АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/387/2014
інстанції: Гонтар Д.О.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року лютого місяця 06 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Приходько Л.А. Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого
від імені ОСОБА_6, на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 26 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
Херсонтепломережі» про відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що він перебував у
трудових відносинах з відповідачем.
Наказом від 31.12.2011 року звільнений з
посади за згодою сторін на підставі п.1
ст. 36 КЗпП України.

У зв'язку з тим, що на день звільнення
йому не були виплачені належні суми,
позивач просив суд стягнути на його
користь моральну шкоду у розмірі
10000грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 26 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5,
діючий в інтересах ОСОБА_6, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_6 з 17.04.2008
року по 31.12.2011 року перебував в трудових
відносинах з ТОВ «Херсонтепломережі».
31.12.2011 року позивач звільнений з
підприємства за згодою сторін на
підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.4
зворотній бік).

В порушення вимог ст.116 КЗпП України в
день звільнення з позивачем не був
проведений повний розрахунок та не
була виплачена заборгованість по
заробітній платі у розмірі 6122,38грн.

Згідно з випискою по рахунку
приватного клієнта №/1106, 06.04.2012
року підприємством здійснено
остаточний розрахунок з позивачем по
заробітній платі. Зазначені обставини
встановлені судом і сторонами не
оспорюються (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що

про
остаточний розрахунок при звільненні
позивач дізнався 06.04.2012 року, таким
чином позивач, звернувшись до суду з
вказаним позовом 10.09.2013 року, пропустив
тримісячний строк, визначений ч.1 ст.233
КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
зібраним у справі доказам.

Статтями 32, 56, 62, 152 Основного Закону
України передбачено право фізичних
осіб на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, завданої внаслідок
порушення їхніх прав, свобод та
законних інтересів.

У трудовому законодавстві право
працівника на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням його
трудових прав, визначено у статті 2371
КЗпП України, відповідно до якої
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Підстави та порядок відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди слід
розглядати у нерозривному зв'язку з
положеннями ст. 233 КЗпП України, у яких
встановлено строки звернення до суду
за вирішенням трудових спорів, зокрема
тримісячний строк, який розпочинається
з дня, коли працівник дізнався чи
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

В рішенні Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012року (справа
№7-52012№4-рп/2012) зазначено, що положення
частини першої статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1цього Кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про відшкодування моральної
шкоди, завданої йому несвоєчасною
виплатою з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум,
встановлено тримісячний строк, перебіг
якого розпочинається з дня, коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатися про те, що
власник або уповноважений ним орган, з
вини якого сталося затримка виплати
всіх належних при звільненні сум,
фактично з ним розрахувався.

Враховуючи викладене та зважаючи на те,
що суму боргу по заробітній платі
позивачу було виплачено 06.04.2012 року, а
останній звернувся до суду 10.09.2013 року,
тобто поза межами визначеного законом
тримісячного строку, і не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження неможливості
своєчасного звернення до суду, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
залишення позовних вимог ОСОБА_6 без
задоволення.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм
цивільно-процесуального законодавства
та відповідає нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, і підстав для його
скасування чи ухвалення нового рішення
не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від
імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :