УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
Харківська міська рада,
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харкова, про витребування та
повернення майна, зобов'язання
відновити стан земельної ділянки та
привести її у придатний для
використання стан, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 06 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 09 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У 2008 році ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом, в якому просив суд зобов'язати
ОСОБА_7 звільнити самовільно захоплену
відповідачем надану у передбаченому
законом порядку позивачу в
користування земельну ділянку, що
знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом зносу
самовільно зведеної будівлі.

В обґрунтування вказував, що земельна
ділянка площею 0,0528 га за вказаною
адресою була надана йому у
довгострокове платне користування
згідно з договором оренди землі від 02
червня 2006 року, зареєстрованого у
Харківській регіональній філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах» за № 25. Також
рішенням Харківської міської ради від
18 квітня 2007 року за № 389 йому надано
дозвіл на будівництво на відведеній
території, виконано ескізний проект
будівництва, але вже на стадії
закінчення розробки та узгодження
проекту на будівництво та нагляду за
земельною ділянкою було виявлено, що її
межі порушено, що за вказаною адресою
здійснюється будівництво.

16 жовтня 2008 року позивач звернувся до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Харківської області, 17 жовтня 2008 року -
до прокурора Київського району м.
Харкова, а 22 жовтня 2008 року - до
Харківської міської ради з проханням
усунути порушення його прав
землекористувача. У ході перевірки
було встановлено, що власником
самовільного будівництва є ОСОБА_7, яка
добровільно звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку відмовилась,
а тому позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 22 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 12 лютого 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року вищевказані судові рішення
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У ході нового розгляду справи судом
першої інстанції представник позивача
звернувся з заявою про уточнення
позовних вимог і просив витребувати у
ОСОБА_7 самовільно зайняту частину
земельної ділянки площею 1,5 кв. м у
межах земельної ділянки, наданої в
тимчасове користування ОСОБА_6 згідно з
договором оренди землі від 02 червня
2006 року по АДРЕСА_1 та повернути її
ОСОБА_6; зобов'язати ОСОБА_7 відновити за
власний рахунок стан земельної ділянки
за вказаною адресою та привести її у
придатний для використання стан, який
існував до порушення прав позивача,
шляхом знесення самовільно збудованої
на ній будівлі літ. «Г-1». (т. 4 а.с. 133-139).

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 06 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 09 квітня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
позивач у передбаченому законом
порядку набув права строкового
користування (оренди) земельною
ділянкою площею 0,0528 га по АДРЕСА_1,
однак відповідач порушує його права
орендаря, здійснивши без відповідного
дозволу будівництво нежитлової
будівлі літ. «Г-1», зайнявши цією
будівлею 1.5 кв. м орендованої позивачем
земельної ділянки.

Однак з таким висновком не можна
погодитись, оскільки суди дійшли
такого висновку без встановлення
обставин справи, якими позивач
обґрунтовував свій позов з урахуванням
уточнень.

Так, судами встановлено, що позивачу на
підставі рішення ХІ сесії Харківської
міської ради IV скликання № 180/5 від 28
вересня 2005 року в строкове платне
користування надано земельну ділянку
площею 0,0528 га, розташовану по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення 02 червня
2006 року між Харківською міською радою і
ОСОБА_6 укладено договір оренди
земельної ділянки, яка була надана
позивачу для експлуатації і
обслуговування належної йому
адміністративної будівлі літ. «Е-2».

Підставою для звернення ОСОБА_6 за
захистом порушеного права до
прокуратури, Харківської міської ради,
інспекції Державної
архітектурно-будівельної інспекції, а
потім і до суду з позовом став факт
виявлення ним будівництва нежитлового
приміщення з захопленням частини
відведеної йому, позивачу, земельної
ділянки, власником якої (будівлі «Г-1»
розташованої по АДРЕСА_1) є відповідач
ОСОБА_7

Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги
позивач посилався на ст. 152 ЗК України,
частиною 2 якої передбачено, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
збитків.

Згідно з вимогами ч. 3 вказаної статті
позивач просив здійснити захист його
прав на земельну ділянку шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав.

З урахуванням наведеного доказуванню
підлягають обставини щодо стану
земельної ділянки, який існував на
момент набуття позивачем прав
користування спірною земельною
ділянкою та на момент звернення з цим
позовом до суду.

Задовольняючи позов, суди вказували на
те, що факт порушення відповідачем прав
землекористувача ОСОБА_6
підтверджується актом № 2973/08
від 19 листопада 2008 року головного
спеціаліста відділу самоврядного
контролю за використанням та охороною
земель управління земельних відносин
Харківської міської ради
Крижанівським В.А. та його показами в
судовому засіданні у якості свідка,
висновками комісійної судової
будівельно-технічної експертизи № 715
від 25 липня 2012 року, актом інспекції
ДАБК у Харківській області № 183 від 21
лютого 2013 року та приписом відповідачу
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері
містобудівельної діяльності, актом
перевірки від 15 березня 2013 року № 506а та
№ 507а, якими зафіксовано, що у
зазначений приписом інспекції ДАБК
термін відповідач порушення не
усунула.

Однак, в порушення вимог статей 212, 215
ЦПК України суди встановили обставини
на підставі доказів, які в матеріалах
справи відсутні.

Разом з тим, на підставі наявних у
матеріалах справи доказах судами
встановлено, що ОСОБА_7 є власником
будівлі літ. «Г-1» по
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу будівлі від 19
листопада 2007 року, який не скасований
та не визнаний недійсним.

Право власності ОСОБА_7 на нежитлову
будівлю літ. «Г-1», площею 47,4 кв. м, по
АДРЕСА_1 зареєстровано в установленому
законом порядку, про що в матеріалах
справи міститься відповідний витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Відповідно до висновку про вартість
майна від 08 листопада 2007 року спірна
будівля охарактеризована як нежитлова
будівля літ. «Г-1», загальною площею 47,4
кв. м, (рік будівництва до 1917 року).

Відповідно до висновку комісійної
судової будівельно-технічної
експертизи №915 від 25 липня 2012 року (а.с.
131-139 Т3) встановлено, що частина будівлі
літ. «Г-1» площею 1,5 кв. м розміщена на
земельній ділянці, наданій у
користування ОСОБА_6 на підставі
договору оренди землі від 02 червня 2006
року та акта встановлення меж
земельної ділянки від 19 грудня 2005 року.

Місцевий суд, з чим погодився і
апеляційний суд, вважав доведеними та
такими, що не підлягають додатковому
доказуванню обставини здійснення
самочинного будівництва відповідачем
будівлі літ. «Г-1», що встановлено
адміністративними судами в справі за
позовом ОСОБА_7 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання дій
протиправними та скасування рішення, в
якому вона просила:

- визнати протиправними дії Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області щодо
проведення позапланової перевірки
нежитлових будівель за літ. «Г-1», літ.
«В-2» по АДРЕСА_1, за наслідками якої
складено акт від 21 лютого 2013 року № 183
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил;

- визнати протиправним та скасувати
припис від 21 лютого 2013 року про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил щодо
будівлі за літ. «Г-1» по АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати
припис від 21 лютого 2013 року про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил щодо
будівлі за літ. «В-2» по АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати
рішення від 21 лютого 2013 року про
заборону експлуатації об'єкта
будівництва щодо будівлі за літ. «Г-1»
по АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати
рішення від 21 лютого 2013 року про
заборону експлуатації об'єкта
будівництва щодо будівлі за літ. «В-2»
по АДРЕСА_1.

Однак, суди не встановили період
здійснення самочинного будівництва, а
саме: до чи після набуття позивачем
права користування спірною земельною
ділянкою, оскільки відповідно до
остаточної редакції позовних вимог
позивач просив здійснити захист його
права шляхом відновлення стану
земельної ділянки, яка була ним
отримана в користування.

Крім того, суди не встановили в чому
саме полягає самочинність будівництва
з урахуванням встановлених судами
обставин, що нежитлова будівля літ.
«Г-1» побудована до 1917 року та належить
на праві власності відповідачу і це
право не скасовано та не спростовано, а
право позивача на користування
земельною ділянкою, на якій розміщена
частина нежитлової будівлі, виникло
пізніше на підставі договору оренди
землі від 02 червня 2006 року.

З урахуванням вказаного, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані судові рішення не можуть
бути визнані законними та
обґрунтованими, а тому відповідно до ч.
2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки судами у порушення вимог
статей 213, 214 ЦПК України неповно
встановлені фактичні обставини справи,
які мають значення для правильного
вирішення справи, то колегія суддів
дійшла висновку про скасування
оскаржуваних судових рішень з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 06 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 09 квітня 2014 року скасувати, справу
передати на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана