Номер провадження: 22-ц/785/6623/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В.,
Сєвєрової Є.С.

при секретарі
Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, витребування
будинку з чужого незаконного володіння
та визнання права власності,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, який в процесі розгляду справи
уточнив, про визнання договору
дарування від 18.09.2009 року недійсним,
витребування будинку з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності на будинок по АДРЕСА_1.
(а. с. 3-4, 48-50)

В обґрунтування позову посилалася на
те, що 28.12.1991 року він уклав шлюб із
відповідачкою, яка почала проживати
разом із ним в будинку батьків позивача
за адресою: АДРЕСА_1.

25.02.2003 року батько позивача подарував
позивачеві вказаний будинок. 18.09.2009
року ОСОБА_2 оформив на ім'я ОСОБА_3
договір дарування спірного будинку.
Вважає, що вказаний договір було ним
підписано під впливом помилки,
оскільки в момент підписання не
розумів який договір підписує та
наслідки підписання, також зазначає, що
він не мав наміру передавати своє єдине
житло у власність відповідачки.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року заяву
ОСОБА_2 про забезпечення позову -
залишено без задоволення. (а. с. 110)

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 залишено без задоволення. (а. с.
142-146)

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (а. с. 151-154)

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги
представника ОСОБА_2, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 28.12.1991 року знаходились у
зареєстрованому шлюбі.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 почала
проживати разом зі своїм чоловіком
ОСОБА_2 та його батьками за адресою:
АДРЕСА_1, що вбачається із довідки про
склад сім'ї та прописку № 2408 від 17.09.2009
року (а. с. 72).

Як вбачається з матеріалів справи,
будинок у якому проживали подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належав на праві
власності батьку позивача - ОСОБА_4 на
підставі договору безстрокового
користування земельною ділянкою для
будівництва індивідуального житлового
будинку, посвідченого 03.10.1957 року
нотаріусом Другої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5, під
реєстром № 2-11894, зареєстрованого в
Міжміському бюро технічної
інвентаризації м. Одеси 02.11.1963 року в
реєстровій книзі № 73, під реєстром № 96
на стор. 18.

25 лютого 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування,
згідно якого ОСОБА_4 подарував своєму
сину ОСОБА_2, а останній прийняв у дар
житловий будинок під АДРЕСА_1, договір
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН» (а. с. 70).

18 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений договір дарування,
згідно якого ОСОБА_2 подарував своїй
дружині ОСОБА_3, а остання прийняла у
дар житловий будинок під АДРЕСА_1,
договір посвідчено приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» (а. с.
15, 69).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд виходив з того, що позивач не
довів того факту, що договір дарування
спірного будинку був підписаний ним
під впливом помилки.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійним.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких
необхідно для чинності правочину.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено,
що якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має, зокрема, помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення, крім випадків,
встановлених законом (частина перша
статті 229 ЦК України).

Як встановлено судом, після оформлення
договору дарування від 25.02.2003 року
ОСОБА_4 у грудні 2010 року звернувся до
Малиновського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування (справа №
2-2735/11). У своїй позовній заяві ОСОБА_4
посилався на те, що між ним та його
сином існувала домовленість, згідно
якої ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання
піклуватися про свого 76 річного батька,
доглядати за ним та утримувати в
належному стані його житло, а взамін
ОСОБА_4 оформив на його ім'я договір
дарування спірного житлового будинку.
Однак, через те, що син не виконував
своїх обіцянок ОСОБА_4, посилаючись на
ч. 2 ст. 235 ЦК України, звернувся до суду з
позовом про визнання договору
дарування недійсним.

Ухвалою суду від 25.04.2013 року позовна
заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування, третя
особа - ОСОБА_3 була залишена без
розгляду, у зв'язку з повторною неявкою
позивача до судового засідання.

Тобто, недійсність правочину, а саме
договору дарування будинку під АДРЕСА_1
від 15.02.2003 року на ім'я ОСОБА_2 не була
встановлена судом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що станом на 18.09.2009 року законним
власником спірного домоволодіння був
ОСОБА_2

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню (ч.
2 ст. 719 ЦК України) та державній
реєстрації (ст. 334 ЦК України).

Як вбачається із п. 6 договору дарування
від 18.09.2009 року Дарувальник та
Обдарована, однаково розуміючи
значення і умови цього правочину та
його правові наслідки, підтвердили
дійсність намірів при його укладанні, а
також те, що він не порушує права та
законні інтереси малолітніх та
неповнолітніх дітей, не носить
характеру фіктивного чи удаваного
правочину, не є правочином зловмисним,
за своєю природою є безоплатним, а тому
Дарувальник не має права вимагати від
Обдарованої вчинення на його користь
будь-яких дій майнового або
немайнового характеру і відповідає
дійсним намірам сторін створити для
себе юридичні наслідки.

Тобто, договір дарування є
одностороннім правочином, реальним - з
дня передачі речі, нотаріально
посвідченим та зареєстрованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України
право власності обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдарованим
документів, які посвідчують право
власності на річ, інших документів, які
посвідчують належність дарувальникові
предмета договору тощо є прийняттям
дарунка.

Довід апеляційної скарги про те, що він
не мав наміру укладати договір
дарування на корись ОСОБА_3, а хотів
видати на ім'я своєї дружини ОСОБА_3
довіреність для захисту його інтересів
у судах та інших установах, оскільки
він постійно знаходиться у
відрядженнях і має погані стосунки із
батьком, є не спроможним і не
відповідає матеріалам справи.

Згідно з роз'яснень п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вбачається, що відповідно
до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений
під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Як вбачається із договору дарування
від 18.09.2009 року, сторони договору
прочитали зміст договору, власноручно
його підписали.

Отже, позивачем не було доведено факт
того, що договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1 був підписаний ним під
впливом помилки.

Інших доводів, які б спростували
правильні висновки суду першої
інстанції апеляційна скарга не
містить.

При зазначених обставинах, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно й всебічно дослідив та надав
оцінку обставинам по справі, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, що їх регулює.
Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 травня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 травня 2014 року -
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Цюра Т.В.