Номер провадження № 22-ц/785/1289/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарях - Криворучці Ю.П., Сілукової
В.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27 червня 2013року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення коштів за договором позики,-

встановила:

30 квітня 2013року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав,
що він позичив ОСОБА_4 01 вересня 2011року
гроші в сумі 1760000грн. на сімейні потребі
разом із своєю дружиною ОСОБА_2 строком
до 01 вересня 2012року, про що вони уклали
з ОСОБА_4 договір позики. На його
прохання повернути гроші відповідачі
не реагують, тому він просив стягнути з
відповідачів суму боргу в розмірі
1760000грн., тобто по 880000грн. з кожного.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 27 червня 2013року позов
ОСОБА_3 задоволено (а.с.29-30).

Суд стягнув на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4
борг в сумі 880000грн. і з ОСОБА_2 борг в
сумі 880000грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволені
позову ОСОБА_3 до неї ОСОБА_2 про
стягнення боргу, посилаючись на те, що
суд необґрунтовано задовольнив позов
ОСОБА_3 про стягнення боргу з неї,
оскільки вона не давала згоду на
укладення договору позики, судом не
встановлено на які саме сімейні
потреби були отримані ОСОБА_4 гроші в
борг, в даний час в суді розглядається
спір про поділ майна, тому відповідач
ОСОБА_4 намагається вирішенням питання
про стягнення боргу, зменшити її долю у
спільному майні (а.с.42-47).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, сторони, їх
представників, вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що за
договором позики від 01 ве6ресня 2011року
позивач ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у борг
гроші в сумі 1760000грн. строком до 01
вересня 2012року, для використання
грошей на сімейні потреби разом із
своєю дружиною ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції,
застосувавши до даних правовідносин
положення частини 4 ст.65 СК України,
обґрунтовано виходив з того, що договір
позики укладено в інтересах сім'ї за
згодою дружини, тому відповідачі мають
нести обов'язок по поверненню коштів.

Колегія суддів, погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки вказаний висновок
суду відповідає обставинам справи,
зібраним доказам, яким суд надав
належну оцінку та нормам ЦК України та
СК України.

Судом першої інстанції було
встановлено і знайшло своє
підтвердження в судовому засіданні
апеляційної інстанції, що ОСОБА_4
отримав в борг від ОСОБА_3 гроші в сумі
1760000грн., що підтверджується наданим
позивачем договором позики та визнаним
відповідачем ОСОБА_4 заявленим до нього
позовом.

Згідно договору позики від 01 вересня
2011року ОСОБА_4 позичив гроші в сумі
1760000грн. на сімейні потребі разом із
своєю дружиною ОСОБА_2 строком до 01
вересня 2012року (а.с.4-5).

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2
знаходилися у зареєстрованому шлюбі з
22 листопада 2003року.

Суд першої інстанції зробив вірний
висновок, що позичені відповідачем
ОСОБА_4 гроші в сумі 1760000грн. були
використані саме на сімейні потреби,
але у зв'язку з тим, що відповідач
ОСОБА_4 визнав позовні вимоги в повному
обсязі, а ОСОБА_3 стверджував, що
відповідачі ніколи не відмовлялися
повернути борг, тому суд першої
інстанції не вказав в рішенні суду на
які саме сімейні потреби були
витрачені отримані подружжям ОСОБА_4 в
борг кошти в сумі 1760000грн.

Згідно частини 1 ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на
увазі окрему річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст.61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального
права надає підстави для висновку, що
при покладенні обов'язку на одного з
подружжя, який не був стороною у
договорі позики, доказуванню підлягає
укладення договору позики та отримання
позики для потреб та в інтересах сім'ї.

Отже об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так ї майнові
права та обов'язки, Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Судом апеляційної інстанції було
встановлено, що кошти одержані ОСОБА_4 в
борг від ОСОБА_3 в сумі 1760000грн., за
укладеним в період шлюбу договором
позики у вересні 2011року, були
використані в інтересах подружжя
ОСОБА_4, та за них було придбано
наступне майно:

- 13 вересня 2011року на ім'я ОСОБА_2
автомобіль марки «BMW X6» вартістю
882031грн.65коп., що підтверджується
певними документами на а.с.67-73,
вказаний автомобіль був застрахований,
внесена сума страхового платежу склала
35842грн.88коп. (а.с.74);

- 20 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_4
автомобіль марки «TOYOTA CAMRY» вартістю
295059грн.17коп. (а.с.75,76);

- 07 листопада 2012року за договором
купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_2
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, яка
була придбана за ціною - 535611грн. (а.с.77).

А всього було придбано майно на потреби
сім`ї на суму 1748544грн.60коп.
(882031грн.65коп.+35842грн.88коп.+295059грн.17коп.+535
611грн.= 1748544грн.60коп.).

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила в
судовому засіданні апеляційної
інстанції, що дійсно вищевказане майно
було придбано в період шлюбу, але на
неодноразові вимоги суду апеляційної
інстанції належних та допустимих
доказів тому, що отриманні ОСОБА_4 в
борг кошти не були витрачені на потреби
сім'ї, а також доказів, за які саме гроші
було придбане вказане майно, яке
складає певну суму 1748544грн.60коп.,
відповідач ОСОБА_2 доказів не надала.

За таких обставин, судова колегія,
вважає, що вищевказане майно було
придбано саме за отримані в борг гроші
та зазначений договір позики створив
обов'язки щодо повернення боргу ОСОБА_3
і для відповідачки ОСОБА_2, та з неї
також потрібно стягнути половину боргу
на користь ОСОБА_3

Судова колегія, дійшла до глибокого
внутрішнього переконання, що отримані
ОСОБА_4 в борг у ОСОБА_3 кошти, були
витрачені саме на потреби сім'ї ОСОБА_4,
а твердження відповідача ОСОБА_2, що дії
ОСОБА_4 по вказаному боргу, пов'язані з
його бажанням зменшити її долю у
спільному майні подружжя, не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи в апеляційної інстанції.

Незаперечних доказів про те, що саме
отримані за договором позики кошти не
були використані для придбання двох
автомобілів, квартири, відповідачем
ОСОБА_2, не було подано.

Надані відповідачем ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційної інстанції деякі
документи, які вона вважала є доказом
на підтвердження наявності грошей у
подружжя ОСОБА_2 на момент придбання
вищевказаного майна, та вони не мали
потреби в тому, щоб отримувати гроші в
борг, судова колегія не визнає такими
доказами, а ці документи є лише даними
про майновий стан подружжя, а саме:

- наявність рахунків у банківських
установах на ім'я ОСОБА_2, які з
невідомих причин не були використані
подружжям на придбання зазначеного
майна (а.с.91-93);

- договір дарування від 01 серпня 2011року
на а.с.94, за яким подружжя ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_6 будинок, при цьому
ОСОБА_2 стверджувала, що вказаний
будинок нібито було продано, але
доказів на підтвердження цього, вона
суду не надала;

- довідка на а.с.104 про наявність рахунку
на ім'я ОСОБА_4 ще на період 05 лютого
2008року;

- дані про наявність спільного майна
подружжя ОСОБА_2, а саме квартири,
земельних ділянок, транспортних
засобів на період 2005-2012р.р. (а.с.105, 106, 107,
142);

- наявність доходів ОСОБА_4 за 2007-2012р.р.
(а.с.141).

Ні є також доказом посилання ОСОБА_2 на
позовну заяву ОСОБА_4 до неї про
визнання права власності на грошове
відшкодування за автомобіль марки «BMW
X6», де він вказав, що автомобіль був
придбаний за його особисті кошті, як на
доказ про придбання даного автомобіля
ні за гроші, які були отримані в борг,
оскільки у даному позові ОСОБА_4
намагався вирішити питання про спільне
майно подружжя, що не має ніякого
відношення до боргових зобов'язань
подружжя перед ОСОБА_3 Крім того,
вказаний позов був поданий ОСОБА_4 10
червня 2013року, а ОСОБА_3 звернувся з
позовом про стягнення боргу з подружжя
ОСОБА_4 ще 30 квітня 2013року (а.с.2-3, 125-127).

Судова колегія прийшла до висновку, що
обов'язок по сплаті стягнутої судом в
даній справі суми, виник у відповідачів
ОСОБА_4 не з грошового зобов'язання
перед позивачем ОСОБА_3, а на підставі ч.
4 ст. 65 СК України, оскільки кошти, які
ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3, були
використані в інтересах сім`ї.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що
вона не давала своєї згоди на укладення
договору позики, в даному випадку
правового значення не має, оскільки
користуючись та розпоряджаючись
майном, що є у спільній власності
подружжя, яке було придбане за кошти
позичені ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_2
фактично погодилась з ним, оскільки
будь-яких дій, які б свідчили про її
незгоду з цією обставиною не вчинила за
час спільного проживання з ОСОБА_4

Крім того, наполягаючи на тій позиції,
що своєї згоди на укладення спірного
договору позики вона не надавала під
час розгляду даної справи, вимог про
визнання договору позики недійсним з
цієї підстави або з іншої, ОСОБА_2 не
заявляла.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Встановивши, що позичені кошти були
використані в інтересах сім`ї, позивач
ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 надали ряд
документів, які суд апеляційної
інстанції визнав належними та
допустимими, та вказані докази є
достатніми та достовірними.

Відповідач ОСОБА_2 не спростувала
встановлених обставин та наданих
позивачем доказів, які судом
апеляційної інстанції оцінені у
сукупності, з врахуванням майнового
стану сторін на момент придбання майна,
вартість самого майна, визнання
відповідачкою факту придбання
вказаного майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Тому доводи ОСОБА_2 відносно того, що
вони не мали потреби отримувати в борг
гроші не знайшли свого підтвердження, а
кошти по договору позики отримані у
період, коли відповідачі перебували у
зареєстрованому шлюбі, проживали
однією сім'єю, мали спільний бюджет, а
також вказані кошти витрачені за
обопільною згодою відповідачів на
потреби та в інтересах сім'ї.

Доводи скарги не дають підстав вважати,
що судом першої інстанції при розгляді
даної справи були допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст.309 ЦПК
України, як підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27 червня 2013року -залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвали апеляційного суду
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
Є.С. Сєвєрова

С.О.Погорєлова