Справа № 461/6108/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

“17“ листопада 2014 року
Шевченківський районний суд м.Львова у
складі:

головуючої –
судді          ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретаря                    АКЕРА
І.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н
о в и в :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк»
25.09.2014 року звернулось до суду із
позовною заявою до відповідача ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором на загальну суму
12391,48грн. та стягнення судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що 28.02.2008 року ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступником на
підставі рішення загальних зборів
акціонерів від 30.04.2009р. є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 уклали
Кредитний договір № б/н (надалі
Кредитний договір). Відповідно до
Кредитного договору позивач
зобов’язується надати відповідачу
кредитний ліміт на платіжну картку на
загальну суму 5000,00грн. Відповідач
зобов’язався погашати кредит та
відсотки за користування кредитом в
розмірах та терміни, встановлені
умовами кредитного договору. Однак
своїх зобов’язань по своєчасному
поверненню кредиту, а саме по сплаті
поточних платежів по кредиту та
нарахованих відсотках відповідач не
виконує.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Просить позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
рекомендованим листом. Відомостей про
причину його неявки немає. Зі згоди
представника позивача, суд у
відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК
України вважає за можливе заслухати
справу у відсутності відповідача та
постановити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, з’ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов’язки сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступником на
підставі рішення загальних зборів
акціонерів від 30.04.2009р. є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 уклали
Кредитний договір № б/н. Згідно цього
Договору позивач надав відповідачу
кредитний ліміт на платіжну картку на
загальну суму 5000,00грн. для розрахунків
за товари чи послуги, що придбаваються
ним у суб’єктів господарювання, та
інших операцій, що не заборонені діючим
законодавством.

Відповідно до п.23 с.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_2 отримав
споживчий кредит.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов’язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов’язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Позивач свої обов’язки перед
позичальником виконав, надавши
відповідачу кредит.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до вищевказаного Договору
кредиту Позичальник зобов'язаний
повернути в повному обсязі кошти з
нарахованими процентами за фактичний
час їх використання, із штрафними
санкціями у терміни, визначені
«Умовами та правилами надання
банківських послуг» та «Правилами
користування платіжною карткою».

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов’язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов’язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов’язання.

Ст.525 ЦК України забороняє односторонню
відмову від зобов’язання або
односторонню зміну його умов.

Відповідач в односторонньому порядку
відмовився від виконання договірних
зобов’язань та в установлені строки
суми заборгованості не повернув,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, а, отже, зобов’язання
не виконано належним чином.

За умовами ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно наданого банком розрахунку
станом на 17.06.2014 року згідно Договору №
б/н від 28.02.2008 року загальна сума
простроченої заборгованості за
кредитом становить 12391,48грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом в сумі 4996,75грн.;
заборгованості по відсотках – 4129,34грн.;
заборгованості по комісії в сумі
2199,13грн., та штрафу 1066,26грн.

Суд вважає, що вимоги про стягнення
заборгованості за кредитом в сумі
4996,75грн. та заборгованості по
відсотках в розмірі 4129,34грн. підлягають
до задоволення.

Щодо вимог про стягнення штрафу в
розмірі 1066,26грн. такі не підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов’язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов’язань або не виконав його у
строк, встановлений договором.

Кредитним договором передбачено
сплату штрафу в разі порушення
позичальником строків повернення
кредиту.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права.

Позикодавцю (позивачу) про порушення
відповідачем умов договору, зокрема,
прострочення термінів повернення
боргу, стало відомо в лютому 2009р., коли
закінчився річний термін дії кредитної
картки.

У позовній заяві позивач вказує, що
сума штрафів становить 1066,26грн.

Суд вважає, що позивачем за вимогами
про стягнення штрафу пропущено
спеціальну позовну давність в один рік,
тому у стягненні штрафу слід відмовити.

Позивач також просить стягнути з
відповідача заборгованість по комісії
в сумі 2199,13грн. за період користування
кредитною карткою. Однак дана вимога
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Заявляючи дану вимогу позивач виходить
з п.5.5.1 «Правил користування платіжною
карткою» за несвоєчасне виконання
боргових обов’язків власник картки
сплачує проценти за підвищеною
процентною ставкою або додаткову
комісію, розміри яких встановлюються
Тарифами.

Однак, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України N 15-рп/2011
від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011
норми Закону України "Про захист прав
споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ),
спрямовані на захист прав споживачів
кредитних послуг та збалансування цих
прав з іншими суспільними цінностями,
що захищаються публічною владою. Тому
їх дія поширюється на правовідносини
між кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Положення частин четвертої -
одинадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачають такі права споживача, які
за своїм змістом можливо реалізувати
лише під час виконання договору
споживчого кредиту. Зокрема, це право
споживача не може бути примушеним під
час виконання кредитного договору
сплачувати платежі, встановлені на
незаконних засадах.

Статтею 1054 ЦК України, яка дає
визначення зобов’язань за кредитним
договором, обов’язком позичальника є
повернути кредит та сплатити відсотки.

Глава 71 ЦК України, яка регулює
правовідносини позики, кредиту,
банківського вкладу, не передбачає
стягнення з позичальника в користь
позикодавця (кредитодавця) комісій чи
інших платежів за управління кредитом.

Відтак, суд вважає, що комісія за
користування кредитом, наданим по
кредитному договору №б/н від 28.02.2008р.,
нарахована на незаконних підставах. У
задоволенні вимог банку про стягнення
з відповідача такої комісії суд
відмовляє.

Отже, заборгованість за Кредитним
договором – 4996грн.75коп.,
заборгованість по відсотках –
4129грн.34коп., а всього 9126грн.09коп. -
підлягає стягненню з відповідача в
користь позивача в примусовому
порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності суд вважає позовні вимоги
доведеними, такими, що підлягають до
часткового задоволення.

У зв’язку з частковим задоволенням
позову із відповідача слід стягнути на
користь позивача судові витрати по
справі.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,
209,212,213,215,224,226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

Позов частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН – НОМЕР_1, в
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
Договором № б/н від 28.02.2008 року в
загальній сумі 9126 (дев’ять тисяч сто
двадцять шість) грн. 09коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН – НОМЕР_1, в
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» 243грн.60коп. судових
витрат.

У задоволенні решти позовних вимог –
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:

ОСОБА_3