У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 25 січня 1997 року по 29
січня 2014 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
від якого сторони мають двох дітей, 1997
та ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу у 2002 році
подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1.
Крім того, за період шлюбу було набуто
грошові кошти, які зберігалися на
банківських рахунках на ім'я
відповідача. Дізнавшись, що позивач має
намір звернутися до суду, відповідач
зняв зазначені кошти з рахунків та
приховав їх. Посилаючись на зазначене,
просила суд, уточнивши позовні вимоги,
здійснити між сторонами поділ
квартири, набутої за час шлюбу з
відступом від принципу рівності часток
подружжя з урахуванням інтересів дітей
та визнати за позивачем право
власності на 79/100 частин спірної
квартири, а за відповідачем право
власності на 21/100 частину спірної
квартири.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та за ОСОБА_5 право
власності за кожним на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 17 липня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поділено квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_4 право
власності на 76/100 часток цієї квартири,
а за ОСОБА_5 - на 24/100 частки.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України,
який діяв на час купівлі спірної
квартири, та ч. 1 ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" судам
роз'яснено, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в
окремих випадках може відступити від
засад рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сімї, але і випадки
коли один із подружжя не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК України).

Задовольняючи позов частково та
визнаючи за кожним із сторін право
власності на Ѕ частку квартири, суд
першої інстанції виходив із
відсутності підстав для відступлення
від рівності часток у спільному майні
подружжя і збільшення частки позивача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд, встановивши обставини
справи та давши належну оцінку наявним
у справі доказам, обґрунтовано виходив
із того, що частка позивача у спільному
майні подружжя підлягає збільшенню,
оскільки відповідач на власний розсуд
проти волі іншого з подружжя
розпорядився депозитними вкладами на
суму 150 000 грн. Відповідач не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, зазначені кошти
вибули з його володіння поза його
волею.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладеного в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко