Згідно пояснень представника позивача
на консультування позивача та
підготовку позовної заяви він витратив
шість з половиною годин.
Суд вважає вказаний обсяг часу і роботи
завеликим для належного виконання
доручення позивача з урахуванням
складності справи та поданої заяви.
З урахуванням вказаних обставин та
факту часткового задоволення позовних
вимог, понесені позивачем витрати на
правову допомогу підлягають
частковому відшкодуванню відповідачем
ОСОБА_3 в сумі 1000 гривень.
На підставі викладеного, ст.ст. 16, 214, 249,
553, 554, 1212 ЦК України, пункту
8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», керуючись
ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 256,
257, 261, 267, 294, 296 ЦПК України, суд
позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
безпідставно набуті кошти в розмірі 7993
гривні, судові витрати у виді судового
збору в розмірі 229 гривень 40 копійок та
витрат на правову допомогу фахівця у
галузі права в розмірі 1000 гривень,
всього 9222 гривні 40 копійок (дев'ять
тисяч двісті двадцять дві гривні сорок
Решту вимог залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Київської області
через Миронівський районний суд
Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.О. Капшук