Справа № 159/5764/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Бондар В.М. Провадження №
22-ц/773/101/14 Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчук М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю: представників позивача -
ОСОБА_1. ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нерухоме майно, за
апеляційною скаргою позивача на
рішення Ковельського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь в справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції свої висновки
обґрунтовував тим, що передбачені ст. 233
ЦК України підстави для визнання
недійсним укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення магазину від
05.01.2011 року відсутні, оскільки даний
правочин не було вчинено під впливом
тяжкої обставини чи на вкрай
невигідних для позивача умовах.

Висновки суду відповідають
встановленим в справі обставинам та
нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу ОСОБА_4 на праві власності
належала частина нежитлового
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
площею 208,4 кв. м. по АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 18.03.2005 року та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 11.04.2005 року (а.с.6, 7).

05 січня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
вказаного об'єкту нерухомості (а.с.4, 5).

Відповідно до п. 3.1. даного договору
купівлю-продаж нежитлового приміщення
зазначено за 140 670 грн., які покупець
передав, а продавець прийняв готівкою
до підписання договору.

Як вбачається із нотаріально
посвідчених заяв сторін договору,
жодна претензій щодо розрахунку за
договір не має і не матиме їх в
подальшому (а.с.102).

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені першою-третьою, п'ятою
та шостою 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено,
що правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Судом також встановлено, що на час
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 хворіла на
важку хворобу - розсіяний склероз, і їй
з 2008 року була встановлена 2 група
інвалідності (а.с.8). 08.06.2011 року позивачу
була встановлена 1 група інвалідності,
що підтверджується копією довідки
Ковельської міжміської МСЕК (а.с.10).

З висновку про вартість майна, наданого
підприємцем ОСОБА_6 вбачається, що
станом на 08.12.2010 року вартість
нежитлового приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 208,4 кв. м. по
АДРЕСА_1 становила 140 670 грн. (а.с.104).

Звертаючись до суду з вказаним позовом
ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим,
що договір купівлі-продажу від 05 січня
2011 року нею було укладено під впливом
тяжкої обставини - тяжкої хвороби
розсіяний склероз та на вкрай
невигідних умовах, а саме вартість
проданого майна є значно більшою від
тієї, що зазначена у згаданому висновку
та становить 650 521 грн.

Наведені обставини на спростування
висновків місцевого суду, викладених в
рішенні, позивачем також зазначені і в
апеляційній скарзі.

Однак, зазначена позивачем така
підстава, як тяжка хвороба - розсіяний
склероз, в даному випадку не є тяжкою
обставиною, яка б істотно впливала на
її здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, і не може
бути підставою для визнання
оспорюваного договору купівлі-продажу
від 05.01.2011 року недійсним, оскільки, як
зазначає сама позивачка гроші їй були
потрібні не на лікування, а на
погашення отриманого нею кредиту.

Крім того, безпідставними є покликання
позивача на вартість майна за згаданим
договором купівлі-продажу від 05.01.2011
року в сумі 650 521 грн. відповідно до
висновку вартості майна від 26.07.2007 року,
долученого позивачем до апеляційної
скарги, як підставу укладення
оспорюваного правочину на вкрай
невигідних умовах, оскільки вказаний
висновок до суду першої інстанції
позивачем не надавався і не оцінювався
судом як доказ відповідно до ст. 212 ЦПК
України. До того вказана оцінка
згаданого нерухомого майна зроблена не
на час укладення оспорюваного
договору, а станом на липень 2007 року,
яка до моменту вчинення цього
правочину (05 січня 2011 року) могла
змінитись в бік зниження внаслідок
падіння цін на нерухомість в період
фінансово-економічної кризи 2008-2009
років, що є загальновідомим фактом,
який не потребує доказування (ст. 61 ч. 2
ЦПК України). Окрім цього,
розглядуваний висновок не є висновком
експерта, а тому не має переваги над
іншим висновком про вартість спірного
нерухомого майна станом на день
укладення згаданого договору
купівлі-продажу, який був предметом
дослідження судом першої інстанції.

Отже, місцевий суд дійшов правильного
висновку, що наведені позивачем
обставини не можуть бути відповідно до
ст. 233 ЦК України підставами для
визнання договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення магазину від
05.01.2011 року недійсним, у зв'язку з чим
підставно відмовив у позові ОСОБА_4

Доводи апелянта про те, що вона не
отримала всіх грошей від відповідачки
спростовуються пунктом 3.1 оспорюваного
договору, в якому зазначено що
Продавець, тобто позивачка, отримала
від покупця (відповідачки у справі) 140 670
грн. до підписання цього договору.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: