Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів:
Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Дербенцевої
Т.П., Савченко В.О.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи:
служба у справах дітей Новомосковської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області та
Гвардійська селищна рада
Новомосковського району
Дніпропетровської області, про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
позбавити ОСОБА_7 та ОСОБА_8
батьківських прав відносно їх
малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1
та стягнути з відповідачів на її
користь аліменти на утримання дитини в
розмірі ј частини всіх видів заробітку
щомісяця, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 19 червня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на ті обставини, що вона є матір'ю
відповідачки та бабусею ОСОБА_9, його
батько не проживає з сином з
двомісячного віку, не надає
матеріальної допомоги, не цікавиться
життям сина, самоусунувся від
виховання, мати з народження не
виявляла материнських почуттів до
дитини, ображала його, застосовувала
фізичне насильство.

У березні 2011 року та у травні 2012 року
службою у справах дітей Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації ОСОБА_9 поставили на
облік, як дитину, що опинилася у
складних життєвих обставинах, оскільки
його матір постійно знущається над ним
та застосовує насильство, просила
задовольнити позов.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року та
додатковим рішенням цього ж суду від
30 квітня 2013 року, залишеними без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2013 року, позовні
вимоги задоволено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати судові рішення, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що батько з
двомісячного віку не проживає разом із
сином, не цікавиться його здоров'ям, не
надає матеріальної допомоги, інтересу
до навчальних досягнень не виявляє,
самоусунувся від виховання сина,
ухиляється від виконання обов'язків по
вихованню дитини та погоджується на
позбавлення батьківських прав щодо
нього.

Мати систематично протиправно та
жорстоко поводиться зі своїм сином, б'є
його з приводу чого компетентними
органами до неї застосовувались
профілактичні заходи, які не мали
позитивних наслідків, отже позбавлення
їх батьківських прав щодо сина є
доцільним.

Судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у частині
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо сина та стягнення аліментів є
правильним та таким, що відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, оскільки ОСОБА_8
ухиляється від виконання обов'язків по
вихованню сина, службою у справах дітей
надано висновок про доцільність
позбавлення його батьківських прав і
він із цим погоджується, про що надав
відповідну заяву.

Проте з рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій у частині
позбавлення батьківських прав матері
та стягнення аліментів погодитись не
можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Цим вимогам ухвалені у справі судові
рішення не відповідають з таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
є батьками малолітнього ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько з двомісячного віку з сином не
проживає, не цікавиться його здоров'ям,
не надає матеріальної допомоги,
інтересу до навчальних досягнень не
виявляє, самоусунувся від виховання
сина.

11 травня 2012 року ОСОБА_8 надав
нотаріально засвідчену заяву, якою
погоджується з позбавленням його
батьківських прав щодо сина.

30 березня 2011 року службою у справах
дітей Шевченківської районної у м.
Києві державної адміністрації сім'я
ОСОБА_7 взята на облік, як така, що
опинилася у складних життєвих
обставинах, з матір'ю проведені
профілактичні бесіди та вона
попереджена про адміністративну та
кримінальну відповідальність батьків
щодо утримання, навчання і виховання
дитини.

09 червня 2011 року сім'я знята з обліку.

28 квітня 2012 року ОСОБА_9 направлено до
відділення соціально-психологічної
реабілітації дітей, як дитину, що
зазнала насильства в сім'ї, ОСОБА_7
запропоновано скористатися послугами
психолога.

Згідно з висновком служби у справах
дітей Новомосковської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області від 17 січня
2013 року позбавлення батьківських прав
ОСОБА_7 щодо її сина ОСОБА_9 є
недоцільним, а позбавлення
батьківських прав ОСОБА_8 - доцільним.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України батько, мати можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
зокрема, якщо вона, він жорстоко
поводяться з дитиною.

Позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Жорстоке поводження полягає у
фізичному або психічному насильстві,
застосуванні недопустимих методів
виховання, приниженні людської
гідності дитини тощо.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення щодо позбавлення
батька батьківських прав відносно
сина, суд першої інстанції, з рішенням
якого погодився апеляційний суд,
правильно виходив з того, що ОСОБА_8
ухиляється від виконання обов'язків по
вихованню сина, службою у справах дітей
надано висновок про доцільність
позбавлення його батьківських прав та
він із цим погоджується, про що надав
відповідну заяву.

Вирішуючи спір та позбавляючи ОСОБА_7
батьківських прав, суд першої
інстанції не дав належної оцінки
обставинам справи та не перевірив
наявність у матеріалах справи доказів
жорстокого поводження матері з дитиною
та притягнення її до відповідальності
за такі дії, не дав оцінки висновку
служби у справах дітей про
недоцільність позбавлення її
батьківських прав, а пославшись на
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи, якими встановлено
обставини зникнення дитини, а також те,
що злочинів та правопорушень відносно
нього вчинено не було, а у діях ОСОБА_7
відсутні ознаки складу злочину,
передбаченого ст. 166 КК України, які
вказують на злісне невиконання нею
встановлених законом обов'язків по
догляду за сином, ухвалив передчасне
рішення про задоволення позову в цій
частині.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині позбавлення ОСОБА_7
батьківських прав щодо сина та
стягнення аліментів з неї та ОСОБА_8
потрібно скасувати, оскільки судові
рішення ухвалені з порушенням норм
процесуального права, що
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, як передбачено ст. 338
ЦПК України.

У решті оскаржувані судові рішення
потрібно залишити без змін відповідно
до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково, рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2013 року в частині позбавлення її
батьківських прав та стягнення
аліментів з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати,
а справу в цій частині направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О.
Карпенко

В.О.
Савченко