Справа № 265/3955/14-ц
Провадження № 2/265/1917/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі - Мальській Г.Ю,
Сагіровій Ю.В.

за участю представників - Плотнікової
К.О., Бузівської Н.Н. ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому в
залі суду справу за позовом ОСОБА_5 до
Публічного Акціонерного Товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення індексації заробітної
плати, середнього заробітку за весь час
затримки та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом до ПАТ «МК»Азовсталь» про
стягнення індексації заробітної плати,
компенсації у зв'язку з порушенням
строків виплати заробітної плати,
середнього заробітку за весь час
затримки та моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона в період з 1 березня
2003 року по 31 грудня 2014 року перебувала у
трудових відносинах з відповідачем.
Під час її роботи на підприємстві, при
виплаті заробітної плати не
проводилася індексація передбачена
діючим законодавством, внаслідок чого
порушені її права на оплату праці, які
мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства провести та
виплатити їй індексацію заробітної
плати. Просила стягнути з ПАТ
«МК»Азовсталь» індексацію за період
роботи з березня 2003 року по 31 грудня 2004
року в сумі 65,03 гривні, середній
заробіток за весь час затримки виплати
заробітної плати в сумі 230 527,39 гривень,
та моральну шкоду в сумі 1000 гривень, а
також судові витрати.

В судове засідання позивачка ОСОБА_5 не
з'явилася, надала суду заяву с
проханням розглядати справу у її
відсутність за присутністю
представника.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_4,
в судове засідання не з'явилася, надала
суду заяву с проханням розглядати
справу у її відсутність. На задоволенні
позовних вимог наполягала.

Представники відповідача ПАТ "МК
Азовсталь» - Плотнікова К.О. та
Бузівська Н.Н. діючі на підставі
довіреності до судового засідання не
з'явилися, надали суду заяву с
проханням розглядати справу у їх
відсутність, з урахуванням письмових
заперечень. Згідно письмових
заперечень, позовні вимоги не визнає в
повному обсязі. На виконання вимог
суду вони провели розрахунок суми
індексації заробітної плати без
врахування регулярного підвищення
розміру заробітної плати позивача,
однак вважають, що такий розрахунок не
може застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки, згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв
механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (з
врахуванням прогнозованого рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2003-2007 роках не підлягала обов'язкової
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації в
розмірі 101 %, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем в сторону збільшення.
Зазначили, що комбінатом не було
допущено порушення трудових прав
позивача при звільненні в частині
проведення повного розрахунку, а тому
відсутні підстави для стягнення
компенсації. Надали суду письмові
заперечення, в яких просить суд
звернути увагу на той факт, що сума не
сплаченої індексації за період з 1
березня 2003 року по 31 грудня 2004 року в
розмірі 65,03 гривні, які було сплачено
випереджаючим шляхом. На підставі
викладеного, просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 1
березня 2003 року по 31 грудня 2004 року
працювала в ПАТ «МК»Азовсталь». За цей
період їй нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.ст.1, 33 Закону України
"Про оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про
оплату праці" в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством. Індексація заробітної
плати здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (в редакції від 1
січня 2003 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення - це встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів й
послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» об'єктом індексації
грошових доходів населення є оплата
праці (грошове забезпечення) як
грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Ст. 2 Закону України «Про оплату праці»
визначено, що додаткова заробітна
плата це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці, яка включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі
статистики заробітної плати»,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року № 5.

Таким чином, суми індексації
заробітної плати та компенсація втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати є складовими частинами
заробітної плати (додатковою
заробітною платою).

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України
передбачено, що в разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 зазначено
, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів
про працю України слід розуміти так, що
у разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, саме як складових
належної працівнику заробітної плати,
без обмеження будь-яким строком
незалежно від того, чи були такі суми
нараховані роботодавцем.

Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101%.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», в разі якщо грошові доходи
населення підвищено з урахуванням
прогнозного рівня інфляції
випереджаючим шляхом, при визначенні
обсягу підвищення грошових доходів у
зв'язку із індексацією враховується
рівень такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Визначення правил обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації та сум індексації грошових
доходів населення, що поширюється на
підприємства, установи та організації
незалежно від форми власності і
господарювання, а також на фізичних
осіб, що використовують працю найманих
працівників, закріплено у «Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року № 1078.

Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року № 1078, обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком
починаючи з 6 березня 2003 року (дати
опублікування Закону України від 6
лютого 2003 року «Про внесення змін до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»).

З наданого представниками відповідача
розрахунку індексації заробітної
плати ОСОБА_5 вбачається, що за період
з березня 2003 року по 31 грудня 2004 року
сума нарахованої індексації становить
65,03 гривні.

Суд не приймає посилання відповідача
на те, що ним в період з березня 2003 року
по 31 грудня 2004 року проводилось
підвищення позивачу заробітної плати
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозованого рівня інфляції за
наступних обставин..

Частина 5 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» набрала чинності 31 березня
2005 року на підставі Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та
деяких інших законодавчих актів
України».

При цьому зміни до «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року № 1078, в частині можливості
нараховувати заробітну плату
випереджаючим шляхом, враховуючи
прогнозований рівень інфляції, були
внесені на підставі Постанови Кабінету
Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про
внесення змін до Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», що набрала чинності 25
травня 2006 року, та за якою було «Порядок
проведення індексації грошових
доходів населення» доповнено абзацами
4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок
підвищення грошових доходів населення
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозного рівня інфляції.

Таким чином механізм реалізації
положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» було введено у дію лише з 25
травня 2006 року та заборгованість з
індексації заробітної плати за період
з березня 2003 року по грудень 2004 року в
розмірі 65,03 гривень утворилась у
відповідача, що підтверджується
наданим представниками «МК Азовсталь»
розрахунком.

Зазначене свідчить про наявність факту
порушення трудового законодавства в
частині невиплати позивачу індексації
заробітної плати за цей період.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати входять до
структури заробітної плати, з якої
проводяться відрахування податків та
обов'язкових платежів, які не зазначені
у наданому представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед ОСОБА_5 при її
звільненні, і до часу розгляду справи,
то строки звернення до суду позивачем
пропущено не було. Визначаючи розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов
Верховного Суду України від 24 жовтня
2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні тоб то з 1 серпня 2009 року
по 20 червня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином суд не виходить за межі
заявлених вимог в частині стягнення
середнього заробітку з моменту
звільнення по день звернення до суду а
саме до 20 червня 2014 року, а тому
затримка в остаточному розрахунку з
позивачем, складає 2370 днів.

Відповідно до п.2 розділу 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
середня заробітна плата і
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Згідно п.8 розділу 4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Згідно довідки ПАТ «МК»Азовсталь» №
2563 від 3 листопада 2014 року,
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_5 складає 2174,08 гривень, а
середньоденна заробітна плата складає
101,12 гривень.

101,12 х 2370 = 239 654,40 гривень - середній
заробіток за 2370 днів затримки
розрахунку ( по 20 червня 2014 року).

Таким чином, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні , а
саме за період з 1 січня 2004 року по 20
червня 2014 року складає 239 654,40 гривень.

Разом з тим, суд, враховуючи розмір
спірної суми, на яку мала право
позивачка, а саме 65,03 гривень, частку,
яку вона становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком , тривалість не
звернення позивачуи до відповідача за
отриманням вказаної суми, що фактично
визначило суму середнього заробітку,
розрахованого за час затримки у
значному розмірі , визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку у розмірі 1000 гривень.

Також однією з позовни вимог позивача
ОСОБА_5 є стягнення моральної шкоди в
сумі 1000 гривень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення,
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25 травня 2001 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань фізичних, душевних,
психічних) та з урахування інших
обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок не виплати відповідачем
позивачу частини заробітної плати,
останній була спричинена моральна
шкода, між тим, розмір визначений
позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
тривалу невиплату заробітної плати та
зусиль, вжитих для відновлення
трудових прав, приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
500 гривень.

Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до
витрат пов'язаних з розглядом справи
належать витрати на правову допомогу.

Згідно договору про надання правової
допомоги укладеного між ОСОБА_5 та
адвокатом ОСОБА_4 від 8 січня 2014 року,
та квитанції до прибуткового ордеру №
3 від 18 черовня 2014 року вартість надання
правової допомоги, становить 250,00
гривень, тому суд, пришов висновку, про
можливість стягненню з відповідача
ПАТ МК «Азовсталь» витрат на правову
допомогу в розмірі 250 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 гривні, від сплати якого за законом
позивача звільнено.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 115 -
117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208,
212-215 , 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного
Акціонерного Товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення індексації заробітної
плати, середнього заробітку за весь час
затримки та моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь», зареєстрованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського, 1 на
користь ОСОБА_5, проживаючої в АДРЕСА_1,
індексацію заробітної плати за період
з 1 березня 2003 року по 31 грудня 2004 року в
розмірі 65,03 гривні, середній заробіток
в розрізі 1000 гривень, моральну шкоду в
сумі 500 гривень, витрати на юридичну
допомогу в сумі 250 гривень, а всього 1815,00
гривень.

Стягнути з Публічного Акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь», зареєстрованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського, 1 на
користь держави судовий збір в сумі
243,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя __________________________ Шиян В.В.