22-ц/775/1556/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Копилова Л.В.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі - Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 діючого в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування квартири недійсним та
визнання права власності за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
09 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року позивач звернулась з
позовом про визнання договору
дарування квартири недійсним та
визнання права власності. В
обґрунтування зазначила, що їй на праві
приватної власності належала
двокімнатна квартира АДРЕСА_1. 14 серпня
2008 року вона уклала договір дарування
даної квартири зі своєю донькою
ОСОБА_4 Однак вказаний договір був
укладений фіктивно, без наміру
створити правові наслідки, які ним
обумовлювалися. В квартирі вона завжди
проживала і проживає по цей день сама,
майно вона не передавала доньці, бо в
цьому не було потреби, та у дочки був
свій будинок в Росії, в якому вона
проживала, тобто між ними був
укладений договір дарування виключно
для юридичної зміни власника майна, що
гарантувало його збереження.
Фіктивність спірного договору
підтверджується також тим, що ніякого
іншого житла у неї немає, тому вона не
могла свідомо позбавити себе своєї
власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, та
відкрилася спадщина у вигляді даної
квартири, спадкоємцями якої є її онука
ОСОБА_2 і зять ОСОБА_3, який заявив про
свої спадкові права після смерті
дружини. Враховуючи ту обставину, що
договір дарування квартири був
укладений між позивачем та її донькою
фіктивно за взаємною згодою без наміру
створити правові наслідки, просила
суд поновити їй строк позовної
давності для звернення до суду з
позовною заявою, визнати недійсним
договір дарування квартири
АДРЕСА_1,посвідчений Четвертою
маріупольською державною нотаріальною
конторою за реєстровим № 2-3088,
зареєстрований в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно 14
серпня 2008 року та визнати за нею право
власності на зазначену квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 09
жовтня 2014 року поновлено ОСОБА_1 строк
позовної давності для звернення до
суду з позовом, у задоволені позовних
вимог про визнання договору дарування
квартири недійсним та визнання права
власності відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1,посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Вважає, що висновок суду першої
інстанції не відповідає обставинам
справи та посилається на обставини,
викладені у позовної заяві. Стверджує,
що договір дарування укладався
виключно із ціллю збереження даної
квартири від можливих посягань на неї
сектантів , які у 2008 році навідувались
до неї.

У відповідності з вимогами ч.2
ст.305 ЦПК України апеляційний суду
розглядає справу у відсутності
відповідачів ОСОБА_5, діючого в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та третьої особи
Четвертої маріупольської державної
нотаріальної контори, які повідомлені
про день, час та місце розгляду справи,
про що свідчать як поштові
повідомлення так і телеграма про
неможливість бути присутніми у
судовому засіданні.(127,129-131).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу
задовольнити, дослідивши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 14 серпня 2008 року
ОСОБА_10 та ОСОБА_4 уклали договір
дарування, за яким позивачка
подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.
Договір посвідчений Четвертою
маріупольською державною
нотаріальною конторою. Згідно п.7
договору сторони підтвердили, що їх
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі,умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін, договір
не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.(
а.с.15)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Не погоджаючись із судовим
рішенням,позивачка стверджує, що
договір укладався із ціллю збереження
спірної квартири від можливих посягань
на неї сектантів , які у 2008 році
навідувались до неї. Отже, договір має
ознаки фіктивного, оскільки укладався
без наміру створити правові наслідки.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 203 ЦК
України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

За своєю природою фіктивний правочин
вчиняється його сторонами без наміру
виникнення, зміни або припинення
цивільних прав і обов'язків, тобто «про
людське око», знаючи, що він не буде
виконаний.

Особа, яка звертається з вимогою про
визнання правочину фіктивним, має
довести суду відсутність в учасників
правочину наміру створити юридичні
наслідки на момент вчинення правочину.

Отже, для визнання договору дарування
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину, як дарувальника так і
обдарованого.

Доказів того, що на момент вчинення
угоди обіді сторони діяли «про людське
око» та не мали наміру на настання
юридичних наслідків суду не надано. За
життя ОСОБА_4 договір дарування не
оскаржувався.

Пунктом 24 постанови Пленум Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що в разі, якщо на виконання
правочину було передано майно, або
майнові права, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно до п.10 спірного договору
обдарована ОСОБА_4 засвідчила про те,
що вона прийняла дарунок. Прийняттям
дарунку вважається одержання
оригінального примірника цього
договору після його нотаріального
посвідчення.

Позивачка не заперечує,що перший
примірник договору знаходився у її
дочці ОСОБА_4

Крім того, в день укладення договору
дарування донька позивачки ОСОБА_4
зареєструвала своє право власності на
квартиру, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 14 серпня 2008 року
(а.с.14).

Отже, дані обставини свідчать про те, що
обдарована ОСОБА_4 прийняла дар, а
доводи апеляції, що позивачка з моменту
укладення договору продовжувала
проживати у спірній квартирі та
сплачувати комунальні послуги та мала
копію договору , не мають правового
значення та не можуть слугувати
підставою для визнання договору
дарування недійсним з підстав його
фіктивності.

За таких обставин, переглядаючи справу
в межах доводів апеляційної скарги ,
судова колегія погоджується з
висновками суду щодо відмови у
задоволенні позову, а доводи
апеляційної скарги про порушення норм
матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення у
справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 09 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді