АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2380/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Купельського А.В.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/2380 /14 за апеляційною скаргою приватного підприємства „Транс-Вікторія" на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Транс-Вікторія" про зміну формулювання причин звільнення, дати звільнення та стягнення середнього заробітку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПП „Транс-Вікторія" про зміну формулювання причин звільнення, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказував, що 01.04.2013 року його було прийнято на посаду водія ПП „Транс-Вікторія". За період роботи відповідач не виплачував йому заробітної плати, допускав інші порушення трудового законодавства, в квітні 2014 року роботодавець відправив його у відпусту за власний рахунок, тому він 07.05.2014 року подав заяву про звільнення його з посади водія приватного підприємства „Транс-Вікторія" з 08.05.2014 року за власним бажанням в зв'язку із переїздом на нове місце проживання в інше місто, здійснення повного розрахунку при звільненні.

22.05.2014 року по пошті він отримав трудову книжку, із записів у якій довідався про те, що його було звільнено з посади водія з 02.05.2014 року згідно ст.40 п.4 та п.7 КЗпП України - за прогули та появу на робочому місці в нетверезому стані.

Звільнення вважає незаконним, таким, що здійснено з порушенням трудового законодавства, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив змінити формулювання підстав його звільнення з ПП „Транс-Вікторія" з п.4 та п.7 ст.40 КЗпП України на ч.1. ст.38 КЗпП України; змінити день звільнення з 02.05.2014 року на 08.05.2014 року; стягнути з ПП „Транс-Вікторія" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Порозова І.Ю. Справа №22ц/792/2380/14

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 53

затримки розрахунку при звільненні станом на 21.10.2014 року в сумі 7 194,46 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п.4 та п.7

ст.40 КЗпП України на ч.1 ст.38 КЗпП України. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 02.05.2014 року на 08.05.2014 року. Стягнуто з приватного підприємства „Транс-Вікторія" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2014 року по 21.10.2014 року в сумі 7 048, 56 грн. та 300 грн. моральної шкоди.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року додано в резолютивній частині після слів «в сумі 7 048, 56 грн.» - слова « з яких слід здійснити всі обов'язкові відрахування до бюджету».

В апеляційній скарзі ПП „Транс-Вікторія" просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Апелянт посилається на те, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що звільнення позивача з ініціативи роботодавця було проведено з дотриманням трудового законодавства, що суд не вправі був на власний розсуд брати для обрахунку середнього заробітку кількість календарних днів з 03.05.2014 року по 21.10.2014 року, а повинен був керуватися положеннями Листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13, Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 року. Обов'язок застосування для суду положень даного листа визначені п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затв. Постановою від 08 лютого 1995 року №100, а тому розмір середньої заробітної плати мав бути меншим, ніж обрахований судом, а також суд в супереч ст.ст. 11, 215 ЦПК України, додатковим рішенням вийшов за межі позовних вимог позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до правил ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як видно із матеріалів справи, згідно наказу № 12 від 01.04.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду водія ПП «Транс - Вікторія» з випробувальним терміном 1 місяць з 01.04.2013 року (а.с.74).

Згідно наказу директора ПП «Транс - Вікторія» № 7 від 02.05.2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 та п.7 ст.40 КЗпП України за прогули та появу на робочому місці у нетверезому стані (а.с.25)

При з'ясуванні обставин, з якими відповідач пов'язував звільнення ОСОБА_1, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено за появу на робочому місці в нетверезому стані 30.04.2014 року, та за невихід на роботу без поважних причин 1 та 2 травня 2014 року.

Згідно роз'яснень, даних в п.24 та п.25 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів», прогулом відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

З підстав, передбачених п.7 ст. 40 КЗпП можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Визнаючи звільнення ОСОБА_1 незаконним, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що факт появи ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами; невихід на роботу ОСОБА_1 1 та 2 травня 2014 року не можна визнати прогулом, оскільки згідно ст.73 КЗпП ці дні є святковими, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що ці дні для позивача були робочими.

Доводами апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростовано. Посилання апелянта на те, що факт появи ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані підтверджується актом від 30.04.2014 року, не заслуговує на увагу, оскільки цьому доказу суд першої інстанції дав відповідну оцінку і правильно його відхилив.

За змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв'язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Задовольняючи позов у частині зміни формулювання причини звільнення з підстав, передбачених п. 4 та п.7 ст. 40, на ст. 38 КЗпП, суд першої інстанції правильно виходив із положень ч. 3 ст. 235 цього Кодексу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем визнано, що ПП «Транс - Вікторія» має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за січень - квітень 2014 року на суму 4127,70 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 2013-2014 роки в сумі 878 грн.66 коп.). 23.07.2014 року позивач отримав від відповідача із суми заборгованості 4038 грн.97 коп., а сума 88 грн.73 коп. відправлена на адресу позивача поштовим переказом 21.10.2014 року(а.с.76,102)

Ураховуючи ці обставини та відповідно до положень ст.117 КЗпП України, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 03.05.2014 року по 21.10.2014 року) в сумі 7048,56 грн. , виходячи при визначні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з кількості календарних, а не робочих днів, оскільки відповідач не надав суду графіку робочого часу ОСОБА_1

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав передбачено статтею 237-1 КЗпП.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за

наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків

або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тому посилання в апеляційній скарзі на положення ст.1167 ЦК України є неправомірним, оскільки положення цієї норми матеріального права не поширюються на трудові правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також визнає безпідставними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства „Транс-Вікторія" відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн