Справа № 208/4995/12 Провадження №
22-ц/772/2918/2014Головуючий в суді першої
інстанції Попик Ю. П.Категорія 5
Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :
головуючого - судді Іванюка М.В,
суддів БереговогоО.Ю. та ПанасюкаО.С,
при секретарі РуденкоО.М, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Калинівського районного суду від 05
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та до Калинівської міської ради
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, визнання квартири
приватизованою лише ОСОБА_8 та визнання
квартири спадковим майном, яке
залишилося після смерті ОСОБА_8,
визнання за позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4
Віталієвичем права власності на
квартиру як на спадкове майно, --

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2012р. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (до шлюбу
ОСОБА_3) та її брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження звернулися в суд з даним
позовом. В ході розгляду справи в суді
першої інстанції позовні вимоги були
уточнені. Позивачі зазначили, що їх
батько ОСОБА_8. у 1994р. отримав квартиру
АДРЕСА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб,
а саме на себе, дружину ОСОБА_9 та на
позивачів, які на той час були
малолітніми. Усі вони зареєстровані і
проживали у вказаній квартирі з 17.08.1994р.

В 1998р. батько позивачів з вказаної
квартири виселився і став співмешкати
з відповідачкою ОСОБА_5 ( зараз ОСОБА_3) в
будинку своєї матері по АДРЕСА_2. При
цьому матір позивачів, яка залишилася
одна з двома дітьми, у літні часи була
вимушена ще й доглядати за їх хворою
бабусею, однак ні вона, ні її діти (тобто
позивачі) не виселялися з квартири і
мали ключі від неї. Потім шлюб між
ОСОБА_8. та ОСОБА_9. був розірваний.
Згодом рішенням Калинівського
районного суду від 20.02.2003р, ухваленим за
наслідками розгляду позову, з яким
звернувся батько, їх матір ОСОБА_9. була
визнана такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1. Однак
їх матір юридично не обізнана і не
надала належного значення наявності
такого рішення та продовжувала разом з
ними проживати у вказаній квартирі.

21 травня 2010р. батько позивачів - ОСОБА_8.
помер.

Позивачі в жовтні 2010р. звернулися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини (т.2 а.с.2). Після
цього їм стало відомо, що їх покійний
батько 05 січня 2001р. уклав повторний
шлюб з відповідачкою ОСОБА_5, а 31
березня 2003р. виконавчим комітетом
Калинівської міської ради на підставі
рішення органу приватизації було
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1, власниками якої у
рівних частках зазначені : їх покійний
батько ОСОБА_8, його друга дружина
ОСОБА_5, а також її діти - ОСОБА_6. та
ОСОБА_7.(зараз ОСОБА_7). Також
з'ясувалося, що батько ще 26.03.2002р.
незаконно (без відповідної згоди їх
матері) зареєстрував у цій квартирі
свою другу дружину ОСОБА_5 (раніше
ОСОБА_5), хоча на той час ні він, ні вона
там не проживали. Адже на той момент там
разом з позивачами проживала і була
зареєстрована їх матір ( вона була
знята з реєстрації лише після набрання
законної сили зазначеним вище рішенням
від 20.02.2003р).

Позивачі, вважаючи, що на момент
приватизації квартири були порушені їх
права, оскільки за ними мало
зберігатися право на квартиру та на
приватизацію, з врахуванням уточнень,
внесених до позовних вимог, просили
суд:

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_1 - від 31 березня 2003р, виданого
виконавчим комітетом Калинівської
міської ради в частині передачі
вказаної квартири у спільну часткову
власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/
4 частці кожній ;

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 в цілому
була приватизована лише їх батьком
ОСОБА_8 і є спадковим майном.

Визнати за позивачами право на частку у
власності на квартиру як на спадкове
майно - по 1 / 4 частині за кожним.

Рішенням Калинівського районного суду
від 05 вересня 2014 року у задоволенні
вказаного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
відмовлено.

ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у своїй апеляційній
скарзі просять дане рішення скасувати
і ухвалити нове, яким позов
задовольнити. Вважають, що відмовляючи
їм у задоволенні позову, суд першої
інстанції належним чином не взяв до
уваги доводи, наведені ними в
обгрунтування позовних вимог, не
з'ясував дійсні обставини справи,
порушив норми процесуального права та
не застосував норми матеріального
права, які мали бути застосовані.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3,
яка також представляє інтереси ОСОБА_4,
підтримала апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

ОСОБА_5, яка ще й представляє інших
відповідачів, а також адвокат ОСОБА_12.
просять відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
заявлених вимог і доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню.
Оскаржуване рішення має бути скасовано
з ухваленням у справі нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог з таких підстав :

Згідно ст.213ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи повністю ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. у задоволенні позову, суд
першої інстанції всупереч положенням
п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України належним чином
не з'ясував, чи мали місце обставини,
якими обгрунтовувалися заявлені
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються.

Так, відмовляючи у задоволенні вимог
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, суд виходив лише з того, що
позивачами не ставилося питання про
визнання недійсним рішення органу
приватизації, на підставі якого його
було видано.

Проте з такою підставою для відмови у
задоволенні позову погодитись не
можна. Адже встановлено, що згідно
ордера, виданого 20 липня 1994р.
виконавчим комітетом Калинівської
районної ради на підставі рішення
Калинівської міської ради №286 від 21
квітня 1994р, ОСОБА_8 надано на склад сім'ї
з чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_9,
донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4)
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
(загальна площа квартири - 49,6кв.м,
житлова площа - 28,7кв.м). Усі вказані
особи вселилися у дану квартиру, були
там зареєстровані і проживали з 1994р.

Згідно з рішенням Калинівського
районного суду від 20.02.2003р, ухваленим за
наслідками розгляду позову, з яким
звернувся квартиронаймач ОСОБА_8, матір
позивачів ОСОБА_9. визнана такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18). На підставі вказаного
рішення вона була знята з реєстрації в
березні 2003р (див.карточку прописки т.1
а.с. 234 оборот). Однак ще за рік до цього -
26 березня 2002р. у квартирі була
зареєстрована друга дружина
квартиронаймача - ОСОБА_5, що вбачається
з її карточки прописки (т.1 а.с.235).

Після вибуття з даного помешкання
попередньої дружини квартиронаймача,
його та її неповнолітні діти ОСОБА_3. і
ОСОБА_4. залишилися там
зареєстрованими, а також зареєстрована
друга його дружина - ОСОБА_5, що
вбачається з поквартирної картки (т.1
а.с.15). Незважаючи на це, ОСОБА_8. у заяві
про приватизацію квартири членами
своєї сім'ї, які проживають разом з ним
на умовах найму, зазначив ОСОБА_5. - свою
другу дружину, а також двох її дітей :
ОСОБА_6, 1992р. народження і ОСОБА_7 (зараз
ОСОБА_7), 1999р. народження. При цьому
неповнолітні діти квартиронаймача від
попереднього шлюбу - ОСОБА_3. і ОСОБА_4,
які на той момент були зареєстровані у
цій квартирі, з якихось причин не були
зазначені у заяві як члени сім'ї ОСОБА_8,
які проживають з ним (т.1 а.с.19). Більше
того, згідно довідки №516 від 18.12.2002р,
підписаної директором Дослідного
господарства «Артеміда» Інституту
цукрових буряків Української академії
аграрних наук Бондарчуком, на момент її
видачі у квартирі АДРЕСА_1 проживали і
входили до складу сім'ї ОСОБА_8 : ОСОБА_5.
- його друга дружина, а також двоє її
дітей : ОСОБА_6, 1992р. народження і ОСОБА_7,
1999р. народження (т.1 а.с.21). При цьому слід
звернути увагу, що вказана довідка
видана у той час, коли у даній квартирі
були зареєстровані неповнолітні
ОСОБА_3. та ОСОБА_4, а також
зареєстрована попередня дружина
квартиронаймача - ОСОБА_8 (ще не
існувало рішення про визнання її такою,
що втратила право на житло). Тобто, при
видачі вказаної довідки порушено п.5
Положення про порядок передачі квартир
у власність громадян, затверджений
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992р. №56 із змінами та
доповненнями, внесеними наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05
серпня 1994р. № 72, згідно з яким до членів
сім'ї наймача включаються лише
громадяни, які постійно мешкають у
квартирі разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло. Також
порушено п.п.18, 20, 21 вказаного Положення,
яке було чинним на час приватизації
квартири, оскільки у довідці мали
вказуватися члени сім'ї наймача, які
прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло.

Орган приватизації, не перевіривши
достовірність вказаної довідки та
заяви про приватизацію, виніс рішення
№104 від 26.03.2003р, на підставі чого
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру було видано на ім'я
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6. та ОСОБА_7. -
кожному по 1 / 4 частині. А неповнолітні
ОСОБА_4. і ОСОБА_3, за якими згідно
положень ст.ст.64,65 ЖК України мали
зберігатися права членів сім'ї наймача,
до числа співвласників квартири не
увійшли всупереч правилам п.2 ст.8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду, тобто їх
права були грубо порушені.

В суд апеляційної інстанції
надійшли відповіді від Калинівської
міської ради та від Дослідного
господарства «Артеміда» Інституту
цукрових буряків Української академії
аграрних наук (м.Калинівка), згідно з
якими документи стосовно приватизації
квартири АДРЕСА_1 не збереглися. Також
відсутні документи, з яких вбачалося б,
коли і з яких підстав з особового
рахунку були виключені неповнолітні
ОСОБА_3. і ОСОБА_4. При цьому
відповідачами не доведено, що на момент
приватизації квартири позивачі згідно
з тим чи іншим судовим рішенням
втратили право користування житлом.
Адже згідно з наявного у справі
рішенням Калинівського районного суду
від 20.02.2003р. такою була визнана лише
матір позивачів, а після її зняття з
реєстрації вони з реєстрації знятими
не були і за ними зберігалося право на
житло, про що вище вже зазначалося.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції не врахував
зазначених вище обставин, посилаючись
при відмові у задоволенні позову на те,
що позивачі у зменшених позовних
вимогах вже не ставили питання про
визнання незаконним рішення органу
приватизації. Адже самою видачею
свідоцтва про право власності на
квартиру, згідно з яким до числа
співвласників не були включені
неповнолітні особи, за якими
зберігалося право на житло, було
порушено їх законні права та норми
чинного законодавства.

Встановлено, що після досягнення
повноліття і після смерті батька
позивачі дізналися про порушення своїх
прав при їх зверненні до нотаріальної
контори в жовтні 2010р, а тому загальний
трирічний строк позовної давності ними
не пропущено.

Як вбачається з вказаного свідоцтва
про право власності на квартиру, до
числа співвласників входять ОСОБА_8
(помер у 2010р), ОСОБА_5, ОСОБА_6. та ОСОБА_7.
і кожному з них визначено 1 / 4 частку у
власності. З врахуванням того, що до
числа співвласників мали б увійти
позивачі, то розмір часток
співвласників квартири повинен бути
іншим.

ОСОБА_3. і ОСОБА_4. у своєму позові
ставлять питання про визнання
незаконним свідоцтва про право
власності лише в частині визначення
розміру часток стосовно ОСОБА_5, ОСОБА_6.
та ОСОБА_7. При цьому вони не вимагають
визнання незаконним свідоцтва про
право власності на квартиру стосовно
їх батька ОСОБА_8, який помер. Тому
частка у власності на квартиру, що
рахується за померлим, повинна
залишатися незмінною і має перейти до
його спадкоємців. Інші 3 / 4 частини
квартири можуть бути приватизовані
позивачами та іншими особами, які мали
на це право.

У зв'язку з цим підлягає задоволенню
позовна вимога про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 -
від 31 березня 2003р, виданого виконавчим
комітетом Калинівської міської ради в
частині передачі вказаної квартири у
спільну часткову власність ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/ 4 частці кожній.

Разом з тим вимоги позивачів про
визнання усієї квартири АДРЕСА_1 такою,
що в цілому була приватизована лише їх
батьком ОСОБА_8 і що вона вся є
спадковим майном, суперечать
обставинам справи і не грунтуються на
чинному законодавстві. Тому в
задоволенні вказаних вимог, а також
вимог про визнання за позивачами права
на квартиру як на спадкове майно, має
бути відмовлено. При цьому слід
виходити з того, що для вирішення таких
питань необхідним є попереднє
звернення до нотаріальної контори, яка
б відмовила їм згідно з чинним
законодавством у вчиненні
нотаріальної дії. З цих підстав
апеляційна скарга, а також уточнений
позов підлягають лише частковому
задоволенню.

Згідно ст.309 ЦПК України зазначене дає
апеляційному суду підстави для
скасування оскаржуваного рішення і
ухвалення у справі нового рішення.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 305ч.2, 307ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317,
209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду
від 05 вересня 2014р. у даній справі
скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_1 - від 31 березня 2003р, виданого
виконавчим комітетом Калинівської
міської ради в частині передачі
вказаної квартири у спільну часткову
власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/
4 частці кожній.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної силит з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ простягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: