Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4241/14
Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 02
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, стягнення
компенсації та за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, стягнення
компенсації, обґрунтовуючи вимоги
наступним.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло № 5140 від 19.03.2003 року та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 14.09.2012 року, він є
власником ? частки у праві спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1. Власниками ? частин квартири
кожний є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У зв'язку з погіршенням відносин з
власниками інших часток у праві
спільної власності на майно, а саме: з
братом ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_3, він
позбавлений можливості користуватися
належним йому майном та вимушений
постійно проживати за місцем
реєстрації дружини. З урахуванням
цього просив суд встановити порядок
користування спірним житловим
приміщенням, виділивши йому в
користування кімнату № 8 площею 17, 3 кв.
м, залишити в користуванні
відповідачів кімнату № 6 площею 10.8 кв.
м., кімнату № 7 площею 15,7 кв. м.; підсобні
приміщення (туалет, ванну, коридор та
кухню) залишити у спільному
користуванні. З урахуванням того, що
розмір кімнати № 8 є меншим аніж розмір
його ідеальної частки у праві спільної
власності, а в інший спосіб встановити
порядок користування не є можливим -
він має право на отримання грошової
компенсації за різницю між ідеальною
та реальною частками, що складає 4,6 м2 (у
грошовому еквіваленті, з урахуванням
висновків судової
будівельно-технічної експертизи № 33 - 21
990, 3 грн.), що належать йому.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5. в
якій також просили суд затвердити
запропонований порядок користування
спірним житловим приміщенням, однак
були проти стягнення з них
матеріальної компенсації за різницю
між ідеальною та реальною частками, що
належить ОСОБА_5, з урахуванням
положень ППВСУ «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності на
житловий будинок» від 04.10.1991 року за № 7,
та правових позицій, викладених в
постанові ВСУ від 03.04.2013 року № 6-12цс13 та
постанові ВСУ від 19.02.2014 року №6-4ц14.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 02 вересня 2014 року позови
задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 в
користування кімнату № 7, площею 15, 7 кв.
м. з балконом, площею 0, 96 кв. м.

Виділено ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 в
користування кімнату № 6, площею 10,8
кв.м.

Виділено ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 в
користування кімнату № 8, площею 17, 3 кв.
м. з балконом, площею 0, 96 кв. м.

Підсобні приміщення: коридор № 1 площею
11,5 кв.м., ванну кімнату № 2 площею 2,1
кв.м., туатет № 3 площею 1,1 кв.м., кухню № 4
площею 7,2 кв.м., кладову № 5 площею 0,6
кв.м., залишити у спільному
користуванні співвласників ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_3, які володіють і
користуються спільним майном на
користь ОСОБА_5 матеріальну
компенсацію в розмірі 11 172, 14 грн. та
судові витрати в розмірі 121,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позовних вимогах ОСОБА_5 в
частині стягнення матеріальної
компенсації відмовити в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню , а судове
рішення скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права .

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно свідоцтва про право власності
на житло № 5140 від 19.03.2003 року та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 14.09.2012 року, позивач є
власником ? частки у праві спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1. Власниками ? частин квартири
кожний є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Посилаючись на погіршенням відносин з
власниками інших часток у праві
спільної власності на майно просив суд
встановити порядок користування
спірним житловим приміщенням,
виділивши йому в користування кімнату
№ 8 площею 17, 3 кв. м, залишити в
користуванні відповідачів кімнату № 6
площею 10.8 кв. м., кімнату № 7 площею 15,7
кв. м.; підсобні приміщення (туалет,
ванну, коридор та кухню) залишити у
спільному користуванні. З урахуванням
того, що розмір кімнати № 8 є меншим
аніж розмір його ідеальної частки у
праві спільної власності, а в інший
спосіб встановити порядок
користування не є можливим просив
стягнути з відповідачів на його
користь грошову компенсацію за різницю
між ідеальною та реальною частками .

За зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просили суд затвердити запропонований
позивачем порядок користування
спірним житловим приміщенням , однак
без стягнення з них матеріальної
компенсації за різницю між ідеальною
та реальною частками.

Районний суд розглянувши справу та
частково задовольнивши первинній та
зустрічний позов в порушення вимог
ст.ст.214,215 ЦПК України не зазначив норми
матеріального права ,яки ним були
застосовані при вирішені спору.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ частки

в натурі із майна, що є у спільній
часткові власності.

Якщо виділ у натурі частики із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим частина
друга ст.183 цього Кодексу , співвласник
,який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

У відповідності до ч.2 ст.367 ЦК
України у разі поділу спільного майна
право спільної часткової власності
припиняється.

Згідно ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін ,та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з роз'ясненнями
,викладеними у п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№ 20 « Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» квартира, яка є спільною
сумісною чи частковою власністю ,на
вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі ,якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати у такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Вирішити питання можливості чи
неможливості виділення частки в натурі
може тільки експерт при призначенні та
проведенні судової будівельно -
технічної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції прийняв як
єдиний належний доказ по справі не
завірену належним чином копію судово -
будівельної експертизи від 15.10.2013 року
про ринкову вартість спірної квартири,
яка була проведена по інший цивільній
справі і не стосується предмету
позовних вимог.а.с.12

Належних доказів про
неможливість виділу або поділу ст..367
ЦК України майна ,що є у спільній
частковій власності в справі не має.

Не надано сторонами також
технічних даних про можливість
визначення порядку користування
квартирою у відповідності до ч.1 ст.10
Житлового Кодексу України про
використання жилого приміщення до його
призначення та додержання правил
користування жилими приміщеннями.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав
та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК
України.

Відповідно до ч.3 ст.364 та 367 ЦК
України договір про виділ поділ
нерухомого майна ,що є у спільній
частковій власності ,укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

З урахуванням предмету позовних
вимог як за первинним та і за
зустрічним позовом суд першої
інстанції розглянув справу фактично за
відсутності спору про право.

Стягнення грошової компенсації
без зміни часток у праві спільної
часткової власності суперечить
вимогам ст.ст.346,365 Цивільного Кодексу
України та ст.150 Житлового Кодексу
України.

На підставі вищенаведеного,
судова колегія вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
вимогам закону та матеріалам справи
,доказам по справі дана неналежна
оцінка і тому судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні первинного
та зустрічного позовів за їх
необґрунтованістю .

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2014 року
у цій справі - скасувати та ухвалити
нове рішення за яким:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням, стягнення компенсації та
зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: