АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/309/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 21 Бурлака О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. УХВАЛА
04 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пальонний В. С. суддів
Єльцов В. О. , Карпенко О. В. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 на рішення
Канівського міськрайонного суду
Черкаської області від 4 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: державний нотаріус
Канівської нотаріальної контори
Шатило Л.А. та Канівський виробничий
відділ КП «Черкаське об'єднане бюро
технічної інвентаризації», про
визнання договору недійсним з моменту
в с т а н о в и л а :
В лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору державний нотаріус Канівської
нотаріальної контори Шатило Л.А., про
визнання договору дарування недійсним
з моменту укладення.
В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що 30 травня 2007 року ОСОБА_8
уклав договір дарування належного
йому на праві приватної власності
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого АДРЕСА_1,
своїм синам ОСОБА_9 та ОСОБА_10
На час укладення зазначеного договору
дарування ОСОБА_8 перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, а тому
житловий будинок, який був предметом
зазначеного договору дарування,
належав їм на праві спільної сумісної
Вважала, що укладення такого договору
порушує її права, оскільки до укладення
зазначеного договору ОСОБА_7 взяла на
себе зобов'язання відшкодувати їй
збитки, які вона спричинила, працюючи
продавцем в її магазині та допустивши
нестачу товарно-матеріальних
Вказані кошти ОСОБА_7 зобов'язалась
повернути їй до 1 січня 2008 року, але це
зобов'язання не виконала і 30 травня 2007
року вона звернулася до Канівського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_7 та ОСОБА_12, які спільно завдали
їй матеріальних збитків, з вимогою про
їх відшкодування. Рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 13 вересня 2012 року її позов
задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 і
На підставі зазначеного рішення суду
вона отримала право на примусове
відшкодування завданих їй збитків, в
тому числі і шляхом звернення
стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1,
а оскільки відповідачі на її думку
уклали договір дарування цього будинку
з метою приховати будинок від
звернення на нього стягнення,
позивачка, змінивши позовні вимоги під
час розгляду справи, просила суд
визнати недійсним через нікчемність,
удаваність та фіктивність договір
дарування зазначеного житлового
будинку від 30 травня 2007 року, укладений
між ОСОБА_8, який діяв за нотаріально
посвідченої згоди дружини ОСОБА_7, та
Ухвалою суду від 21 червня 2013 року до
участі у розгляді справи залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Канівський виробничий відділ КП
«Черкаське об'єднане бюро технічної
Рішенням Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
судом обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення судом
норм процесуального права, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_6, який підтримав
апеляційну скаргу, представника
відповідача ОСОБА_7, який заперечував
проти її задоволення, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_7 та ОСОБА_12, працюючи продавцями
в магазині «Зеніт», який належить
ОСОБА_6, за період з листопада 2005 року по
29 квітня 2007 року допустили нестачу
товарно-матеріальних цінностей на суму
76819 грн. 57 коп.

Завдану шкоду ОСОБА_7 та ОСОБА_12
зобов'язалися відшкодувати до 1 січня
2008 року, проте це зобов'язання не
виконали, в зв'язку з чим ОСОБА_6 в
травні 2007 року звернулась до суду з
вимогою про стягнення з них
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Справа за позовом ОСОБА_6 розглядалася
судами різних інстанцій.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 13 вересня 2012 року стягнуто
з ОСОБА_7 і ОСОБА_12 на її користь по 38959
грн. 97 коп. з кожної, а також 24020 грн.
солідарно в відшкодування завданої
шкоди.

30 травня 2007 року ОСОБА_8, який перебував
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, на
підставі договору дарування,
посвідченого державним нотаріусом
Канівської державної нотаріальної
контори Шатило Л.А., подарував належний
йому на праві приватної власності
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований АДРЕСА_1, своїм
синам ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про
визнання вказаного договору недійсним,
вважаючи що укладенням цього договору
порушено її право на отримання від
ОСОБА_7 відшкодування шкоди за рахунок
житлового будинку, що є предметом
договору дарування.

Згідно ст.3 ЦК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Таким чином, право на звернення до суду
з позовом про визнання правочину
недійсним має право сторона цього
правочину, або інша особа, права,
свободи чи охоронювані законом
інтереси цей правочин порушує.

Звертаючись до суду, позивачка
обґрунтовувала вимогу про визнання
договору дарування недійсним
порушенням свого права на отримання
від ОСОБА_7 відшкодування шкоди за
рахунок житлового будинку, який є
предметом цього договору.

В той же час з матеріалів справи
вбачається, що право позивачки на
отримання відшкодування завданої їй
ОСОБА_7 та ОСОБА_12 шкоди, захищено
судовим рішенням про стягнення з них на
користь позивачки такого
відшкодування, а порушення в зв'язку з
укладенням оспорюваного договору
дарування будь-яких інших прав
позивачки судом не встановлено, на що
суд обґрунтовано і послався в рішенні.

Визнати недійсним оспорюваний
правочин позивачка просила в зв'язку з
його нікчемністю, удаваністю та
фіктивністю.

Суд розглянув зазначені вимоги і
прийшов до висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
оспорюваного договору дарування саме
через його нікчемність, удаваність та
фіктивність.

Зокрема, суд правильно зазначив, що
відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
нікчемним правочином є правочин,
недійсність якого прямо встановлена
законом і в цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається, тобто не можна визнати
правочин недійсним в зв'язку з його
нікчемністю.

При вирішенні питання про задоволення
вимоги про визнання недійсним договору
дарування в зв'язку з його удаваністю,
суд обґрунтовано послався на положення
ст.235 ЦК України про правові наслідки
удаваного правочину та роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України,
викладені в п.25 постанови №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно яких за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини, а встановивши, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин, при цьому якщо
правочин, який насправді вчинено,
суперечить закону, суд ухвалює рішення
про встановлення його нікчемності або
про визнання його недійсним.

Оскільки позивачка не надала доказів
того, що сторони оспорюваного нею
правочину, укладаючи його, мали на меті
приховати інший правочин і який саме та
доказів нікчемності чи недійсності
правочину, який сторони в дійсності
вчинили, суд прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується і з
висновком суду про відсутність підстав
для визнання оспорюваного договору
дарування недійсним в зв'язку з його
фіктивністю, оскільки у справі
відсутні докази вчинення його
сторонами без наміру створення
правових наслідків, навпаки з
матеріалів справи вбачається, що
дарувальник ОСОБА_8 мав на меті саме
відчуження належного йому житлового
будинку, а обдаровані ОСОБА_9 та ОСОБА_10
- прийняття цього будинку у власність,
що і було ними виконано.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і вказаних висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
встановивши дійсні обставини справи в
частині вирішення питання про
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідачів пені та
штрафу, дав належну оцінку зібраним
доказам, правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, і ухвалив у справі в
цій частині законне та обґрунтоване
рішення, підстав для скасування якого
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: державний
нотаріус Канівської нотаріальної
контори Шатило Л.А. та Канівський
виробничий відділ КП «Черкаське
об'єднане бюро технічної
інвентаризації», про визнання договору
недійсним з моменту укладення залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :