АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1726/2014
в 1 інстанції - Бабко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Відкрите акціонерне товариство
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
27.03.2008року о 16 годині 10 хвилин на
Дніпровському узвозі в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода між
автомобілем «Хонда Сівік», д/н НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_1, та
автомобілем «Мерседес», д/н НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_2 Дана ДТП сталася з
вини відповідача ОСОБА_3 В результаті
ДТП було пошкоджено транспортні
засоби, а позивачу завдано
матеріальної та моральної шкоди. Так, в
результаті ДТП був пошкоджений його
автомобіль «Мерседес» і матеріальний
збиток складає 51804,97грн., а також
витрати на послуги експерта в сумі
600грн., частина яких була відшкодована
Страховою компанією «Оранта» в розмірі
300, 00грн. А тому залишок невідшкодованої
суми складає 22404,97грн. Крім того, діями
відповідача позивачу завдані моральні
збитки, які він оцінює в 10000грн., що
виражаються в тому, що він протягом
тривалого часу відчуває душевні
страждання у зв'язку з пошкодженням
автомобіля, займався підприємницькою
діяльністю, що після пошкодження
автомобіля стало неможливим, все це
негативно вплинуло на відносини в його
сім'ї, було порушено нормальний ритм
життя, на даний час він вимушений
багато часу витрачати на оформлення
відповідних документів для
відшкодування шкоди в примусовому
порядку, оскільки відповідач не бажає
відшкодувати її за власним бажанням. На
підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
його користь матеріальну шкоду в сумі
22404,97грн., моральну шкоду в розмірі
10000грн. та судові витрати по справі.

З урахуванням уточнення позовних вимог
позивач просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_1 на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 18860грн., що
складається з матеріальних збитків, що
становлять різницю між фактичним
розміром шкоди в розмірі 52910грн. та
виплаченим страховим відшкодуванням в
розмірі 35000грн., витрат на послуги
експерта в розмірі 600грн., витрати на
евакуацію автомобіля в розмірі 350грн.
Крім того, позивач просив стягнути
упущену вигоду у розмірі 8800грн.
посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2
зареєстрований як фізична особа -
підприємець, для здійснення
підприємницької діяльності як само
зайнята особа, автомобілем
користувався щоденно для проведення
зустрічей та контактування з
партнерами, поки не трапилась ДТП, що
позбавило можливості заробляти гроші
для сім'ї; моральну шкоду в розмірі
20000грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 13.11.2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою-
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти в розмірі 17404,97грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 184,05грн. та по сплаті
інформаційно-технічних послуг в
розмірі 120грн.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позову
відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим у
зв'язку з тим, що судом було неправильно
встановлено обставини, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
доказів, а також порушення норм
процесуального права. Зазначив, що суд
першої інстанції у відповідності до ст.
59 ЦПК України не повинен був брати до
уваги наданий позивачем з позовною
заявою акт авто-товарознавчого
дослідження від 18.04.2008 року №8-4 як
доказ розміру заявлених позовних
вимог, оскільки вони одержані з
порушенням порядку встановленого
законом і їх врахування призвело до
неправильного та незаконного рішення
по справі. Вказував на те, що суд, не
врахував вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, та
не з`ясував у позивача дійсний розмір
завданих йому збитків, внаслідок
відновлення автомобіля. Суд першої
інстанції безпідставно посилався на
те, що позивач є фізичною
особою-підприємцем, так як в судовому
засіданні 08.10.2013 року позивач ОСОБА_2 на
підставі ст. 184 ЦПК України був
допитаний в якості свідка і на питання
представника Відповідача пояснив, що
на момент ДТП 27.03.2008 року ще не був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності.

В судове засідання апеляційного суду
відповідач не з`явився. Про день і час
розгляду справи повідомлений належним
чином. На адресу суду надіслав
телеграму в якій повідомив, що до суду
ні він ні його представник не можуть
з`явитись, про те жодної поважної
причини неявки до суду в телеграмі не
зазначено, а тому колегія суддів
відхилила клопотання про відкладення
розгляду справи.

Позивач до суду також не з`явився, про
день і час розгляду справи
повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов`язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року о 16
годині 10 хвилин на Дніпровському
узвозі в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода між
автомобілем «Хонда Сівік», д/н НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_1, та
автомобілем «Мерседес», д/н НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_2

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 03.04.2008року відповідача
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказана ДТП сталася з вини водія
ОСОБА_1, який допустив порушення вимог
Правил дорожнього руху. Даний факт
знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні та був підтверджений
письмовими доказами.

В результаті ДТП був пошкоджений
автомобіль «Мерседес», що належав на
праві власності позивачу ОСОБА_2

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_1
була застрахована в Страховій компанії
"Оранта", що підтверджується
відповідним Полісом від 13.04.2007 року.

Після прийняття судом постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1, Страхова
компанія «Оранта» відшкодувала
позивачу ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 35000грн., відповідно до умов
Договору та діючого законодавства.

Виплата страхового відшкодування була
проведена Страховою компанією на
підставі Акту автотоварознавчого
дослідження № 8/4 від 18.04.2008року,
проведеного «ПП ОСОБА_4.»

Відповідно до даного Акту, розмір
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Мерседес, в
результаті ДТП складає 51804,97грн.

Після сплаченого Страховою компанією
страхового відшкодування в розмірі
35000грн., (в межах ліміту
відповідальності за страховим полісом)
залишилась невідшкодованою сума шкоди
в розмірі 16804,97грн. та витрати на
послуги експерта в сумі 600грн.

Також судом було встановлено, що
позивачу внаслідок пошкодження його
майна була завдана моральна шкода на
суму 1000 грн.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними,
висновок суду, про наявність підстав
для стягнення з відповідача
невідшкодованого страховою компанією
розміру майнової шкоди та часткового
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди ,
відповідають цим обставинам та вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не довів розмір завданих йому
збитків так як не надав докази на
підтвердження його дійсних витрат на
ремонт автомобіля, а також доводи про
не вірне застосування судом ст. 1192 ЦК
України, колегія суддів не приймає,
тому, що вказана норма судом
застосована правильно.

На підтвердження розміру завданої
майнової шкоди позивач надав суду
висновок спеціаліста на підставі
якого, йому було виплачене страхове
відшкодування, страховою компанією, в
якій відповідач застрахував свою
цивільну відповідальність. Вказаний
висновок відповідачем спростований не
був. Жодних доказів про те, що діями
відповідача позивачу була завдана
шкода в меншому розмірі ніж визначив
спеціаліст суду надано не було.
Посилання на те, що позивач, як власник
продав пошкоджений автомобіль, не
позбавляє його права отримати від
відповідача відшкодування завданої
йому майнової шкоди. Доводи
відповідача про те, що перед продажем
відповідач ремонтував свій автомобіль,
а тому повинен був надати квитанції про
вартість цього ремонту також не
свідчать про неправильне застосування
судом ст. 1192 ЦК України, так як позивач
способом захисту свого порушеного
права, обрав стягнення з відповідача
розміру робіт необхідних для
відновлення пошкодженої відповідачем
речі, який був оцінений спеціалістом.

Доводи апеляційної скарги з приводу
безпідставного задоволення судом
вимог про відшкодування моральної
шкоди також не приймаються, тому, що
позивачу внаслідок пошкодження його
майна були завдані моральні
страждання. Суд правильно встановив, що
позивач змушений був витрачати час для,
відновлення та продажу пошкодженого
відповідачем автомобіля, що він та його
сім`я були позбавлені транспортного
засобу, а тому суд правомірно на
підставі ст. 1167 ЦК України стягнув на
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Доводи відповідача про те, що позивач
не довів , що він на час ДТП був
приватним підприємцем, не впливають на
правильність висновків суду, щодо
розміру відшкодування моральної шкоди.
При цьому з рішення вбачається, що в
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача упущеної вигоди, внаслідок
пошкодження автомобіля суд відмовив і
позивач рішення в цій частині не
оскаржив.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення
для даної справи. Висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні. Доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Суд при винесенні рішення правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: