Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Малиновського районного суду м.
Одеси від 17 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 05 вересня 2011 року з
вини ОСОБА_4 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої належний позивачу на
праві власності автомобіль «Мазда»,
державний номерний знак НОМЕР_1, зазнав
механічних пошкоджень. Акціонерне
товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» (далі - АТ
«Українська пожежно-страхова
компанія»), в якій застраховано
відповідальність відповідача ОСОБА_4,
частково відшкодувала позивачу
майнову шкоду у сумі 3 929 грн 20 коп.
Проте вартість відновлювального
ремонту автомобіля складає 11 438 грн 38
коп., які позивач сплатив за рахунком
від 01 грудня 2011 року № К-01/12-11, що
підтверджується актом
приймання-передачі від 01 грудня 2011
року. Посилаючись на те, що діями
відповідача ОСОБА_4 йому завдано
моральної та майнової шкоди, ОСОБА_3
просив стягнути з ОСОБА_4 на свою
користь суму франшизи у розмірі 250 грн
та на відшкодування моральної шкоди 11
438 грн 38 коп. Крім того, просив стягнути
з АТ «Українська пожежно-страхова
компанія» на його користь різницю
майнової шкоди між страховим
відшкодуванням та вартістю реального
відновлювального ремонту автомобіля у
розмірі 7 259 грн 18 коп., а також судові
витрати.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 17 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
19 березня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 250
грн в якості суми франшизи, 1 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди та
судовий збір у сумі 229 грн 40 коп.

У іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач в особі
свого представника просить скасувати
рішення суду першої інстанції у
частині відмови в задоволенні позовних
вимог, скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 15 вересня 2011 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки
«Мазда», державний номерний знак
НОМЕР_2, не витримав безпечної
дистанції та допустив зіткнення з
автомобілем марки «Ніссан», державний
номерний знак НОМЕР_3, який від
зіткнення відкинуло на автомобіль
«Мазда», державний номерний знак
НОМЕР_1, який на праві власності
належить позивачу та який стояв
спереду.

Вина ОСОБА_4 підтверджується
постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 03 жовтня 2011 року,
відповідно до якої він був визнаний
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Із метою встановлення розміру шкоди,
яка була завдана позивачу у зв'язку з
пошкодженням автомобіля, 26 вересня 2011
року проведено огляд автомобіля та 28
вересня 2011 року складено висновок № 492
експертно-автотоварознавчого
дослідження про вартість майнової
шкоди, яка згідно з цим висновком
становить 5 224 грн.

АТ «Українська пожежно-страхова
компанія» здійснило виплату
позивачеві страхового відшкодування в
розмірі 3 929 грн 20 коп.

Відшкодовуючи вказану шкоду, страхова
компанія утримала 20 процентів податку
на додану вартість у зв'язку з тим, що до
страхової компанії не були надані
документи про те, що позивач провів
ремонт автомобіля в організації, яка є
платником податку на додану вартість.

Звертаючись до суду з цим позовом,
позивач посилався на те, що на
проведення ремонтно-відновлюваних
робіт автомобіля він витратив
11 438 грн 38 коп., що підтверджується
актом приймання-передачі виконаних
робіт з ремонту автомобіля, ремонтною
калькуляцією, рахунком від 01 грудня 2011
року.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивач не звертався до
страхової компанії з вимогами про
сплату повної вартості
відновлювального ремонту автомобіля,
яка зазначена в експертизі, з доказами
про те, що ремонт виконано платником
податку на додану вартість.

Оцінивши наявні у справі докази та
враховуючи вимоги ст. ст. 29, 34.1, 34.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», суди обох
інстанцій дійшли висновку, що
страховою компанією у встановленому
законом порядку проведено
автотоварознавче дослідження
пошкодженого автомобіля позивача,
визначено суму збитків та виплачено
страхове відшкодування позивачу.

Враховуючи розбіжність у розмірах
визначених обома експертизами сум,
позивач не заявляв клопотання про
проведення автотехнічної експертизи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судові рішення
судів першої й апеляційної інстанцій є
законними й обґрунтованими, ухвалені
на підставі наявних у справі доказів та
встановлених фактичних обставин
справи.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суди правильно
визначилися з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідили наявні у справі докази,
надали їм належну оцінку, в результаті
чого ухвалили законні й обґрунтовані
судові рішення, які відповідають
вимогам ст. ст. 213-214, 315 ЦПК України,
підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 17 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 19 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак