САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/6872/13-ц
Провадження № 2/206/38/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Поштаренко О.В.

при секретарі
Антонюк А.П.

за участю представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на момент
прийняття спадщини та про визнання
права власності на 58/100 частин
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В
И В:

07.10.2013 року ОСОБА_4 (позивач)
звернулася до суду з позовом до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на момент
прийняття спадщини та про визнання
права власності на 59/100 частин
домоволодіння в порядку спадкування за
законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з квітня
1996 року мати позивача ОСОБА_5 проживала
за адресою: АДРЕСА_1 59/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 належали ОСОБА_5
на підставі договору дарування від
23.04.1996 року. Позивач також поселилася
разом з матір'ю за вказаною адресою і з
квітня 1996 року постійно проживала
разом з матір'ю, але зареєстрована у
будинку не була. ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_5 померла. На момент смерті матері
позивач проживала в належній матері
частині домоволодіння і продовжує там
проживати до цього часу. В липні 2013 року
позивач звернулась до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, але постановою нотаріуса від
17.07.2013 року позивачу було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок. Свою
постанову нотаріус обґрунтував тим, що
позивач пропустила строк для прийняття
спадщини та не подала заяву про
прийняття спадщини в шестимісячний
строк після смерті матері. Окрім того, у
позивача відсутні на руках
зареєстровані належним чином
правовстановлюючі документи на
житловий будинок. На підставі
викладеного позивач просить
встановити факт її проживання з матір'ю
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року на
момент її смерті та визнати за ОСОБА_4
право власності на 59/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити в повному
обсязі, підтвердивши всі обставини
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні, яке відбулось
13.01.2014 року позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в задоволенні
позовної заяви, зазначаючи, що
Територіальна громада міста
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради не є
належним відповідачем по справі.

Представник Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори надав до суду
пояснення в яких зазначив, що з
матеріалами цивільної справи
ознайомлена та просить розглядати
справу без участі представника
державної нотаріальної контори (а.с.26).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що він проживає поблизу
будинку АДРЕСА_1. Протягом півтора роки
проходячи біля будинку АДРЕСА_1 він
бачив, що в будинку проживали ОСОБА_5, її
донька ОСОБА_4 та ще якась невідома йому
дівчина.

Свідок ОСОБА_7, в судовому засіданні
зазначила, що вона є сусідкою позивача,
та пояснила, що померла ОСОБА_5 у
спірному будинку проживала з донькою
ОСОБА_4 та двома онуками. На момент
смерті ОСОБА_5 у спірному будинку
проживала з ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона є онукою померлої
ОСОБА_5 З 1996 року вона з матірю та
бабусею проживає у домоволодінні
АДРЕСА_1 в місті Дніпропетровську.
ОСОБА_5 не оформила документів на
будинок, оскільки відносилась до цього
питання легковажно. На час смерті
ОСОБА_5 у спірному будинку проживала
ОСОБА_4

Вислухавши пояснення представників
позивача, представника відповідача та
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню зважаючи на
наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 матір'ю ОСОБА_4 є ОСОБА_5
(а.с. 4).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії
НОМЕР_2 ОСОБА_4 09.10.1987 року уклала шлюб з
ОСОБА_10, та після державної реєстрації
шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 (а.с. 5а).

На запит суду КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради
надало відповідь, що станом на 31.12.2012
року в інвентаризаційній справі
містяться відомості про право
власності за адресою: АДРЕСА_1 а саме,
59/100 частин на підставі дублікату
договору купівлі-продажу від 01.11.1995
року виданого Восьмою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою реєстр № 1-2653
належить ОСОБА_11 (а.с.66).

З договору купівлі-продажу від 23.04.1996
року вбачається, що ОСОБА_11 подарував
ОСОБА_5 59/100 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорту
домоволодіння АДРЕСА_1 складається з:
житлового будинку А-1, глинобитного,
шлакоблочного, обкладеного цеглою
житловою площею 51,3 кв.м., загальною
площею 69 кв.м., Б - літньої кухні
цегляної, В - сараю цегляного, Г, И, Л -
сараїв дерев'яних, Д, З - убиралень
дерев'яних, Е - літньої кухні
шлакоблочної, Ж - сараю шлакоблочного,
М,Н - душу цегляного та дерев'яного, № 1-9
- споруд, І-ІІІ - споруд, К - колодязя, № 10
- водо колонки (а.с. 7-9).

З матеріалів спадкової справи
після смерті ОСОБА_5 (а.с. 28-42)
вбачається, що після смерті останньої з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину 17.07.2013 року звернулась
ОСОБА_4 (а.с. 28). Однак, постановою про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 17.07.2013 року державний нотаріус
відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 42). У вищезазначеній постанові
державний нотаріус посилається на те,
що ОСОБА_4 пропустила строк для
прийняття спадщини, а також не була
зареєстрована з померлою ОСОБА_5 на
день її смерті за однією адресою. Окрім
того, у ОСОБА_4 відсутні на руках
зареєстровані належним чином
правовстановлюючі документи на
спірний будинок.

Відповідно до довідки
квартального комітету № 25 ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проживала без
прописки по день смерті по АДРЕСА_1 з
донькою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_8 (а.с. 32).
У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_4
а ОСОБА_8 у вказаному будинку
проживають без реєстрації.

Дані правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, на
момент смерті ОСОБА_5 її донька ОСОБА_4
проживала разом з нею у будинку
АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується
довідкою наданою головою квартального
комітету № 25, відповідно до якої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою:
АДРЕСА_1 проживала разом зі своєю сім'єю
з 1996 року по день смерті, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, без реєстрації.
Сім'єю ОСОБА_5 є її донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та онука - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживала разом з
ОСОБА_5 у домоволодінні АДРЕСА_1 без
реєстрації. Окрім того, даний факт
підтверджується поясненнями свідків
допитаних в судовому засіданні ОСОБА_7,
та ОСОБА_8

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкодавцеві з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) та спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

П. 3.1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ " Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування"
роз'яснено, що право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності, також передбачено і ст. 392
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до Закону підлягало
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року права на нерухоме майно, які
підлягали державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 вищезазначеного
Закону, права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкову реєстрацію таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалися
підзаконними нормативними актами:

- інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена 31.01.1966
року, яка втратила чинність на підставі
наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995
року № 56;

- тимчасовим положенням про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
мінюсту України від 07.02.2002 року № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
набрання чинності ЦК та Законом
України від 01.07.2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Таким чином, суд
вважає, що лише відсутність факту
реєстрації договору в МБТІ не може бути
перешкодою для реєстрації позивачем
свого права на спадщину.

Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод (1950 р.),
ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р.
№ 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1
Першого протоколу до неї (195 р.),
передбачено право кожної фізичної чи
юридичної особи безперешкодно
користуватися своїм майном, не
допускається позбавлення особи її
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права, визнано право
держави на здійснення контролю за
користуванням майном відповідно до
загальних інтересів або для
забезпечення сплати податків чи інших
зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформульовано і в
рішенні Європейського суду з прав
людини у справі «Спорронг і Лоннрот
проти Швеції» (23.09.1982 р.) відповідно до
якого суд повинен визначити, чи було
дотримано справедливий баланс між
вимогами інтересів суспільства і
вимогами захисту основних прав людини.
Забезпечення такої рівноваги є
невід'ємним принципом Конвенції в
цілому і також відображено у структурі
ст. 1 Першого протоколу.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, та з урахуванням загальних
засад цивільного судочинства
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного
Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовна заява ОСОБА_4 є цілком
обґрунтованою та підлягає задоволенню,
оскільки позивачем надані докази в
підтвердження обґрунтованості своєї
заяви.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. ст. 331, 1261, 1268, 1270 Цивільного
кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 -
задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4
проживала з матір'ю ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на момент її смерті
за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_4 право власності
на 59/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста Дніпропетровська протягом 10
днів після проголошення, а особами, які
не були присутніми при проголошені
рішення, в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Суддя
О.В. Поштаренко