Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5205/14
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04" грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 жовтня 2011 року у справі
за поданням начальника Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про тимчасове обмеження
громадянина-боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх обов'язків, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2010 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
солідарно суму заборгованості на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» у розмірі 23 090,02 доларів
США, що еквівалентно в гривні - 182 995 грн.
40 коп. за кредитним договором № 14.11487
від 06.04.2007 року.

Стягнуто ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
солідарно понесені ПАТ КБ «ПриватБанк»
судові витрати, а саме: 1 700 грн. 00 коп. в
рахунок відшкодування витрат по сплаті
судового збору (державного мита) та 120
грн. 00 коп. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

У жовтні 2011 року начальник
Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження
громадянина-боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх обов'язків.

В поданні зазначав, що на
виконанні в Ленінському ВДВС
Запорізького МУЮ знаходиться
виконавчий лист № 2-5035, виданий 26.07.2011
року Ленінським районним судом м.
Запоріжжя, про стягнення боргу 182 995 грн.
40 коп. з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Постановою державного виконавця
від 14.09.2011 року за вказаним листом
відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що боржником
рішення суду не виконується і
заборгованість не сплачується, просив
суд на підставі ст.ст. 5,11 Закону України
„Про виконавче провадження" тимчасово
обмежити громадянина-боржника ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх обов'язків.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2011 року
подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду
за межі України без вилучення
паспортного документу боржника ОСОБА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1, іпн.
НОМЕР_1, до виконання ним своїх
обов'язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши законність і
обгрунтованість ухвали суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

За вимогами ст. 210 ЦПК України
ухвала суду має містити мотивувальну
частину із зазначенням мотивів, з яких
суд дійшов висновків, і закону, яким
керувався суд, постановляючи ухвалу.

Між тим, зміст оскаржуваної
ухвали вказаним вимогам не відповідає.

Постановляючи ухвалу про
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
обов"язків, суд послався , зокрема, на
ст. 6 Закону України від 21.01.1994 року „Про
порядок виїзду з України і в"їзду в
Україну громадян України" та керувався
ст. 217 ЦПК України, яка передбачає
можливість застосування заходів для
забезпечення виконання рішення
безпосередньо при його ухваленні, а
отже порядок розгляду подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України не регулює.

Судом не враховано, що розгляд
питань цієї категорії врегульований
ст. 377 -1 ЦПК України, а тому порушив
порядок розгляду подання, встановлений
вказаною нормою.

За вимогами ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Між тим, подання щодо
тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України було розглянуто
без участі державного виконавця та за
відсутності даних про його виклик.

За змістом п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України „Про виконавчу службу"
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов"язань, покладених на
нього рішенням суду, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов"язання за рішенням.

Оскільки особа, яка має
невиконані зобов"язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне, то
відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання державного
виконавця, як на підставу вимог подання
про тимчасове обмеження особи у праві
виїзду, підлягають доведенню.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК
України тягар доведененя факту
ухилення боржника від виконання
зобов"язання покладається саме на
державного виконавця, як особи, що
приймає участь у судовому засіданні,
зважаючи, що участь сторін та інших
заінтересованих осіб у засіданні не
передбачена.

Між тим, задовольняючи подання
щодо ОСОБА_2, в обгрунтування обмеження
його права виїзду суд зазначив лише те,
що ОСОБА_2 має статус боржника у
виконавчому провадженні і має борг у
сумі 182 995 грн. 40 коп. При цьому ніяких
доказів його ухилення від виконання
покладених на нього рішенням
обов"язків суд в ухвалі не навів.

Матеріали виконавчого
провадження судом взагалі не
досліджувалися і які саме дії ОСОБА_2
свідчили про ухилення його від
виконання зобов"язань встановлені не
були.

Таким чином, без перевірки
обставин щодо ухилення ОСОБА_2 від
виконання судового рішення, доведення
яких є обов"язковою умовою для
встановлення щодо боржника
тимчасового обмеження права виїзду за
межі України, висновок суду про
наявність підстав для задоволення
подання є передчасним і не містить
належного обгрунтування.

За вказаних обставин ухвала
суд від 20 жовтня 2011 року підлягає
скасуванню, як така, що постановлена з
порушенням визначеного ст. 377-І ЦПК
України порядку вирішення за поданням
державного виконавця питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, з передачею зазначеного
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 жовтня 2011 року по даній
справі скасувати, питання передати на
новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: