Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/76/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі: головуючого -
Єгорової С.М.

суддів - Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення коштів, за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 30 вересня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про стягнення коштів.

Посилався на те, що у квітні 2008
року мав намір придбати за 45000 доларів
США будинок АДРЕСА_1, про що усно
домовився з відповідачем ОСОБА_3 19
квітня 2008 року він передав ОСОБА_3
частину коштів в рахунок вартості
будинку в сумі 19500 доларів США, а решту
25500 доларів США зобов"язався виплатити
в подальшому, про що ОСОБА_3 видала йому
розписку, що вона отримала завдаток за
вчинення продажу будинку. В подальшому
ним також в рахунок оплати вартості
будинку було перераховано на
розрахунковий рахунок відповідача
ОСОБА_4 кошти на загальну суму - 49751,68
грн., що підтверджується банківськими
квитанціями. Оскільки відповідач
ОСОБА_3 свої зобовязання перед ним не
виконала і в липні 2011 року продала
будинок іншим особам, просив стягнути
на його користь аванс 19500 доларів США в
еквіваленті відповідно до курсу
продажу валюти в розмірі 159159,00 грн. з
ОСОБА_3, а також суму авансу 49751,68 грн. -
з ОСОБА_4, тому що добровільно повернути
одержані кошти вони відмовляються.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 30 вересня 2013
року стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 49751,68
грн., а також сплачений судовий збір -
497,51 грн. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить змінити судове рішення в
частині вирішення позовних вимог до
ОСОБА_3 та стягнути з останньої на його
користь одержаний в рахунок вартості
будинку АДРЕСА_1 аванс у розмірі 155863,50
грн., що еквівалентно 19500 доларів США,
та понесені ним судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, невідповідність
висновків обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, просила
скасувати рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_4 коштів в розмірі
49751,68 грн. та судових витрат. Зазначала,
що ці кошти були перераховані на
рахунок останньої за домовленістю між
сторонами як плата за користування
належним ОСОБА_3 будинком.

Позивач, який належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, в судове засідання до
апеляційного суду не з"явився, направив
своє письмове заперечення проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_3
(а.с.5-8 т.2) та заяву про розгляд справи
за його відсутності (а.с.13 т.2).

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, пояснення представника
відповідачів, яка підтримала
апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст.303 ЦПК України,
законність і обгрунтованість рішення
суду першої існтанції, вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
авансу, суд першої інстанції, виходив з
того, що передана позивачем сума 19500
доларів США була завдатком в рахунок
належних з нього за договором платежів
на підтвердження зобов"зання і на
забезпечення його виконання, крім того,
розписка про отримання відповідачем
ОСОБА_3 цієї суми, в якій також
зазначено про зобов"язання ОСОБА_2
сплатити в день оформлення договору
купівлі-продажу решту суми в розмірі
25500 доларів США, вказує про
домовленість з усіх істотних умов
договору купівлі-продажу будинку.

З такими висновками суду
погодитись не можливо.

Судом установлено, що в квітні 2008
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
досягнуто домовленість про
купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1, який
був успадкований останньою після
смерті батьків, за ціною 45000 доларів
США, в зв"язку з чим ОСОБА_2 передав, а
ОСОБА_3 отримала завдаток за продаж
будинку в розмірі 19500 доларів США, а
решту обумовленої суми в розмірі 25000
доларів США ОСОБА_2 зобов"язався
виплатити у день оформлення договору
купівлі-продажу будинку , про що
сторони оформили письмовий договір у
формі розписки, яку підписали сторони
договору, свідки, їх підписи завірені
головою квартального комітету №19
Ленінської районної у м.Кіровограді
ради (а.с.5 т.1).

29.08.2008 року ОСОБА_3 отримала в
нотаріальній конторі свідоцтво про
право власності на будинок в порядку
спадкування, та 04.12.2008 року - державний
акт на право власності на земельну
ділянку .

Згідно розписки від 12 січня 2008
року ОСОБА_2 прийняв на зберігання
будинок АДРЕСА_1 строком на шість
місяців з зобов'язанням оплати
комунальних послуг та з наступним
викупом за обумовлену суму без права
внесення змін в добудови на земельній
ділянці (а.с.130).

Протягом 2009-2011 років за
домовленістю з відповідачами ОСОБА_2
проживав в спірному будинку та
сплачував на картковий рахунок ОСОБА_4
кошти в оплату комунальних послуг за
користування будинком, всього ним було
перераховано на ім'я ОСОБА_4 49751,68 грн.
(а.с.16, 130).

ОСОБА_3 після оформлення права
власності на будинок неодноразово
пропонувала усно та направляла на
адресу ОСОБА_2 листи з пропозицією про
сплату ним решти коштів за будинок та
оформлення договору купівлі-продажу,
але ОСОБА_2 не погодився і звільнив
будинок 01 липня 2011 року ( а.с.15,16), тому
ОСОБА_3 15 липня 2011 року продала будинок
іншій особі, про що оформила
нотаріально договір купівлі-продажу
(а.с.158).

Відповідно до ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Згідно ч.1 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Статтею 220 ЦК України передбачено,
що у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України
встановлено, що завдатком є грошова
сума або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як
способу забезпечення виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку наявності зобов'язання, тобто
укладеного між сторонами договору,
яким визначено предмет та істотні
умови.

Однак, договір купівлі-продажу
між сторонами укладений не був, в
зв"язку з чим відсутні підстави вважати
передані ОСОБА_3 кошти завдатком.

Законодавець установив, що в
такому випадку ці кошти є авансом
(ч.2ст.570 ЦК України).

Оскільки, виходячи із
встановлених обставин, правова природа
отриманих відповідачем ОСОБА_3 коштів
визначена законом, то те, що сторонами
вони зазначені як завдаток правового
значення не має і не може тягти за собою
наслідків, передбачених ст. 571 ЦК
України.

Виходячи з наведеного, обставин,
якими обгрунтовувались вимоги, права і
обовязки сторін (ОСОБА_2 та ОСОБА_3) у
спірних правовідносинах мають
визначатись відповідно до глави 83
розділу ІІІ книги п"ятої ЦПК України, і
такі норми повинні бути застосовані
при вирішенні спору.

За таких обставин неможливо
погодитись з висновком суду про те, що
кошти отримані ОСОБА_3 в сумі 19500
доларів США в якості оплати по
договору купівлі-продажу, який сторони
мали намір укласти, є завдатком.

Вирішуючи спір, суд у порушення
вимог ст. ст. 212- 215 ЦПК України
зазначених обставин справи не
врахував, правильно не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, у звязку з чим судове
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_3 переданих їй
позивачем в якості плати по договору,
який сторони мали намір укласти, авансу
у розмірі 19500 доларів США, що складає
155863 гривні 50 коп. у гривневому
еквіваленті за курсом НБУ на час
розгляду справи. Вказані кошти
підлягають стягненню на підставі ч. 1
ст. 1212 ЦК України, як набуті без
достатньої правової підстави.

Обов'язок по поверненню такого
майна не ставиться в залежність від
того, з чиєї вини не був укладений
договір, який сторони мали намір
укласти та в рахунок плати по якому
відповідач отримала аванс.

Тому доводи ОСОБА_3 про
відсутність її вини в неукладені
договору правового значення не мають і
підлягають відхиленню.

В той же час колегія суддів не
погоджується із висновками суду щодо
задоволення позовних вимог до
відповідача ОСОБА_4 та підставами
стягнення з неї коштів в сумі 49751,68 грн.

Відповідно до статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК
України передбачено, що суд сприяє
всебічному і повному зясуванню
обставин справи: розяснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обовязки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 зазначав підставою
позову ст.ст.509, 570 ЦК України,
посилаючись на те, що він перерахував
на її рахунок кошти як аванс в рахунок
оплати за продаж будинку.

Задовольняючи позовні вимоги до
ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив
і виходив з того, що сума коштів, що
надійшла на її рахунок є платою за
користування спірним будинком, яка
підлягає поверненню оскільки
власником будинку є інша особа.

Всупереч вимогами ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд фактично вийшов за межі
заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, не
з"ясував характер обраного ним в цьому
випадку способу захисту своїх прав та
ухвалив рішення з інших підстав, на які
позивач не посилався.

При встановленні зазначених
фактів судом першої інстанції було
порушено норми процесуального права,
рішення суду не грунтується на нормах
матеріального права та не відповідає
обставинам, на які посилався позивач в
обгрунтування своїх вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини щодо наявності між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовленості про
купівлю-продаж будинку та передачу на
користь останньої авансу не були
доведені в ході розгляду справи.

Інші обставини, які б
підтверджували виникнення у ОСОБА_4
зобов"язань iз набуття, збереження
майна (спірних коштів) без достатньої
правової підстави, не були предметом
судового розгляду і з урахуванням
повноважень суду апеляційної
інстанції відповідно до вимог ст.ст. 10,
303 ЦПК України їм не може бути дана
оцінка.

За таких обставин судове рішення
з передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК
України підстав підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог до ОСОБА_3
та відмову у задоволенні позову до
ОСОБА_4

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК
України підлягають перерозподілу
судові витрати зі стягненням на
користь позивача частини понесених ним
витрат на сплату судового збору
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 30 вересня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення коштів задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 19500
доларів США авансу, що еквівалентно 155863
(сто п"ятдесят п"ять тисяч вісімсот
шістдесят три) гривні 50 коп. та судовий
збір у розмірі 1558 гривні 63 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення авансу в розмірі 49751 грн.
68 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: