Єдиний унікальний номер 205/9750/13-ц
Справа №2/205/272/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді Шавули В.С.

при секретарі
Давиденко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2013 року позивачка
звернулась до Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити
дії(а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона на підставі договору
позики у період з 26.02.2008 року по 10..09.2008
року надала ОСОБА_2 грошові кошти на
загальну суму 70 000,00 грн. У період з
03.07.2009 року по 30.05.2011 року відповідачем
їй було повернуто борг на загальну суму
12 500,00 грн.

У зв'язку із тим, що до сьогодні
відповідач борг не повернув, позивачка
вимушена була звернутися до суду із
даним позовом, в якому просила суд
зобов'язати відповідача виконати умови
договору позики, шляхом відшкодування
запозичених грошей в сумі 57 500,00 грн.

В судове засідання позивачка не
з'явилась. Про час та місце судового
розгляду повідомлялась у
встановленому законом порядку. До суду
надала письмову заяву, в якій просила
справу розглядати без своєї
присутності. Позовні вимоги підтримала
та просила задовольнити їх в повному
обсязі. Проти заочного розгляду справи
не заперечувала (а. с. 16).

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про час та місце судового
розгляду неодноразово повідомлявся у
встановленому законом порядку. До суду
надав письмову заяву, в якій просив
розгляд справи перенести на іншу дату.
Справу не розглядати без своєї
присутності. Проти позовних вимог
заперечував (а.с.17).

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалося.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Підставою звернення позивача до суду є
захист права сторони за майновим
правовідношенням, що виникло в силу
укладеного між сторонами зобов'язання
за договором позики, на вимогу
повернення грошових коштів у зв'язку із
порушенням відповідачем умов його
виконання.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, за умовами якого
останній позичив грошові кошти у
ОСОБА_1 в сумі 20 000,00 грн., які
зобов'язався повернути 27 квітня 2008 року
(а.с.6).

25 червня 2008 року сторонами було
подовжено строк користування позики
без обмеженого терміну користування та
додано грошову суму в розмірі 10 000,00 грн.

27 червня 2008 року до позики додано
грошову суму в розмірі 5 000,00 грн. та 900,00
доларів США за курсом 4,04 грн. за 1 долар
США.

06 серпня 2008 року до основної суми
позики додано грошову суму в розмірі 10
824,00 грн.

10 вересня 2008 року до позики додано
грошову суму в розмірі 20 000,00 грн. Отже,
станом на 10.09.2008 року загальна сума
позики становила 70 000,00 грн.

У період з 03 липня 2009 року по 30 травня 2011
року відповідач повернув запозичені
грошові кошти в сумі 12 500,00 грн. (а.с.6).

За правилом, встановленим ст.509 ЦПК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

При цьому, якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

Відповідно до ст. 1047 ЦПК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менше як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК
України за договором позики одна
сторона передає іншій стороні у
власність грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Дослідивши матеріали позову, судом
з'ясовано, що обставини щодо порушення
ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики
є доведеними, але обраний позивачкою у
відповідності до позовних вимог спосіб
захисту права, що пов'язаний із
наслідками неналежного виконання умов
договору, не відповідає ні вимогам
закону, ні умовам договору.

Оскільки за ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити дії не підлягають
задоволенню.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, у
зв'язку із тим, що у задоволенні позову
відмовлено,сплачений позивачкою
судовий збір в сумі 250,00 грн.
відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.16, 22, 509, 625, 1046-1049 ЦК
України,ст.ст.4,10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 212, 213-215, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. С. Шавула