Номер провадження № 22-ц/785/1703/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою та
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
знищення нерухомого майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом
встановлення спільних меж, про
усунення перешкод у здійсненні
реконструкції житлового будинку з
господарчими спорудами та
приватизації земельної ділянки, про
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 05 листопада 2013 року,-

встановила:

У лютому 2008 року позивач звернулась до
суду з позовом про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та про
відшкодування майнової , моральної
шкоди, заподіяної внаслідок знищення
нерухомого майна і в обґрунтування
своїх позовних вимог посилалась на те,
що їй на праві приватної власності
належить житловий будинок з
господарчими спорудами,розташований
за адресою: АДРЕСА_1, успадкований нею
після смерті її батька
ОСОБА_4,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Через два тижня після смерті батька ,
відповідачем ОСОБА_3 ,який проживає по
сусідству в будинку АДРЕСА_2 , був
знесений належний їй гараж
,відображений в технічному паспорті
під літ. «О», що знаходився на земельній
ділянці ,що належить їй на праві
приватної власності та встановлено
огорожу по земельній ділянці.

Факт знесення відповідачем гаражу
було зафіксовано працівниками міліції.

Внаслідок противоправних дій
відповідача ОСОБА_3,їй спричинена
моральна шкода.

Позивач просила :

- зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі відповідно
до меж ділянок, які розташовані за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
відповідно до технічного паспорту від
04.09.2007 р.,

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
матеріальної шкоди 50 000,00 (п'ятдесят
тисяч грн.) - безпосередньо сума
матеріальної шкоди, 27 700,00 (двадцять сім
тисяч сімсот грн.) - інфляційні; 4 508,22
(чотири тисячі п'ятсот вісім грн., 22коп.)
- 3% річних, загалом 82 208,22грн. (вісімдесят
дві тисячі двісті вісім грн. 22коп.),;

-стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
моральної шкоди у розмірі 10 000,00 (десять
тисяч грн.);

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові
витрати.

У квітні 2008 року відповідач ОСОБА_3,
звернувся з зустрічним позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом встановлення спільних меж, про
усунення перешкод у здійсненні
реконструкції житлового будинку з
господарчими спорудами та
приватизації земельної ділянки, про
відшкодування моральної шкоди і в
обґрунтування позовних вимог
посилався на те,що знесений гараж був
переданий у тимчасове користування
колишнього власника будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_5.

На теперішній час власником житлового
будинку з господарчими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 є
позивач ,яка чинить перешкоди у
переміщенні та встановленні спільних
меж між ділянками та не дає згоду на
реконструкцію житлового будинку та
приватизацію земельної ділянки.

ОСОБА_3 просив :

-зобов'язати ОСОБА_2 встановити межі
своєї ділянки, розташованої по АДРЕСА_1,
у розмірі 600 кв.м.;

-зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати у
здійсненні реконструкції житлового
будинку з господарчими спорудами та
приватизації земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь
суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
(т.1 а.с.46).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05.11.2013 року первісний позов
ОСОБА_2 задоволено частково, у
зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі відповідно
до меж ділянок, які розташовані за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
відповідно до технічного паспорту від
04.09.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму матеріальної шкоди 27 700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму моральної шкоди у розмірі 500,00
грн.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права
просить рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 05 листопада
2013 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову ОСОБА_2 та задовольнити
зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню , а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково
первісний позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того,що ОСОБА_3
неправомірно зруйнував гараж, що
належить позивачу на праві приватної
власності та збудував паркан з
перенесенням меж суміжних земельних
ділянок чим порушив права позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного.

З матеріалів справи вбачається , що
ОСОБА_5 належало домоволодіння АДРЕСА_1
,що підтверджується свідоцтвом про
право власності від 17.03.1976 р. ( т.1 а.с.69).

ОСОБА_4, батько позивача , після
смерті ОСОБА_5 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
успадкував за заповітом житловий
будинок під АДРЕСА_1, який складається з
однієї кам'яної будівлі, зазначеної в
схематичному плані під літерою «А»,
житловою площею 41,5 кв.м. та надвірних
господарчих будівель та споруд,
зазначених літерами: «Б» - літня кухня,
«В,Г,Д,З» - сараї, «Е» - навіс, «Ж,И» -
вбиральня, «О» - гараж, 1-3 - огорожа, І -
мостіння, ІІ - цистерна, розташованих на
земельній ділянці площею 657 кв.м., що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом (т.1 а.с.33).

ОСОБА_4 за життя оформив право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та
отримав технічний паспорт (т.1 а.с.50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 24.10.2007 року ,
позивач ОСОБА_2,після смерті батька
ОСОБА_4 , успадкувала житловий будинок
з господарчими спорудами, що
відповідно до технічного паспорту від
04.09.2007 р. в цілому складається з одного
житлового будинку під літ. «А»,
житловою площею - 41,5 кв.м., загальною
площею - 70,9 кв.м., та господарчих споруд
під літ. «Б» - літня кухня, «В», «Г», «Д» -
сарай, «Е» - навіс, «Ж», «И» - убиральня,
«З» - сарай, «О» - гараж, «І» - мостіння,
«II» - цистерна, «№ 1-3» -огорожа,
розташованих на земельній ділянці,
площею 0,657 га (657 кв.м.), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.(т.1 а.с.10).

Після отримання свідоцтва про право
на спадщину за законом ,позивач
оформила своє право власності на
домоволодіння ,розташоване за адресою :
АДРЕСА_1 ,що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (т.1 а.с.11), яке не
оскаржене ,є чинним .

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на домоволодіння від 16
серпня 2000р. ОСОБА_6, належало на праві
приватної власності домоволодіння,
розташоване за адресою ,АДРЕСА_2, що
складається з одного житлового будинку
літ. «А», загальною площею 47,7 кв.м.,
житловою площею 19,0 кв.м., літньої кухні
під літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ.
«Г», відображених у технічному
паспорті від 07.08.2000р.(т.1 а.с. 18, 74).

У користуванні ОСОБА_6 перебувала
земельна ділянка площею 960 кв. м.(т.1
а.с.18, 230-236).

Згідно Договору довічного утримання
АВН № 077607 від 10.10.2000 року , ОСОБА_6
передав у власність ОСОБА_3 житловий
будинок під АДРЕСА_2 та складається в
цілому з однієї кам'яної будівлі
житловою площею 19,0 кв.м., зазначеної на
схематичному плані під літ. «А» та
надвірних господарчих споруд під літ. :
«Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» -
прибиральня, І - мостіння, ІІ - цистерна,
№1 - огорожа, розташованих на земельній
ділянці розміром 960 кв.м. (т.1 а.с.54).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер,що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 18.03.2005 р.( т. 1 а.с.55).

За життя між ОСОБА_5, у подальшому
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та з 2000 року з
відповідачем ОСОБА_3 склався певний
порядок користування суміжними
земельними ділянками, оскільки
земельні ділянки перебували у
користуванні власників будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

29-30 квітня 2007 року ОСОБА_3,
був самовільно знесений гараж,
відображений у Технічному паспорті від
04.09.2007 р. під літ. «О», який належав
позивачу та відповідач ОСОБА_3 зайняв
площу земельної ділянки, на якій
знаходився гараж шляхом встановлення
огорожі.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи архівних документів КП «ОМБТІ
та РОН» підтверджується належність
гаражу літ. «О» до земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться у
користуванні ОСОБА_2 (т.1 а.с.137-227) .

Відповідно до висновку експерта
судової будівельно-технічної
експертизи № 241 від 10.08.2009 року - «
на момент оформлення права приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_2
ОСОБА_6 ,площа земельної ділянки
складала 960 кв.м. та не включала площу
нині зруйнованої будівлі літ.
«О»-гараж.

Крім того, на момент укладення
договору довічного утримання АВН №
077607 від 10.10.2000 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 площа земельної ділянки також
складала 960 кв.м. та не включала площу
нині зруйнованої будівлі літ.
«О»-гараж.

На момент оформлення права приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
ОСОБА_5 ,площа земельної ділянки склала
576 кв.м. та включала площу нині
зруйнованої будівлі літ. «О»-гараж. На
момент отримання свідоцтва про право
на спадщину за законом» від 24.10.2007 року
,площа земельної ділянки також
складала 576 кв.м. та включала площу нині
зруйнованої будівлі літ. «О»-гараж.

Таким чином ,в результаті аналізу
наявних матеріалів і даних,отриманих в
ході дослідження по ділянкам АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1 встановлено,що гараж
відноситься до земельної ділянки
АДРЕСА_1 та площа ,що була ним зайнята
,була включена у загальну площу
ділянки ».

Дійсність свідоцтва про право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_5 та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 24.12.2003 р. в
частині перевищення площі земельної
ділянки у розмірі 57 кв. м. і наявності
гаражу,як додаткового об'єкту ,який
розміщений на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1 , були предметом
дослідження судами першої, апеляційної
та касаційної інстанцій та підстав для
визнання зазначених свідоцтв не
дійсними не встановлено ( т.1 а.с. 202-204,217).

Таким чином суд першої інстанції вірно
відмовив у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, оскільки позовні вимоги
ОСОБА_3 спростовуються наведеними вище
матеріалами справи та висновком
експерта судової будівельно-технічної
експертизи.

Суд першої інстанції вірно послався
на вимоги ст.ст. ч. 2 ст. 152 ЗК України,
ст.ст.321 , 373 ,386 ,1166,1167 ЦК України,
оскільки знесенням відповідачем
ОСОБА_3 , гаражу літ. «О» та збудуванням
на місці гаражу паркану , були порушені
права позивача, які підлягають захисту
та спричинені позивачу матеріальні
збитки та моральна шкода.

Суд першої інстанції вірно визначив
розмір майнової шкоди та компенсацію
моральної шкоди ,з чим позивач
погодився .

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
того ,що позивачем не надано жодних
доказів ,які б доводили завдання шкоди
позивачу саме відповідачем ОСОБА_3, не
заслуговують на увагу , оскільки
відповідач в зустрічному позові так
само і в суді першої інстанції
неодноразово зазначав та не оспорював
той факт,що знесення спірного гаражу
літ. «О», що належить на праві приватної
власності позивачу ,здійснено ним
особисто (т.1 а.с.46).

За таких підстав , відповідно до ч.1
ст.308 ЦПК України , апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.308,
315,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 листопада 2013 року
залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М. Гончаренко

В. Д.
Коротков