Провадження № 2/522/489/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
визнання права власності та
витребування майна,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
визнання права власності та
витребування майна.

Вимоги мотивує тим, що після смерті
матері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8, залишилась
спадщина у вигляді двокімнатної
квартири №31 жилою площею 27,7 кв.м.,
загальною площею 43,4 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Під
час оформлення спадщини стало відомо,
що належна матері квартира, начебто,
нею була продана ОСОБА_2 згідно
договору купівлі-продажу №475 ще
04.09.1995р., посвідченого на товарній біржі
«Центральна Одеська біржа». ОСОБА_8
ніколи не продавала спірну квартиру та
не укладала договір купівлі-продажу на
Центральній Одеській біржі, а отже, не
вчиняла дії, спрямовані на припинення
свого права власності на квартиру, тому
вважає, що договір №475 від 04.09.1995р. - є
недійсним, оскільки не відповідає
вимогам закону, а саме, положенням ст. 41
ЦК УРСР. Оскільки первісний договір не
відповідає вимогам закону, то вважає
недійсними і усі наступні правочини, що
мали місце після договору від 04.09.1995
року, а саме, договір купівлі-продажу
№98.02-324 від 26.02.1998 р., укладений в
Жовтневій філії Одеської
Спеціалізованої Біржі Нерухомості
ОСОБА_9 від імені ОСОБА_2 з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу №932 від 16.03.1998
р., укладений у приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу - ОСОБА_10 ОСОБА_3 з ОСОБА_11,
свідоцтво про право на спадщину за
законом реєстровий №3-3287 від 17.10.2000 р.,
видане ОСОБА_7 державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори - Савіною К.П. на 2/9
частки квартири, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом реєстровий №3-3289
від 17.10.2000 р., видане ОСОБА_4 та ОСОБА_5
державним нотаріусом Першої одеської
державної нотаріальної контори -
Савіною К.П. на 7/9 часток квартири у
рівних частках. Так як було ще одне
відчуження шляхом укладення договору
купівлі-продажу №704 від 02.04.2008 р. у
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_13 -
ОСОБА_7, від імені якої виступала
ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ОСОБА_6, а
спірна квартира вибула з володіння
ОСОБА_8 та її спадкоємця - ОСОБА_1 поза їх
волею за підробленим договором №475 від
04.09.1995р., позивач вважає, що за ним має
бути визнано право власності на
квартиру у порядку спадкування за
законом та вона підлягає поверненню
законному власнику на підставі вимог
ст.388 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 03.12.2013р. за клопотанням
представника позивача виключена із
кола відповідачів ОСОБА_7 у зв'язку зі
смертю.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день, місце та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Від представника
позивача надійшла заява про розгляд
справи за ії відсутністю, позовні
вимоги підтримують в повному обсязі. До
суду надійшли заяви від відповідачів -
ОСОБА_3 (а.с.57), ОСОБА_2 (а.с.95) про розгляд
справи за їх відсутності. Інші
відповідачі про причини неявки суд не
повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали кримінальної справи №88
порушеної за ознаками злочину
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
матеріали інвентаризаційної справи, що
містяться у матеріалах кримінальної
справи №88 за протоколом виїмки
від 28.05.2012 р., суд вважає що позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8, про що в
книзі реєстрації актів про смерть
відділу РАГС Жовтневої районної
адміністрації Одеської міської ради
від 16.12.1996р. зроблено запис за №11024. (а.с.
10)

Померла є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця міста Одеса, про що свідчить
відомості в актовому запису про
народження №316 від 17.03.1978р. у свідоцтві
про народження серії НОМЕР_3. (а.с.9)

На підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 18.01.1995 року Першою
одеською державною нотаріальною
конторою та зареєстрованого в реєстрі
за №7-296, ОСОБА_8 належала двокімнатна
квартира, жилою площею 27,7 кв.м.,
загальною площею 43,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, право власності було
зареєстровано в ОМБТІ за №68 в книзі
101пр-142.

У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року, що діяв на той час),
спадкування здійснюється за законом і
за заповітом.

Оскільки ОСОБА_8 заповіт не залишила,
тому, згідно ст. 527 та ч.1 ст. 529 ЦК УРСР її
син ОСОБА_1 має право на спадкування за
законом у першу чергу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР,
спадкоємець прийняв спадок, якщо він
фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном; якщо він
подав в державну нотаріальну контору
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вказані у цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

У встановлений законом шестимісячний
термін ОСОБА_1 не звернувся до
нотаріальної контори із заявою щодо
прийняття спадку. Проте на момент
смерті матері і після її смерті він
проживав у квартирі, експлуатував її,
утримував в належному
санітарно-технічному стані, чим
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст. 549
ЦК УРСР).

Згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини, а саме з
дня смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

02.04.2007р. ОСОБА_1 був засуджений до
позбавлення волі на строк 2 роки 6
місяців, перебував під вартою з 03
вересня 2005 року по 03 березня 2008 року,
відбував покарання в ПВК-1 м. Одеси.

Після звільнення ОСОБА_1 встановив, що в
квартирі, яка залишилась після смерті
матері та в якій він проживав,
знаходяться невідомі йому особи, а
спірна квартира його матір'ю, нібито
була продана ОСОБА_2 згідно договору
купівлі-продажу №475 ще 04.09.1995 р.,
посвідченого на товарній біржі
«Центральна Одеська біржа».

15.08.2008 року постановою
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ УМВС України в Одеській області на
підставі ст.6 п.2 КПК України ОСОБА_1 було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи.

Постановою о/у СДСБЕЗ
Портофранківського РВ ОМУ УМВС України
в Одеській області капітана міліції
Кіфи М.Г. від 07.12.2011 року ОСОБА_1 знову
було відмову в порушенні кримінальної
справи за фактом заволодіння
квартирою, яка належала його матері
шляхом обману та зловживання довіри.

Постановою заступника прокурора
Приморського району м. Одеси від 26.12.2011
року була скасована постанова о/у
СДСБЕЗ Портофранківського РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області капітана
міліції Кіфи М.Г. від 07.12.2011р. про
відмову в порушенні кримінальної
справи за фактом заяви ОСОБА_1 щодо
заволодіння квартирою, яка належала
його матері шляхом обману та
зловживання довіри. Порушено
кримінальну справу за фактом
заволодіння чужим майном або придбання
права на майно шляхом обману та
зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великих розмірах за
ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.
190 КК України та присвоєно номер 88.

Постановою від 30 березня 2012 року
зупинено проведення досудового
слідства по зазначеній справі до
встановлення особи, яка вчинила це
правопорушення.

Спірні правовідносини регулюються п.4
Заключних та перехідних положень
Цивільного кодексу України 2004 року,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних
правовідносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто після
01.01.2004 року.

У зв'язку з тим, що оспорюваний спірний
договір №475 значиться укладеним 04.09.1995
року, тобто до прийняття нового ЦК, до
цивільних правовідносин, що виникли з
приводу цього документа, необхідно
застосовувати норми Цивільного
кодексу УРСР 1963 року, що діяли на той
час.

У відповідності до ст. 48 ЦК УРСР, угода
недійсна, якщо вона не відповідає
вимогам закону, в тому числі порушує
особисті чи майнові права
неповнолітніх дітей. За недійсною
угодою кожна сторона повинна повернути
іншій стороні все отримане за угодою, а
при неможливості повернути у натурі -
відшкодувати його вартість у грошах,
якщо інші наслідки недійсності не
передбачені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за
даними Державного архіву Одеської
області у ТБ «Центральна Одеська
Біржа» за №475 значиться договір
купівлі-продажу квартири за іншою
адресою, а 04.09.1995р. - зареєстровано
договір купівлі-продажу за №221 за іншою
адресою (а.с.17, 138).

Згідно письмових пояснень відповідача
ОСОБА_2, наданих до суду 04.06.2014 року, він
ніколи спірну квартиру не купував,
договір №475 від 04.09.1995 року не укладав
та не підписував, довіреність не
видавав, а паспорт, зазначений у
спірному договорі як документ, що
посвідчує особу, загубив в 1992 році
(а.с.93).

Постановою заступника прокурора
Приморського району м. Одеси від 26.12.2011
р. порушено кримінальну справу за
фактом заволодіння чужим майном або
придбання права на майно шляхом обману
та зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великих розмірах, за
ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.
190 КК України та присвоєно номер 88.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР, угодами
визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані на встановлення, зміну чи
припинення громадянських прав і
обов'язків.

Суду не надані належні та допустимі
докази, що ОСОБА_8 мала намір на
відчуження зазначеної квартири та факт
укладення нею договору
купівлі-продажу № 475 від 04.09.1995 р.,
оскільки відповідно положень ст. 41 ЦК
УРСР відсутні дії власника спрямовані
на припинення її права власності на
спірну квартиру.

26.02.1998 року в Жовтневій філії Одеської
Спеціалізованої Біржі Нерухомості
ОСОБА_9, від імені ОСОБА_2, уклав з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу №98.02-324; 16.03.1998р.
у приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_10
ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_11 договір
купівлі-продажу №932; 17.10.2000р. державним
нотаріусом Першої одеської державної
нотаріальної контори - Савіною К.П. було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом реєстровий №3-3287 за яким
ОСОБА_7 отримала у власність 2/9 частки
квартири; 17.10.2000р. державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори - Савіною К.П. було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом реєстровий №3-3289 за яким
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в рівних частках,
отримали у власність 7/9 часток
квартири; 02.04.2008р. у приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 - ОСОБА_7,
від імені якої виступала ОСОБА_14,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_6
договір купівлі-продажу №704.

У відповідності до ст. 225 ЦК УРСР, право
продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові. Якщо продавець майна не є
його власником, покупець набуває права
власності лише в тих випадках, коли
згідно з статтею 145 цього Кодексу
власник не вправі витребувати від
нього майно.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно
за плату придбане у особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не повинен був знати
(добросовісний набувач), то власник
вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно
загублене власником або особою, якій
майно було передане власником у
володіння, або викрадено у того чи
іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза їх волею; якщо майно набуто
безоплатно від особи, яка не мала права
його відчужувати, власник вправі
витребувати майно в усіх випадках.

Оскільки договір №475 від 04.09.1995 р. в силу
положень ст.ст. 41, 48 ЦК УРСР є недійсним,
то і наступні правочини, укладені до
01.01.2004 року, а саме: договір №98.02-324 від
26.02.1998 р., договір №932 від 16.03.1998 р.,
свідоцтво №3-3287 від 17.10.2000 р. та
свідоцтво №3-3289 від 17.10.2000 р. також є
недійсними, так як укладені щодо майна,
яке вибуло з володіння ОСОБА_8 та її
спадкоємця поза їх волею.

Оскільки договір купівлі-продажу №704,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 02.04.2008 року, то до нього
повинні бути застосовані положення
чинного ЦК України.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це право, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребувано у нього.

У відповідності до п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину. Норма частини першої статті
216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті
12 ЦК добросовісність набувача
презюмується.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Квартира вибула з володіння ОСОБА_8 та
її спадкоємця ОСОБА_1 поза їх волею за
неіснуючим договором №475 від 04.09.1995 р.,
оскільки ОСОБА_8 відчуження квартири не
проводилось.

Згідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 (далі - Лист №24-753/0/4-13),
право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК).

При цьому, строк позовної
давності підлягає поновленню в порядку
ст.ст. 256, 261 ЦК України, оскільки з 03
вересня 2005 року по 03 березня 2008 року
ОСОБА_1 перебував під вартою, хворіє на
туберкульоз та перебуває на лікуванні,
що підтверджується довідками (а.с. 123-128).

Керуючись ст.ст. 213 - 218 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності.

Позов ОСОБА_1 про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними, визнання
права власності та витребування майна
задовольнити.

Визнати недійсним договір №475
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 04.09.1995 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на Центральній
Одеській біржі.

Визнати недійсним договір №98.02-324
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 26.02.1998 року між
ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в Жовтневій філії Одеської
Спеціалізованої Біржі Нерухомості.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 16.03.1998 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_11, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_10
та зареєстрований у реєстрі за №932.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 17.10.2000
року державним нотаріусом Першої
одеської державної нотаріальної
контори - Савіною К.П. та зареєстроване
у реєстрі за №3-3287, за яким ОСОБА_7
отримала у власність 2/9 частки квартири
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 17.10.2000
року державним нотаріусом Першої
одеської державної нотаріальної
контори - Савіною К.П. та зареєстроване
у реєстрі за №3-3289, за яким ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, в рівних частках, отримали у
власність 7/9 часток квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 02.04.2008 року між
ОСОБА_7, від імені якої виступала
ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 та зареєстрований у
реєстрі за №704.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за
законом право власності на двокімнатну
квартиру, жилою площею 27,7 кв.м.,
загальною площею 43,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

Витребувати у ОСОБА_6 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) квартиру, жилою площею 27,7
кв.м., загальною площею 43,4 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_1, та повернути її у
власність ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л. М. Чернявська

25.11.2014