У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Фонду
комунальної власності м.
Дніпродзержинська, третя особа - Третя
дніпродзержинська державна
нотаріальна кантора, про усунення від
права на спадкування за законом,
визначення часток співвласників у
праві спільної власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про усунення від права на спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_7, Фонду комунальної власності м.
Дніпродзержинська про усунення від
права на спадкування за законом,
визначення часток співвласників у
праві спільної власності.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що він та відповідач
ОСОБА_7 є рідними братами, їх батьками є
ОСОБА_8 та ОСОБА_9. У 1977 році його матері
та членам її сім'ї: чоловіку, сестрі
чоловіка ОСОБА_10 та сину ОСОБА_6
виділено трикімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
ОСОБА_8 У вказаній квартирі залишилися
зареєстрованими та проживати позивач
та його мати ОСОБА_9

У 1998 році позивач з матір'ю
приватизували вказану квартиру.
Вважав, що після приватизації квартири
йому та його матері належить по Ѕ
частки квартири, як спільної власності,
так як між ним та матір'ю не було
домовленості щодо розміру часток.

У 2000 році мати перенесла важку хворобу -
порушення мозкового кровообігу, що
стало причиною виникнення ряду
захворювань. Внаслідок чого позивач та
його дружина надавали матері необхідну
допомогу, придбавали для неї ліки для
підтримання її життєдіяльності,
опікувалися нею та хвилювалися за її
стан здоров'я.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача з дружиною
народилася донька ОСОБА_12 і його
дружина, перебуваючи у відпустці по
догляду за дитиною, одночасно
здійснювала догляд і за матір'ю,
допомагаючи йому виконувати обов'язки
по утриманню матері. Відповідач ОСОБА_7,
який також зобов'язаний був
піклуватися про матір, не цікавився її
справами, життям, потребами, хоча
позивач його постійно повідомляв про
тяжкий стан здоров'я матері, про
необхідність лікування, очікування
матері на відповідача, однак брат не
реагував на прохання матері і у 2006 році
остаточно відмовився приймати будь-яку
участь у догляді за нею.

16 червня 2009 року мати зламала руку,
внаслідок чого втратила можливість
самостійно обслуговувати себе і
потребувала постійного стороннього
догляду, який здійснював позивач. Після
незначного покращення самопочуття, за
бажанням матері, позивач з дружиною
надали їй для окремого проживання
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка на
праві власності належить дружині
позивача і знаходиться у 10 хвилинах
ходи від квартири по АДРЕСА_1. При цьому
позивач та його дружина продовжували
піклуватися про матір, придбавали для
неї продукти харчування, ліки, готували
їжу, прибирали в квартирі, таким чином
надаючи їй догляд, якого вона
потребувала за віком та за медичним
показанням. Також і сусіди, які
проживали поруч з матір'ю, на їх
прохання та за їх дорученням постійно
навідувалися до ОСОБА_9, слідкували за
її станом здоров'я за відсутності
позивача. Відповідач свідомо не бажав
спілкуватися з матір'ю, надавати їй
допомогу, доглядати за нею.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла. Позивач
самостійно, за свій рахунок, поховав
матір, відповідач ніякої участі у
витратах на поховання не приймав і не
був присутнім на похоронах матері.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд: усунути ОСОБА_7 від
права на спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9; визначити
спадкову долю померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_9 у розмірі Ѕ частки у праві
спільної власності на квартиру
загальною площею 63,6 м2 , житловою площею
37,3 м2 , яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1; визначити, що ОСОБА_6 належить
Ѕ частки в праві спільної власності на
вказану квартиру.

У вересні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6
про усунення від права на спадкування
та визначення частки у спадковому
майні.

В обґрунтування вимог за зустрічним
позовом ОСОБА_7 посилався на те, що у 2000
році мати захворіла, перенесла гостре
порушення мозкового кровообігу, що
стало причиною виникнення різних
хвороб і, щоб доглядати за матір'ю,
позивач за зустрічним позовом взяв
відпустку на роботі і увесь час
піклувався про матір, доглядав її,
придбавав ліки. Його брат жодного разу
не приходив до матері. Після покращення
самопочуття матері брат, не
порадившись з позивачем, вселився із
своєю сім'єю до спірної квартири,
пообіцявши доглядати за матір'ю, але
того ж дня вивіз речі матері та її саму
в однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.
Кожного дня матір приходила до своєї
квартири по вул. Харківській, але
потрапити до неї не могла, оскільки
його брат з дружиною не відчиняли
двері, лаялися на неї, говорили, що не
хочуть її бачити і щоб вона більше не
приходила. Позивач за зустрічним
позовом як міг підтримував матір,
провідував її в однокімнатній
квартирі, приносив їй їжу, ліки, бачив,
що матері потрібний постійний догляд,
оскільки їй ставало все гірше, а тому
запропонував їй жити разом з його
сім'єю, але мати відмовилася, оскільки
хотіла проживати у своїй квартирі. Мати
померла в однокімнатній квартирі на
самоті, про її смерть брат нікого не
повідомив, поховав її без традиційного
обряду.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач за зустрічним позовом просив
задовольнити його вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 березня 2014 року,
первісний позов ОСОБА_6 задоволено.

Усунуто ОСОБА_7 від права на
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9

Визначено спадкову долю після померлої
ОСОБА_9 у розмірі Ѕ частки у праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,6
м2 , житловою площею 37,3 м2 .

Визначено за ОСОБА_6 частку в праві
спільної сумісної власності в розмірі
Ѕ частки на квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 63,6 м2 , житловою площею 37,3 м2 .
Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено
частково.

Визначено спадкову долю після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 в розмірі Ѕ частки у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,6
м2 , житловою площею 37,3 м2 . Вирішено
питання про стягнення судового збору. В
іншій частині позовних вимог за
зустрічним позовом відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень із направленням справи на новий
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
є рідними братами, їх батьками є ОСОБА_8
та ОСОБА_9

У 1998 році ОСОБА_6 та його мати ОСОБА_9
приватизували трикімнатну квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою Комунального закладу
охорони здоров'я Дніпродзержинської
міської ради «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 1» від 16
липня 2013 року № 01-09-1061 ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2000 році перенесла гостре
порушення мозкового кровообігу, що
стало причиною виникнення у неї
захворювань: ішемічна хвороба серця,
кардіосклероз атеросклеротичний,
гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІІ
ступеня, ризик високий, гіпертензивне
серце серця СН ІІ Б, дисциркуляторна
енцефалопатія ІІІ при гіпертонічній
хворобі та церебральному
атеросклерозі, цементний синдром, у
зв'язку з яким вона перебувала на
обліку у КЗОЗ «Центр ПМСД № 1». За
станом здоров'я хвора потребувала
постійного стороннього нагляду.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла.

Задовольняючи первісний позов у
повному обсязі та зустрічний позов
частково, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що з 2000 року до дня смерті догляд та
лікування ОСОБА_9 надавалися сином
ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_11, ОСОБА_7,
будучи обізнаним про стан здоров'я
матері, мав можливість надавати таку
допомогу, оскільки є працездатним і
повинен був утримувати свою матір,
однак ухилився від надання допомоги
спадкодавцю, яка потребувала такої
допомоги у зв'язку з наявністю у неї
тяжкої хвороби та перебуванням у
безпорадному стані.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок
повнолітніх дітей утримувати своїх
батьків, які є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги,
мають тяжкі хвороби, інвалідність або є
безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд при вирішенні такої справи згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК України повинен
встановити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухваоення рішення про усунення від
спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом
питання, чи потребував спадкодавець
допомоги від спадкоємця за умови
отримання її від інших осіб, чи мав
спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Усуваючи ОСОБА_7 від
права на спадкування, суд у порушення
положень ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України не
дослідив та, відповідно, не врахував
можливість або неможливість
відповідача за первісним позовом -
спадкоємця - надавати допомогу
спадкодавцю; не перевірив потреби
спадкодавця у допомозі саме
відповідача за первісним позовом з
урахуванням того, що така допомога
надавалася спадкодавцю від інших осіб;
не дослідив питання винної поведінки
ОСОБА_7 з урахуванням того, що він знав
чи не знав про свій обов'язок та чи мав
можливість його виконувати, але не
вчиняв необхідних дій; висновків, які б
достовірно свідчили про безпорадний
стан спадкодавця, у рішенні не навів,
оскільки до дня своєї смерті ОСОБА_9
проживала одна у квартирі, а
переконливих доказів, які б свідчили
про її безпорадний стан, матеріали
справи не містять.

При цьому за відсутності доказів про
умисне ухилення спадкоємця від надання
допомоги спадкодавцю, крім того факту,
що сторони не спілкувалися протягом
тривалого часу, судом не враховано
норми ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідно
до яких кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, у порушення норм
ст. ст. 303, 309 ЦПК України допущених судом
помилок не виправив та залишив рішення
без змін.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
в частині вирішення первісних позовних
вимог про усунення від права на
спадкування, які призвели до
неправильного вирішення справи, в силу
ст. 338 ЦПК України рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в цій частині
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року в частині первісних
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
усунення від права на спадкування за
законом скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук