ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи: Кам'яноярузька сільська рада
Чугуївського району Харківської
області, Чугуївська державна
нотаріальна контора Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом; за зустрічним позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, треті особи: Кам'яноярузька
сільська рада Чугуївського району
Харківської області, Чугуївська
державна нотаріальна контора
Харківської області, служба у справах
дітей Чугуївського району Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4
на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року, додаткове рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
14 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 18 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що її матері ОСОБА_12 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 30 травня 1990 року, належав
житловий будинок АДРЕСА_3. 25 листопада
1989 року ОСОБА_13 склала заповіт, яким усе
своє майно заповіла онуку ОСОБА_14 У 1989
році ОСОБА_14 на підставі рішення
виконавчого комітету Кам'яноярузької
сільської ради Чугуївського району
Харківської області від 11 квітня 1989
року розпочав будівництво житлового
будинку на земельній ділянці АДРЕСА_3
площею 800 кв.м, вилученої за рахунок
частини земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_3, що належало
ОСОБА_12 У 1991 році ОСОБА_14 разом з
дружиною ОСОБА_4 та дітьми переїхав
до м. Харкова, де мешкав в квартирі
АДРЕСА_1, будівництво припинив,
недобудованим будинком, готовність
якого станом на 20 жовтня 2011 року
становила 36,9% з цього часу не цікавився.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12
спадщину прийняла вона, ОСОБА_14
спадщину не прийняв. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_14 помер. Вона здійснила поховання
сина, оскільки останнім часом він з
дружиною не проживав, вчинив
самогубство в АДРЕСА_4. Посилаючись на
те, що вона прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_14 шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, а ОСОБА_14
та відповідачі будь-яких дій, що
свідчать про прийняття спадщини у
встановлений законом строк не вчинили.
З урахуванням викладеного ОСОБА_3
просила встановити факт прийняття нею
спадщини після смерті матері ОСОБА_12 та
після сина ОСОБА_14, визнати за нею право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що розташований
за адресою: АДРЕСА_3 у порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_12, у порядку спадкування
за законом після смерті сина ОСОБА_14
визнати за нею право забудовника щодо
недобудованого житлового будинку
готовністю 36,9%, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3 з правом здачі будинку
в експлуатацію та отримання на своє
ім'я документів, що посвідчують право
власності.

У березні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, яка також діяла в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, звернулись до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що після смерті
ОСОБА_12 ОСОБА_14 прийняв спадщину
- житловий будинок АДРЕСА_3, оскільки на
час відкриття спадщини постійно
проживав разом зі спадкодавцем та був
зареєстрований за вказаною адресою,
фактично вступив у володіння спадковим
майном. Після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_14 вони прийняли спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
були зареєстровані на час смерті
ОСОБА_14 разом зі спадкодавцем за
адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на
вказані обставини позивачі просили
встановити факт прийняття ОСОБА_14
спадщини за заповітом після смерті
ОСОБА_12, встановити факт прийняття ними
спадщини після смерті ОСОБА_14, яка
складається з житлового будинку
АДРЕСА_3 та недобудованого будинку
АДРЕСА_3, визнати вищевказаний
недобудований житловий будинок
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_4,
визнати за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частину будинку в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя, визнати за кожним з
позивачів право власності в порядку
спадкування за законом на 14 частину
житлового будинку АДРЕСА_3 та по 1/8
частині недобудованого будинку
АДРЕСА_4.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року та додатковим рішенням цього ж
суду від 14 квітня 2014 року, залишеними
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 18
червня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті
матері ОСОБА_12, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на житловий
будинок АДРЕСА_3 з надвірними
будівлями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_3, у порядку спадкування
за законом після смерті матері ОСОБА_12
Встановлено факт прийняття ОСОБА_3
спадщини після смерті сина ОСОБА_14,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
Визнано за ОСОБА_3 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_14 право забудовника
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_3, відсоток готовності якого
становить 36,9 %, із правом здачі будинку
в експлуатацію та отримання
документів, що посвідчують право
власності. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просять скасувати
зазначені судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди, вирішуючи спір виходили із того,
що ОСОБА_14 відповідно до вимог ст. 549 ЦК
УРСР будь-яких дій, що свідчили б про
прийняття ним спадщини після смерті
ОСОБА_13 не вчинив, ОСОБА_3 після смерті
матері ОСОБА_13 та сина ОСОБА_14 протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини
фактично вступила в управління
спадковим майном, після смерті ОСОБА_14
позивачі за зустрічним позовом у
встановлений законом строк спадщину
також не прийняли, з вимогами про поділ
спільного сумісного майна подружжя
ОСОБА_4 звернулась після
спливу позовної давності, а відтак
позов ОСОБА_3 задовольнили, та
відмовили у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що на підставі
виданого 30 травня 1990 року виконавчим
комітетом Чугуївської міської ради
народних депутатів Чугуївського
району Харківської області свідоцтва
про право особистої власності ОСОБА_13
належав житловий будинок АДРЕСА_3.

Складеним 25 листопада 1989 року
заповітом, на випадок своєї смерті
ОСОБА_13 зробила розпорядження, яким усе
своє майно заповіла онуку ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 померла.

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554
УРСР (чинними на момент виникнення
спірних правовідносин) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Для прийняття спадщини
необхідне волевиявлення спадкоємця і
здійснення ним певних дій. Спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

У статті 553 ЦК УРСР зазначено, що
спадкоємець за законом або за
заповітом має право відмовитися від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважається, що
відмовився від спадщини той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчить про прийняття
спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за
заповітом, так і за законом є правом
спадкоємця й залежить виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може
бути виражено фактично, коли
спадкоємець протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
не здійснює дій, що свідчать про намір
прийняти спадщину, або може бути
виражено явно, коли спадкоємець шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору
виражає свою незгоду прийняти
спадщину.

Оскільки спадковим майном,
розпорядження щодо якого на випадок
смерті зробила ОСОБА_12, є жилий будинок,
то спадкоємець, який мав намір прийняти
спадщину, повинен був вчинити
передбачені ст. 549 ЦК УРСР
дії саме щодо цього спадкового майна.

Судами встановлено, що із заявою про
прийняття спадщини у передбачений ст.
549 ЦК УРСР строк ОСОБА_14 до нотаріальної
контори не звертався.

Як убачається з матеріалів справи з 12
листопада 1993 року ОСОБА_14,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно
проживали та були зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

Належних та допустимих, в розумінні ст.
ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на
підтвердження фактичного вступу
ОСОБА_14 в управління та володіння
спадковим будинком - утримання його у
належному технічному стані, здійснення
платежів, пов'язаних з його утриманням,
тощо, не надано і матеріали справи не
містять.

Разом із тим, на підставі доказів,
наданих сторонами й належним чином
оцінених судами (ст. 212 ЦПК України)
встановлено факт прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_12 - ОСОБА_3

Відтак, суди встановивши, що жодних дій,
які б свідчили про прийняття ОСОБА_14
спадщини у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_3, після смерті ОСОБА_12, вчинено
не було, що виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553
ЦК УРСР, є відмовою від спадщини, дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову в цій частині та
задоволення позову ОСОБА_3, яка довела
факт прийняття нею у встановлений
законом строк спадщини після смерті
матері ОСОБА_12

За таких підстав, судові рішення в
зазначеній частині ґрунтується на
нормах матеріального та
процесуального права, підстав для їх
скасування у цій частині немає.

Судами також установлено, що рішенням
виконавчого комітету Кам'яноярузької
сільської ради Чугуївського району
Харківської області від 11 квітня 1989
року ОСОБА_14 було дозволено побудувати,
а рішенням виконкому від 22 серпня 1989
року - завершити розпочате будівництво
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3
на земельній ділянці 800 кв.м, за рахунок
вилучення частини земельної ділянки
домоволодінням АДРЕСА_3, що належало
ОСОБА_12

На час розгляду справи готовність
вказаного будинку складає 36,9%.

Згідно зі ст. 22 КпШС України (який діяв
на момент виникнення спірних
правовідносин) майно, нажите подружжям
під час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Указаною нормою права передбачено
презумпцію віднесення придбаного під
час шлюбу майна до спільної сумісної
власності подружжя. У такому разі
позивач звільняється від доведення
цієї обставини, яка має значення для
правильного вирішення справи, а
відповідач, якщо заперечує проти цього,
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має
довести протилежне (спростувати
матеріально-правову презумпцію).

На підставі ст. 22 КпШС Ѕ частина
будівельних матеріалів, які складають
36,9% готовності будинку за адресою:
АДРЕСА_3, належала дружині власника -
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 помер, після його
смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ
частини будівельних матеріалів за
вищевказаною адресою.

Суди дійшовши висновку, що після смерті
ОСОБА_14 спадщину прийняла тільки
ОСОБА_3 та її частка у спадковому майні
становить 100% у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України не врахували, що
спадкодавець на момент смерті був
одружений, та частка його у спільному
сумісному майні подружжя складала Ѕ
частину спірного майна, на яку й
відкрилась спадщина. За таких підстав,
висновки судів про те, що
ОСОБА_3 після смерті свого сина
успадкувала в цілому недобудований
будинок за адресою: АДРЕСА_3 є
передчасними.

Разом із тим, не можна погодитись з
висновками судів про те, що ОСОБА_4
звернулась до суду з вимогами про
визнання права власності на спільне
сумісне майно з пропуском строку
позовної давності, оскільки суди не
взяли до уваги, що відповідно до ст. 11
КпШС України у тих випадках, коли для
окремих вимог встановлено строк
позовної давності, він обчислюється,
якщо інше не встановлено законом, з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 не визнає права власності
ОСОБА_4 на недобудований будинок за
адресою: АДРЕСА_3, що стало підставою
для звернення до суду з зазначеним
позовом. Отже, на даний час існує спір
між сторонами з приводу
вищезазначеного будинку,а відтак
висновки судів про пропуск останньою
строку позовної давності за зверненням
до суду за вимогами про визнання права
власності на спірне майно є
помилковими.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені по справі рішення в
зазначеній частині підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року, додаткове рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
14 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 18 червня
2014 року в частині позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
треті особи: Кам'яноярузька сільська
рада Чугуївського району Харківської
області, Чугуївська державна
нотаріальна контора Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_14 у вигляді
недобудованого будинку за адресою:
АДРЕСА_3; за зустрічним позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, треті особи: Кам'яноярузька
сільська рада Чугуївського району
Харківської області, Чугуївська
державна нотаріальна контора
Харківської області, служба у справах
дітей Чугуївського району Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя після смерті
ОСОБА_14 у вигляді недобудованого
будинку за адресою: АДРЕСА_3 скасувати,
справу у цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 23
грудня 2013 року, додаткове рішення
Чугуївського міського суду
Харківської області від 14 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 18 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько С.Ф. Хопта М.Є.
Червинська