Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова
в складі головуючого судді Штих Т.В.,
секретаря Кондратюк І.В., розглянувши
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення
частки в спільній власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення частки в
спільній власності.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на ті факти, що йому як і
відповідачам у справі належить
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про права власності та договору
дарування. Позивач має намір
розпорядитися своїми частками даної
квартири, проте відповідачі чинять
йому перепони та не бажають в
позасудовому порядку вирішити дане
питання. Позивач просить виділити йому
долі в спільній власності.

В судове засідання сторони з'явились.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог, просив суд їх
задовольнити. Відповідачі категорично
заперечували проти позовних вимог,
вважали їх не обґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню, просили
відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 при
ухваленні рішення покладалась на
розсуд суду.

Вислухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності від 27 червня 1994 року
реєстраційний номер 1-94-14 виданого
Харківським міським центом
приватизації державного житлового
фонду належала ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На підставі договору
дарування частини квартири від 19
липня 2005 року, внесеному в реєстрі № 2684
ОСОБА_6 подарувала належну їй 15 частину
вказаної вище квартири позивачеві у
справі. Вказаний договір не оскаржено.

В судовому засіданні позивач довів, а
сторона відповідачів не спростувала ті
обставини, що відповідачі
відмовляються вчиняти дій щодо
виділення частки позивача в спірній
квартирі в позасудовому порядку.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності, згідно з якими
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень, а
суд розглядає справу в межах заявлених
вимог і вирішує справу на підставі
наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в
змагальній формі ініціативи та
активності осіб, які беруть участь у
справі.

Принцип змагальності забезпечує
повноту дослідження обставин даної
справи. Сторони зобов'язані визначити
коло фактів, на які вони посилаються,я к
на підставу своїх вимог та заперечень,
і довести обставини, якими вони
обґрунтовують ці вимоги й заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані,на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко-і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь - які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власнику належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Основний Закон України (254к/96-ВР)
встановлює, що права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави,
головним обов'язком якої є їх
утвердження і забезпечення (частина 2
статті 3).

Конституційний Суд України в пункті 1
Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп у
справі за конституційним зверненням
громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9 та інших
громадян щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України
(справа за зверненнями жителів міста
Жовті Води) вирішив, що частину першу
статті 55 Конституції України треба
розуміти так, що кожному гарантується
захист прав і свобод у судовому
порядку. Суд не може відмовити у
правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод (пункт 1).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" №1952-ІV
від 01.07.2004р. обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права на
нерухоме майно, що знаходиться на
території України, фізичних та
юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а відповідно до ч.2 ст.
16 ЦК України одним із способів захисту
цивільного права є його визнання.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно відповідно до п. 10 додатку №1 до
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом Мін'юсту
№7/5 від 07.02.2002р. є рішення судів,
третейських судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
про встановлення факту права власності
на об'єкти нерухомого майна, про
передачу безхазяйного нерухомого
майна до комунальної власності.

При таких обставинах суд вважає,
що позовні вимоги обґрунтовані та такі,
що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України ст.ст. 317,
328, 376, 392 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про виділення частки в спільній
власності - задовольнити.

Визнати право власності на 15 частину в
квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва
на право власності на житло від 27
червня 1994 року № 1-94-1441 та остаточно
право власності на 25 частини даної
квартири відповідно до договору
дарування частини квартири від 19 липня
2005 року.

Судові витрати вважати сплаченими
позивачем.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з моменту
проголошення через районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя
Т.В. Штих