Справа №577/6091/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Разумова І. Є.Номер
провадження 22-ц/788/250/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 53
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Сибільової Л.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою державного
підприємства "Попівський
експериментальний завод"

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 23 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
який поданий через представника
ОСОБА_4, до державного підприємства
"Попівський експериментальний завод"

про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням суду від 23 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Стягнуто з ДП "Попівський
експериментальний завод" на користь
ОСОБА_3 11001,01 грн. середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, 1800 грн. моральної шкоди,
всього - 12801,01 грн. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
ДП "Попівський експериментальний
завод" в дохід держави - 458,80грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 періодично працював охоронцем у
ДП "Попівський експериментальний
завод" за строковими трудовими
договорами, зокрема, з 04.09.2007 р. по 04.03.2008
р.; 07.03.2008 р. по 07.09.2008 р.; 10.09.2008 р. по
10.03.2009 р.; 13.03.2009 р. по 13.09.2009 р.; 17.09.2009 р. по
17.03.2010 р.

17 березня 2010 року ОСОБА_3 звільнений з
роботи у зв'язку із закінченням строку
трудового договору (а.с. 5, 8, 9).

Судовим наказом Конотопського
міськрайонного суду від 27 вересня 2010
року з ДП "Попівський
експериментальний завод" стягнуто на
користь ОСОБА_3 9686,30 грн. заборгованості
по заробітній платі (а.с. 45).

Наказ набрав законної сили, за заявою
ОСОБА_3 примусово виконувався ВДВС
Конотопського міськрайонного
управління юстиції.

З видаткового касового ордеру та
довідки ДП „Попівський
експериментальний завод" встановлено,
що заборгованість по заробітній платі
в сумі 9589,15 грн. була виплачена ОСОБА_3 06
березня 2013 року (а.с. 40, 46).

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції було встановлено, що решту
заборгованості в сумі 97,15 грн. ОСОБА_3
отримав 18 вересня 2013 року.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції керувався ст.ст. 47, 116,
117, 233 КЗпП України та виходив з
встановленого законом обов'язку
роботодавця провести розрахунок з
працівником у день його звільнення, а у
разі порушення цього обов'язку -
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку по день фактичного
розрахунку. При визначенні середнього
заробітку за час затримки розрахунку
суд врахував, що основна частина суми
заборгованості - 9589,15 грн. була
виплачена ОСОБА_3 06 березня 2013 року, а
решта заборгованості - 97,15 грн., була
виплачена 18 вересня 2013 року, загальна
сума середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
склала 11001,01 грн.

Частково задовольняючи позов про
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
потрібно було застосовувати додаткові
зусилля для організації свого життя,
оскільки йому своєчасно не
виплачувалась заробітна плата та
тривалий час не був проведений
розрахунок при звільненні, тому з
урахуванням того, що основна сума
заборгованості була виплачена
позивачеві лише через 36 місяців,
стягнув з відповідача 1800 грн. моральної
шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, правильно встановивши
фактичні обставини справи та давши
правильну оцінку всім зібраним у
справі доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову, а
доводи апеляційної скарги про
протилежне не можна визнати
обґрунтованими. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

З апеляційної скарги вбачається, що ДП
"Попівський експериментальний завод"
не заперечує заборгованість по
заробітній платі перед ОСОБА_3 у
розмірі, визначеному судовим наказом
від 27 вересня 2010 року, в той же час
посилається на те, що вся сума
заборгованості була виплачена 06
березня 2013 року. Проте такі доводи
апеляційної скарги спростовуються
матеріалами справи. Зокрема.

06 березня 2013 року за видатковим касовим
ордером ОСОБА_3 отримав лише 9589,15 грн., в
той час як заборгованість по зарплаті,
визначена судовим наказом, складала
9686,30 грн. Таким чином борг підприємства
перед позивачем залишився в сумі 97,15
грн., які йому були виплачені, як було
встановлено судом першої інстанції, 18
вересня 2013 року. На спростування цих
фактів апелянт належних доказів не
надав.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
вважає, що звернувшись до суду з
позовом (який розглядався у даній
справі) 14 листопада 2013 року, позивач не
пропустив тримісячний строк позовної
давності.

В апеляційній скарзі ДП "Попівський
експериментальний завод" також
посилається на те, що погашення
заборгованості по заробітній платні
здійснювалось ОСОБА_3 в рамках
виконавчого провадження на підставі
судового наказу, виданого 27.09.2010 року, а
тому підприємство не мало можливості
встановлювати порядок здійснення цих
виплат, у зв'язку з чим відсутня вина
підприємства у затримці розрахунку з
ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що названі
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
наявність виконавчого провадження не
виключає можливості погашення
відповідачем заборгованості по
заробітній платі у добровільному
порядку.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду у слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу державного
підприємства "Попівський
експериментальний завод" відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -