РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2, про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
житловий будинок та визнання права
власності на половину житлового
будинку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
час спільного проживання з ОСОБА_2
до 28 лютого 2006 р., вони побудували
житловий будинок в АДРЕСА_1. Після
розірвання шлюбу, ОСОБА_2 26 грудня 2007 р.
зареєстрував будинок на себе. Вона
зареєстрована у спірному помешканні,
однак проживати там не може, так-як
відповідач повторно одружився і вигнав
її разом з дітьми. Позивачка рахує, що в
силу ст. 70 СК має право на половину
будинку.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2013 року у задоволенні позову -
відмовлено за недоведеністю.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення Міжгірського районного суду,
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Апеляція мотивована невідповідність
висновків суду обставинам справи. Так,
на думку апелянта, суд безпідставно
дійшов висновку про те, що вона не брала
участь у будівництві будинку, не взявши
до уваги покази свідків, а також те що у
них з відповідачем народилось двоє
дітей.

В судовому засіданні апелянт
підтримала апеляційну скаргу і просила
задовольнити з підстав зазначених в
ній. Також ОСОБА_1 пояснила, що вона з
відповідачем жили однією сім'єю з 1999
році. На той час половина спірного
будинку вже була побудована, інша
половина будувалась за допомогою
братів та сестер ОСОБА_3. Вона також
брала участь в будівництві, так-як
помешкання будувалося для їх з
відповідачем сім'ї. В 2000 році будинок
був повністю збудований і вона з дітьми
в ньому проживала до розлучення. Після
розірвання шлюбу в грудня 2006 року,
відповідач вигнав її з дитиною, а в
лютому 2007 році зареєстрував будинок на
себе.

Заслухавши доповідача, апелянта, та
дослідивши подані документи та
матеріали справи судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки та відповідача
народилась донька ОСОБА_4 (а.с.11). 07
серпня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстровано шлюбу відділі
реєстрації актів громадянського стану
Міжгірського районного управління
юстиції (а.с.13). ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін
народилась донька ОСОБА_3 (а.с.12). 28
лютого 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано (а.с.14). 15 лютого 2007
року зареєстровано за відповідачем
право власності на нерухоме майно, а
саме житловий будинок в АДРЕСА_1. (а.с.4,5).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд виходив із того,
що позивач суду не подала, жодного
належного доказу про спільне
будівництво житлового будинку № 3 «Б»
за час проживання у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, а тому немає
підстав для задоволення позову.

Однак з таким висновком погодитися не
можна.

Правовідносини між сторонам
регулюються нормами цивільного та
сімейного законодавства України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно
набуте подружжям за час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно набуте в результаті спільної
праці та за спільні кошти членів сім'ї є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

З пояснення апелянта ОСОБА_1 слідує, що
будинок був побудований у шлюбі і вона
приймала участь в його будівництві.
Наведене підтверджено показами свідка
ОСОБА_2, дані останньою в суді першої
інстанції.

За таких обставин житловий будинок є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ст..68 СК України).

Статтею 70 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Про наявність будь-якої домовленості
сторони в поясненнях не вказували.

За таких обставин колегія суддів
приходь до переконання, що позивачка
має право на половину від побудованого
житлового будинку

Враховуючи наведене, свідоцтво про
право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 виданого на ім'я
ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

З врахуванням викладеного суд першої
інстанції неповно з'ясував обставин в
результаті чого зробив висновки які не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до ст.. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити .

Рішення Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2013 року - скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво № 63 від
15.02.2007 року про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 виданого на
ім'я ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді