АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________
Справа № 641/1237/13.
Головуючий І інст.: - Боговський Д.Є.
Провадження №22-ц/790/6806/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року. Судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 27 серпня 2014 року по справі
за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова, ОСОБА_6 - про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ
«Приват Банк», ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
Харківської філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ФОП ОСОБА_8 - про визнання недійсним
кредитного договору,

в с т
а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначало, що 20 жовтня 2006 року ПАТ КБ
«Приват Банк» та ОСОБА_6 уклали
кредитний договір №DNH4KS65381158, за умовами
якого банк надав ОСОБА_6 споживчий
кредит в розмірі 9 344 грн. 64 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитним
договором із кінцевим терміном
повернення кредиту 20 квітня 2010 року

Відповідно до умов кредитного
договору ОСОБА_6 зобов'язався вносити
щомісячні платежі на погашення
заборгованості за тілом кредиту,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт).

На забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором 22
березня 2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» та
ТОВ «Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова уклали договір поруки, за
умовами якого останнє поручилося перед
ПАТ КБ «Приват Банк» відповідати
солідарно за виконання ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним договором
№DNH4KS65381158 від 20 жовтня 2006 року в розмірі
200 грн.

Позичальник ОСОБА_6 не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором та
станом на 15 січня 2013 року має
заборгованість за кредитом в розмірі 89
067 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 9147 грн. 01 коп.; заборгованість
по відсоткам за користування кредитом -
31 760 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 43 442 грн. 43 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 4 217 грн. 51 коп.

Добровільно погасити виниклу
заборгованість ОСОБА_6 та його
поручитель не бажають, що спонукає банк
звернутися з позовом в суд.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 526, 527, 530, 554, 610 ЦК України, ПАТ КБ
«Приват Банк» просило суд стягнути з
ОСОБА_6 на його користь заборгованість
за кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 88 867 грн. 67 коп.

Стягнути солідарно з ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
Харківської філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова та
ОСОБА_6 на його користь заборгованість
за кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 200 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на його користь
понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що кредит
в розмірі 9 344 грн. 64 коп. він від ПАТ КБ
«Приват Банк» не отримував.

У вересні 2013 року ОСОБА_6 в особі свого
представника ОСОБА_7 звернувся в суд з
зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват
Банк», ТОВ «Українське фінансове
агентство «Верус» в особі Харківської
філії ТОВ «Українське фінансове
агентство «Верус» у Комінтернівському
районі м. Харкова, ФОП ОСОБА_8 про
визнання недійсним кредитного
договору.

В обґрунтування зустрічного позову
посилався на те, що при укладанні
кредитного договору не дотримана
письмова форма правочину, кредитний
договір між ним та ПАТ КБ «Приват Банк»
не укладався, у спірному договорі
недотримані вимоги щодо сторін
правочину, не дотримані вимоги Закону
України «Про захист прав споживачів»,
договір укладений внаслідок обману зі
сторони співробітників кредитного
центру, які запевнили його, що заява
позичальника №DNH4KS65381158 від 20 жовтня 2006
року є лише попередньою заявою на
отримання кредиту.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 215, 230, 236, 524, 548, 638, 640, 642, 644, 1054, 1055 ЦК
України, ОСОБА_6 просив суд визнати
недійсним кредитний договір №DNH4KS65381158
від 20 жовтня 2006 року як такий, що
укладений внаслідок обману.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк»
зустрічний позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.

Представник ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
Харківської філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ФОП ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явилися.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 серпня
2014 року позов задавлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 47 439 грн. 09 коп.

Стягнуто солідарно з ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 200 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» судовий збір у сумі 476
грн. 39 коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк»
47 439 грн. 09 коп., та постановити нове
рішення, яким у задоволенні позову ПАТ
КБ «Приват Банк» відмовити повністю.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково первісний
позов ПАТ КБ «Приват Банк», суд виходив
з того, що позивальник та його
поручитель не виконують умови
кредитного договору та договору
поруки, у зв'язку з чим позивач набув
право на стягнення з них
заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6, суд виходи з
його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що
20 жовтня 2006 року ПАТ КБ «Приват Банк»
та ОСОБА_6 уклали кредитний договір
№DNH4KS65381158, за умовами якого банк надав
ОСОБА_6 споживчий кредит в розмірі 9 344
грн. 64 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 2,09 % у
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитним договором із кінцевим
терміном повернення кредиту 20 квітня
2010 року.

Згідно з умовами укладеного між
сторонами кредитного договору він
складався із заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт).

Свою згоду з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт) позичальник
ОСОБА_9 висловив у своїй заяві від 20
жовтня 2006 року, яку власноручно
підписав (а. с.5, 125).

За умовами договору погашення
кредиту здійснюється в наступному
порядку: щомісяця в період сплати, за
який приймається період з 21 по 28 число
кожного місяця позичальник повинен
надати банку грошові кошти (щомісячний
платіж) у сумі 338 грн. 20 коп. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інших витрат згідно Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3, 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт) при
порушенні позичальником будь-яких
зобов'язань, передбачених заявою та п.
3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожний
день прострочки платежу. При порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більше ніж на 30
днів, позивальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5
% від суми заборгованості. Терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (а. с. 6-9, 58).

На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 22
березня 2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» та
ТОВ «Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова уклали договір поруки, за
умовами якого останнє поручилося
перед ПАТ КБ «Приват Банк» відповідати
солідарно за виконання ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним договором
№DNH4KS65381158 від 20 жовтня 2006 року в
розмірі 200 грн. (а. с. 10-11).

ПАТ КБ «Приват Банк» виконало умови
кредитного договору та 20 жовтня 2010 року
перерахувало за дорученням ОСОБА_6
кредитні кошти у сумі 7 536 грн. на
поточний рахунок підприємства
торгівельно-сервісної мережі ЧП
ОСОБА_8, а також комісію компанії за
розрахункове-касове обслуговування у
сумі 1808 грн. 64 коп., зазначену в п. 2.2
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам (а. с. 65).

20 жовтня 2006 року продавець ЧП
ОСОБА_8 в особі ОСОБА_10 з одного боку та
покупець ОСОБА_6 з іншого боку, склали
акт прийому передачі товару №DNH4KS65381158,
відповідно до якого продавцем
передано, а покупцем прийнято душову
кабіну виробництва Чехія вартістю 6 000
грн., компакт (унітаз) виробництва
Чехія вартістю 2 100 грн., плитку площею 8
кв. м. виробництва Чехія вартістю 416
грн. (а. с. 12).

Позичальник ОСОБА_6 не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором та
згідно розрахунку ПАТ КБ «Приват Банк»
станом на 15 січня 2013 року має
заборгованість за кредитом в розмірі 89
067 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 9147 грн. 01 коп.; заборгованість
по відсоткам за користування кредитом -
31760 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 43 442 грн. 43 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 4 217 грн. 51 коп.( а.
с. 4).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з
урахуванням положень ст. 3 ЦК України
щодо загальних засад цивільного
законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав, дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Встановивши, що розмір неустойки
значно перевищує розмір основного
боргу, суд першої інстанції
обґрунтовано зменшив розмір пені з 43 442
грн. 43 коп. до 6 926 грн. 16 коп., та
правомірно стягнув з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 47 439 грн. 09 коп.,
а також солідарно стягнув з ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Харківської філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором №DNH4KS65381158 від 20
жовтня 2006 року в розмірі 200 грн., та в
рівних частинах судові витрати.

ПАТ КБ «Приват Банк» погодилося з
рішенням суду першої інстанції в цій
частині та в апеляційному порядку його
не оскаржило.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
20 жовтня 2006 року при укладанні
кредитного договору №DNH4KS6538115
позикодавець ПАТ КБ «Приват Банк»
навмисно ввело позичальника ОСОБА_6 в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення та впливають на вчинення
правочину.

Не надані такі докази позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_6 та його
представниками і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання кредитного
договору №DNH4KS6538115, укладеного 20 жовтня
2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_6 недійсним.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
при укладенні кредитного договору ПАТ
КБ «Приват Банк» та ОСОБА_6 не досягли
усіх істотних умов договору, не можуть
бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору,
укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_6, він складався із заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт).

Свою згоду з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт) позичальник
ОСОБА_9 висловив у своїй заяві від 20
жовтня 2006 року, яку власноручно
підписав.

Наведене свідчить, що ПАТ КБ
«Приват Банк» та ОСОБА_6 уклали
кредитний договір у письмовій формі та
досягли усіх істотних умов договору.

Не можуть бути прийняті до уваги
колегіє суддів і доводи апеляційної
скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
те, що відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитору забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (Розстрочка)
(Стандарт) передбачено, що терміни
позовної давності до вимог про
стягнення кредиту, відсотків за
користування ним, пені, штрафу
сторонами встановлені тривалістю в 5
років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259
ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що
кредит ОСОБА_9 надано ПАТ КБ «Приват
Банк» на строк з 20 жовтня 2006 року до 20
квітня 2010 року.

З позовом в суд до ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
Харківської філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_9 позивач звернувся 12 лютого 2013
року, тобто в межах 5 років.

Наведе свідчить про дотримання
банком строків позовної давності при
зверненні з позовом в суд за захистом
свого порушеного права.

Аналогічна правова позиція
викладала у постанові Верховного Суду
України від 24 вересня 2014 року у справі
№6-144цс14.

Інші доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: