Справа № 376/1362/14-ц Головуючий у І
інстанції Віговський С.І.Провадження №
22-ц/780/6323/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Даценко
Л.М., Журби С.О., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Сквирського районного суду Київської
області від 21 серпня 2014 року у справі за
позовом Національної академії
внутрішніх справ України до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат за період
навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 21 серпня 2014 року
позов Національної академії
внутрішніх справ України задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь
Національної академії внутрішніх
справ вартість навчання у сумі 18
382,10 грн., а також судовий збір - 243,60 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
відповідач навчався за державним
замовленням у вищому навчальному
закладі і не виконав умови договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України від 30
листопада 2007 року, звільнившись за
власним бажанням з органів внутрішніх
справ по закінченню навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі.

Відповідно, він зобов'язаний
відшкодувати позивачу фактичні
витрати, пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі за період 2005-2006,
2006-2007, 2007-2008, 2008-2009 навчальні роки в
розмірі 18 382,10 грн. ( без врахування
періоду з 01.09.2005 року по 31.08.2006 року щодо
грошового забезпечення та оплати
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв ).

Не погоджуючись із вказаними рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом обставин справи, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного
суду Київської області від 21 серпня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог Національної академії
внутрішніх справ відмовити.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вважає за необхідне відхилити
клопотання ОСОБА_2 про призначення по
справі почеркознавчої експертизи,
перенесення слухання справи за
необґрунтованістю, як і апеляційну
скаргу, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
30 жовтня 2007 року між Київським
національним університетом внутрішніх
справ, комплектуючим органом - ГУ МВС
України в Київській області та ОСОБА_2
укладено договір №Ко-211 про підготовку
фахівця у Київському національному
університеті внутрішніх справ за
рахунок коштів державного бюджету (
а.с. 15-16 ).

Згідно умов правочину ( п.п. 2.3.5., 2.3.6., 4.1.)
відповідач зобов'язався після
закінчення навчання відпрацювати не
менше трьох років за місцем розподілу,
а у разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом трьох років
після закінчення навчання -
відшкодувати фактичні витрати за
період навчання.

З 01 вересня 2005 року по 19 червня 2009 року,
відповідно до умов зазначеного
договору, відповідач у період навчання
у Київському національному
університеті внутрішніх справ за
державним замовленням за напрямком
«Правознавство» перебував на
державному забезпеченні харчуванням,
речовим майном, грошовим утриманням та
житлом із наданням відповідних
комунальних послуг ( а.с. 17-18 ).

19 червня 2009 року ОСОБА_2 присвоєно
кваліфікацію юриста за спеціальністю
«Правознавство» ( а.с. 19 ).

Фактичні витрати на його підготовку, як
фахівця, у Київському національному
університеті внутрішніх справ склали 18
382,10 грн., що посвідчив власноруч
відповідач по справі ( а.с. 21, 22, 23, 35, 36, 64,
65, 66-92 ).

22 червня 2009 року ОСОБА_2 призначений на
посаду слідчого слідчого відділення
Сквирського районного відділу ГУ МВС
України в Київській області ( а.с. 47 ).

Наказом №563 о/с ГУ МВС України в
Київській області від 19 жовтня 2009 року
відповідач направлений до ГУ МВС
України в м. Києві і наказом
останнього №1031 о/с від 30 жовтя 2009 року
ОСОБА_2 призначено на посаду слідчого
слідчого відділу Голосіївського
районного управління ( а.с. 20, 48 ).

05 квітня 2012 року ОСОБА_2 звільнено з
органів внутрішніх справ, на підставі
поданого ним рапорту, за власним
бажанням ( а.с 29, 30 ).

Таким чином, відповідач працював в
органах внутрішніх справ з 22 червня 2009
року по 05 квітня 2012 року і звільнився з
посади до встановленого правочином
трьохрічного строку, тобто порушив
зазначені умови правочину та положення
ст.ст. 525, 526, 610, 626, 629 ЦК України, ст. 18
Закону України «Про міліцію», якими
регламентуються правовідносини між
сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог і, з додержанням зазначених норм
матеріального і процесуального права
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
на підставі належних та допустимих
доказів по справі.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, зокрема, ст.ст. 53, 92
Конституції України, ст. 15 ЦК України,
ст.ст. 3, 130 ЦПК України, ст. 2 Бюджетного
кодексу України, ст. 18 Закону України
«Про міліцію», на думку апеляційного
суду, не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи, оскільки вони
повністю спростовуються доказами по
справі.

Інші доводи, викладені в апеляції та
зазначені ОСОБА_2 у судовому засіданні,
зокрема, про відсутність права
позивача звертатись до суду із
названими вимогами, безкоштовність
вищої освіти, незастосування закону,
який підлягав застосуванню,
непідписання ним договору, позбавлення
можливості заявити клопотання про
проведення по справі експертизи,
порушення строку позовної давності,
розірвання договору 30 жовтня 2009 року,
незалучення у справі третьою особою ГУ
МВС України в м. Києві, на переконання
апеляційного суду, не спростовують, у
силу викладеного, висновок місцевого
суду про обґрунтованість заявлених
позовних вимог та не є підставою для
задоволення апеляції.

Окрім цього, доводи апелянта, зокрема,
про відсутність права позивача
звертатись до суду із названими
вимогами, спростовується довідкою
Міністерства внутрішніх справ України
від 30 квітня 2014 року про утримання
позивача за рахунок державного
бюджету, положеннями «Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ», затвердженого
постановою №313 Кабінету Міністрів
України від 01.03.2007 року.

Що ж до його твердження про
безкоштовність вищої освіти,
незастосування закону, який підлягав
застосуванню то вони правового
значення, у даному випадку, для
вирішення спору не мають, оскільки між
сторонами існували договірні
правовідносини, за якими позивач
виконав свої зобов'язання, а відповідач
- ні.

У відповідності до положень ст. 204 ЦК
України, правочин, укладений між
сторонами, є правомірним.

Відповідач, оспорюючи свій підпис на
договорі, не спростував його
правомірність, оскільки недійсність
зазначеного правочину прямо не
встановлена законом і він не визнаний
судом недійсним.

Посилання відповідача про
неможливість заявити клопотання щодо
проведення експертизи не відповідає
дійсності в силу того, що той був
повідомлений про дату слухання справи,
давав письмові пояснення по суті
заявлених вимог, заявляв інші
клопотання ( а.с. 76, 77-80 ).

Клопотання про призначення експертизи
по справі відповідач заявив у ході
розгляду апеляційної скарги, яке
відхилене судом другої інстанції як
необґрунтоване.

Порушення строку позовної давності,
розірвання договору 30 жовтня 2009 року,
про що заявляє ОСОБА_2, не ґрунтується
на матеріалах справи, оскільки заміна
замовника відбулась у встановленому
договором порядку.

Залучення у справі третьою особою ГУ
МВС України в м. Києві, на переконання
апеляційного суду, не викликалось
необхідністю, оскільки інтереси
управління заявленим позовом не
зачіпалися.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд
другої інстанції відносить до числа
формальних, а тому оскаржуване рішення,
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 21 серпня 2014 року
у справі за позовом Національної
академії внутрішніх справ України до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат за
період навчання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий А.С.
Сержанюк

Судді: Л.М.
Даценко

С.О. Журба