СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Лозинська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Вербової І.М., Качана В.Я.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори, ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, зміни черговості
спадкування та визнання права
власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року позивачка
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2, в якому просила
встановити факт проживання її з ОСОБА_3
однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07
червня 1995 року та до часу відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2 року); визнати її
спадкоємцем четвертої черги після
смерті останнього, а також визнати за
нею право на спадкування за законом
разом зі спадкоємцями першої черги.
Крім того, позивачка просила визнати за
нею право власності на 1/2 частину
легкового автомобіля марки ВАЗ модель
21112, реєстраційний номер кузова НОМЕР_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в
серпні 1992 року вона познайомилася з
ОСОБА_3, з яким з 01 березня 1993 року
почала проживати однією сім`єю як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу,
вести спільне господарство, купувати
предмети домашнього вжитку. Після
смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернулася до Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, проте, у
видачі свідоцтва про право на спадщину
їй було відмовлено з підстав
відсутності документів, що
підтверджують родинні відносини із
померлим, у зв`язку з чим вона вимушена
звернутись до суду із даним позовом.

В підтвердження спільного
проживання з померлим ОСОБА_1 зазначає,
що за час ведення спільного
господарства за спільні кошти у 2007-2008
рр. був придбаний будинок АДРЕСА_1 а
також автомобіль марки ВАЗ модель 21112,
реєстраційний номер НОМЕР_2, у зв`язку
із чим вона вважає його спільною
сумісною власністю подружжя та просить
визнати за нею право власності на 1/2
частини вказаного автомобіля.

Крім того, позивачка зазначає, що
оскільки вона здійснила поховання
померлого, опікувалась, доглядала за
ним та забезпечувала матеріально, то її
черга на спадкування за законом
повинна бути змінена з визнанням за нею
права спадкувати разом із спадкоємцями
першої черги.

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 26 серпня 2014
року позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю
без реєстрації шлюбу з 07.06.1995 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також визнано
позивачку спадкоємцем четвертої черги
за законом після смерті ОСОБА_3. В решті
позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про зміну
черговості спадкування з визнанням її
спадкоємцем першої черги, а також
просила скасувати рішення щодо відмови
у визнанні за нею права власності на Ѕ
частину автомобіля, як спільне сумісне
майно, та ухвалити в цих частинах нове
рішення про задоволення позову.
Посилається на доводи, викладені в
позовній заяві та на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Рішення підлягає скасуванню в
частині відмови у позові про визнання
за позивачкою право власності на Ѕ
частину спірного автомобіля, та
ухваленню в цій частині нового рішення
про задоволення позову, а в решті
рішення належить залишити без змін.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте, зазначеним вимогам в повній мірі
судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, після чого
відкрилась спадщина.

ОСОБА_2, який є спадкоємцем другої
черги, пояснив суду, що у спадкодавця
ОСОБА_3 є донька, яка, в силу ст.1261 ЦК
України, є спадкоємцем першої черги,
однак до нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини вона звертатись
не бажає оскільки не заперечує, щоб
спадщину її батька прийняв її дядько -
відповідач ОСОБА_2, тобто, спадкоємець
другої черги.

30.10.2013 року у визначений законом
шестимісячний строк після смерті
ОСОБА_3 із заявою про прийняття
спадщини звернувся відповідач по
справі - рідний брат померлого ОСОБА_2, а
також позивач по справі ОСОБА_1,
посилаючись на те, що вона разом з
померлим проживала однією сім'єю.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання факту проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації
шлюбу та визнаючи позивачку
спадкоємцем четвертої черги, суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначені вимоги є обґрунтованими й
знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи та показаннях
свідків.

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції в цій частині
погоджується.

Так, відповідно до частини 1
статті 1264 ЦК Українидо четвертої черги
права на спадкування за законом мають
особи, які проживали із спадкодавцем
однією сім`єю не менше ніж як п`ять
років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 3 СК України,
сім`юскладають особи, які спільно
проживають, по'вязані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом та таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Таким чином, керуючись наявними в
матеріалах справи доказами, зокрема,
численними показаннями свідків, судом
на основі повно та всебічно з'ясованих
обставинах справи задоволено позовні
вимоги про визнання факту проживання
ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю без
реєстрації шлюбу в період з 07.06.1995 року
по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та визнано
позивачку спадкоємцем четвертої черги.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції не заперечував того, що
позивачка ОСОБА_1 проживала однією
сім»єю з ОСОБА_3 в період з 07.06.1995 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, однак заперечує
відносно визнання за позивачкою право
власності на Ѕ частину спірного
автомобіля ВАЗ, придбаного в період їх
перебування у фактичних шлюбних
стосунках, пославшись на те, що
указаний автомобіль був придбаний за
кошти спадкодавця - його брата ОСОБА_3,
отримані(за твердженням відповідача) в
результаті продажу їх сімейного майна.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог
про зміну черговості спадкування
ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю в
останньої достатніх правових підстав
на зміну такої черговості.

Судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування.

Так, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України,
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи з аналізу зазначеної вище
норми, такі обставини, як: тривалий час
опіки над померлим, його безпорадний
стан та матеріальне забезпечення
померлого у зв'язку з таким станом,
повинні існувати в сукупності.

В п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику в справах про
спадкування» міститься роз'яснення
терміну «безпорадний стан», під яким
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Заявляючи вимоги про визнання права на
спадкування разом зі спадкоємцем
другої черги, братом померлого - ОСОБА_2,
ОСОБА_1 не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
фактів матеріального забезпечення нею
померлого та його безпорадного стану.
Так, зокрема, надані позивачкою довідка
та виписка із медичної карти померлого
не свідчать про його безпорадний
стан/а.с. 102-103/.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1
права власності на Ѕ частину спірного
автомобіля.

Як вбачається з матеріалів
справи, та враховуючи встановлені
судом першої інстанції обставини, в 2007
році, тобто в період проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був придбаний
автомобіль марки ВАЗ, модель 21112,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу був
зареєстрований на ОСОБА_3./а.с. 39-зв./

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Частиною 2 цієї ж статті
встановлено, що на майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8
цього Кодексу.

Згідно ст. 63 СК України, дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Крім того, в ч. 1 ст. 70 СК України
закріплено загальний принцип рівності
часток чоловіка та жінки в майні, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Таким чином, на автомобіль ВАЗ,
модель 21112, реєстраційний номер, НОМЕР_4,
номер кузова НОМЕР_5,поширюється
правовий режим спільного сумісного
майна подружжя, а, отже, вимоги ОСОБА_1
про визнання за нею права власності на
Ѕ частину від зазначеного майна є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Доводи відповідача ОСОБА_2 в тій
частині, що спірний автомобіль
придбаний виключно за кошти
спадкодавця, ніякими доказами не
підтверджені, а тому не можуть бути
покладені в основу доказування при
ухваленні рішення.

В силу ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, преюдиційно, майно, набуте
подружжям у шлюбі має статус спільного
сумісного майна, а для того, щоб
позбавити одного з подружжя права на
частину цього майна необхідно
підтверджувати належними доказами,
яких відповідач суду не надав.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене,
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання за позивачкою права
власності на Ѕ частину автомобіля
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про задоволення
позовних вимог. В решті рішення
належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 26 серпня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання права
власності на Ѕ частину автомобіля та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_1(ІПН НОМЕР_3),
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на Ѕ
частину легкового автомобіля марки
ВАЗ, модель 21112, реєстраційний номер,
НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_1.

В решті рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 26 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді