Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов`язаних з виплатою
страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Моторне (транспортне) страхове
бюро України, звернулося до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом в якому просить суд: стягнути з
ОСОБА_1 на його користь кошти в розмірі
понесених витрат 49852,60 гривень, по
сплаті вартості наданої правової
допомоги в розмірі 2000 гривень, а також
судові витрати (а.с.38-39).

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 03 липня 2009 року о 19
годині 30 хвилин відповідач ОСОБА_1
керуючи автомобілем марки «Шевролет
Авео», д.н.з. НОМЕР_5, на перехресті вул.
Стальського - бул. Перова, рухаючись по
другорядній дорозі, не пропустив
автомобіль «Пежо», д.н.з. НОМЕР_4, під
керуванням водія ОСОБА_2 Дані дії
призвели до скоєння
дорожньо-транспортної пригоди. На дату
скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не
мав чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вина ОСОБА_1 у
скоєнні вищезазначеної ДТП
підтверджується постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 вересня 2009 року. В результаті
зазначеної ДТП був пошкоджений
автомобіль «Пежо», д.н.з. НОМЕР_4, що
належить ОСОБА_3 Вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу, відповідно до
звіту № 95 про оцінку майна автомобіля
Пежо», д.н.з. НОМЕР_4, від 21 липня 2009 року,
складеного ФОП ОСОБА_4 та складає 57 541,54
гривень в тому числі ПДВ. Зазначена
шкода особисто винуватцем ДТП не була
відшкодована потерпілим особам.
Власник пошкодженого автомобіля з
метою отримання відшкодування
звернувся до Моторного (транспортного)
страхового бюро України з відповідною
заявою до якої було додано копію полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВС/0474779 з терміном дії - з 23
квітня 2008 року по 22 квітня 2009 року.
Договірних зобов'язань між МТСБУ,
потерпілою особою та відповідачем не
виникало.

У зв'язку з настанням події,
передбаченої п. 41.1. ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», МТСБУ 11 серпня 2009 року
здійснило виплату відшкодування
потерпілій особі в розмірі 25 920,00
гривень. Додатково МТСБУ понесло
витрати на оплату юридичних послуг в
розмірі 2000 гривень. 23 березня 2010 року №
5445/3-2-05 МТСБУ звернулось до ОСОБА_1 з
листом про компенсацію витрат в
добровільному порядку, який було
залишено без відповіді.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просила позов
задовольнити. Зазначила, що МТСБУ вже
зверталося до суду з позовом про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування, але дані позови були
повернуті, у зв'язку з чим ними і було
пропущено строки позовної давності для
звернення до суду з позовом до
відповідача, про що подала до суду
відповідне клопотання про
незастосування строку позовної
давності (а.с.56).

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
пояснив, що дійсно ДТП мало місце,
відповідач визнає свою вину та розмір
завданих збитків. В той же час,
позивачем було пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у позові, про що до суду була
подана відповідна заява (а.с.52).

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 03 липня 2009 року о
19 годині 30 хвилин на перехресті вулиці
Стальського - бул. Перова в м. Києві,
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля
«Шевроле», д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням
водія ОСОБА_1, автомобілем «Пежо», д.н.з.
НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2

Згідно довідки ВДАІ Дніпровського
району м. Києва, автомобіль «Пежо»,
д.н.з. НОМЕР_4 отримав механічні
пошкодження (а.с.5).

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2009 року
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді адміністративного
штрафу в розмірі 340,00 гривень (а.с.6).

На даний час постанова Дніпровського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2009
року не скасована та набрала законної
сили.

За нормою частини третьої ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до Звіту № 95 про оцінку
майна (авто товарознавче дослідження)
від 21 липня 2009 року, складеного ФОП
ОСОБА_4, вартість матеріального збитку
завданого власнику автомобіля «Пежо
206», д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок пошкодження
при ДТП становить 34 169 гривень 85
копійок. Вартість відновлювального
ремонту складає 57 541 гривень 54 копійки,
в тому числі ПДВ 9 590,26 гривень (а.с. 14-15).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована за Полісом №
ВВ/9213452, укладеним із ЗАТ
«Просто-страхування», строк дії якого з
31 жовтня 2008 року по 30 жовтня 2009 року
(а.с.7).

26 жовтня 2009 року до МТСБУ звернувся
ОСОБА_3 з заявою про здійснення
відшкодування шкоди, на підставі ст. 35
та ст. 41.1 п. "а" Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди з вини
ОСОБА_1, який не мав договору
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
чинного на дату ДТП.

24 листопада 2009 року МТСБ винесло наказ
№ 2991 у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», про виплату потерпілій
стороні шкоду заподіяну в результаті
дорожньо-транспортної пригоди на 25 920
гривень 00 копійок.

Платіжним дорученням № 4466 від 24
листопада 2009 року МТСБУ здійснило
перерахування страхового
відшкодування ОСОБА_3 на суму 25920
гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
та створює підвищену небезпеку.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 22 п. 1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 41 п. 1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених цим Законом, у
разі її заподіяння транспортним
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність.

Судом достовірно встановлено, що на
момент дорожньо-транспортної пригоди
відповідач ОСОБА_1 не мав договору
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

В той же час, відповідно до ст. 256
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність відповідно
до ст. 257 Цивільного кодексу України
встановлюється тривалістю у три роки.

За вимог цивільного законодавства, за
регресними зобов`язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов`язання (ч.6
ст. 261 ЦК України), тобто відраховується
з моменту, коли страховик виплатив
страхове відшкодування, тобто зазнав
збитків.

Як встановлено судом, МТСБУ здійснило
перерахування страхового
відшкодування ОСОБА_3 в сумі 25920 гривень
00 копійок, відповідно до платіжного
доручення № 4466 від 24 листопада 2009 року.

Таким чином, у відповідності до вимог
ст. 261 Цивільного кодексу України
позивач, повинен був звернутися до суду
з вимогами про захист свого цивільного
права, стягнення з відповідача в
порядку регресу витрат пов`язаних з
виплатою страхового відшкодування, в
строк до 24 листопада 2012 року.

В той же час, позивач, МТСБУ, звернулося
до суду з позовними вимогами до
відповідача, ОСОБА_1, про відшкодування
в порядку регресу витрат, пов`язаних з
виплатою страхового відшкодування, 04
вересня 2013 року, що підтверджується
відміткою поштового відділення на
конверті, в якому до суду надійшла
позовна заява, що свідчить проте, що
позивач звернувся до суду з позовом про
захист цивільного права, з пропуском
позовної давності.

За вимог ч.3-5 ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними притичини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Заперечуючи щодо застосування строків
позовної давності, представник
позивача в судовому засіданні
посилалась на те, що у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг
строку позовної давності був
перерваний у зв`язку зі зверненням
позивача до суду з позовом до
відповідача, однак ухвалою суду від 02
серпня 2012 року позов було повернуто у
зв`язку з невиконанням позивачем
ухвали про залишення позову без руху.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного
кодексу України позовна давність
переривається у разі пред`явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимог, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

В той же час, за змістом частини другої
статті 264 Цивільного кодексу України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 118-120 ЦПК
України. Тому якщо судом у прийнятті
позовної заяви відмовлено (стаття 122
ЦПК) або її повернуто (стаття 121
названого Кодексу), то перебіг позовної
давності не переривається. Так само не
перериває цього перебігу подання
позову з порушенням правил
підвідомчості справ.

Крім того, під перериванням строку
позовної давності у випадку
встановленому в частині другій ст. 264
Цивільного кодексу України мається на
увазі пред`явлення позову до одного із
кількох боржників, тобто у разі
наявності у правовідносинах з
позивачем декількох боржників, позовна
давність переривається у разі
пред`явлення позову до одного з них, а
також, якщо предметом позову була лише
частина вимог, право на яку мав позивач.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що посилання
представника позивача, як на підставу
наявності переривання строку позовної
давності, звернення позивача до суду з
позовом до відповідача у липні 2012 року,
в межах строку позовної давності, та
повернення позовної заяви позивачу у
відповідності до ч.2 ст. 121 ЦПК України, є
необґрунтованими та такими, що
суперечать нормам цивільного
законодавства.

Дотримання строку звернення з позовом
є однією з умов для реалізації права на
позов у цивільно-правових відносинах.
Вона дисциплінує учасників цих
відносин у випадку, якщо вони стали
спірними, запобігає зловживанням і
можливості регулярно погрожувати
зверненням до суду. Відсутність цієї
умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
цивільно-правових відносинах.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення» № 14 від 18.12.2009 року
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає
підставним застосування в межах даного
спору строку позовної давності, про яку
заявлено стороною у спорі, оскільки
право позивача на захист свого
цивільного права, стягнення з
відповідача в порядку регресу витрат
пов`язаних з виплатою страхового
відшкодування, відраховується з 24
листопада 2009 року та відповідно у
позивача виникає право протягом трьох
років у відповідності до вимог ст. 257 ЦК
України звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права.
Перебіг позовної давності за вимогами
позивача скінчився 24 листопада 2012 року.
Разом з тим, позивач звернувся до суду з
позовом про відшкодування в порядку
регресу витрат, пов`язаних з виплатою
страхового відшкодування лише 04
вересня 2013 року, тобто пропустив
загальний строк позовної давності для
звернення до суду, що є підставою для
відмови в позові.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов`язаних з
виплатою страхового відшкодування, не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також, у відповідності до вимог ст. 88
ЦПК України, не підлягають задоволенню
і вимоги позивача про стягнення з
відповідача судових витрат, які
складаються з судового збору та витрат
на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 22, 41 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст. 256, 257, 261,
264, 267, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11,
60, 61, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

В позові Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов`язаних з виплатою
страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: