АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю представника
позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 21 грудня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

УСТАНОВИЛА:

В провадженні Голосіївського
районного суду м.Києва перебувала
цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 21 грудня 2007
року позовні вимоги задоволено, шлюб,
зареєстрований 14 лютого 2007 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у ВРАЦС
Голосіївського районного управління
юстиції у м.Києві, актовий запис №115,
розірвано.

Відповідно до Акту №9 від 28 жовтня 2013
року «Про вилучення для знищення справ
(документів), що не підлягають
зберіганню» та згідно із переліком
відібраних до знищення справ, цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - знищено.

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із заявою про перегляд заочного
рішення суду від 21 грудня 2007 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м.Києва від 08 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням,
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що позивач приховав від неї факт
звернення до суду із позовом про
розірвання шлюбу, про час і місце
розгляду справи належним чином
повідомлена не була. Зазначає, що на час
провадження у справі проходила
довготривале лікування та
реабілітацію. Посилається на те, що
справу розглянуто з порушенням
підсудності. Заперечує висновки суду
щодо припинення між сторонами шлюбних
відносин.

Окрім того, посилається на те, що в
порушення ч.2 ст.110 СК України, з
урахуванням роз»яснень викладених в п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», позивачем
пред»явлено позов після того, як 18
жовтня 2007 року в них мертвою народилася
дитина.

Посилається на те, що судом не надано
часу для примирення.

Вказує, що метою розірвання шлюбу є
спроба уникнути позивачем подальшого
поділу спільного майна, яке вони набули
за час шлюбу.

Посилається на те, що перебування
позивача у новому шлюбі та наявність
малолітніх дітей законодавчо не
створює перешкод для скасування
заочного рішення і відновлення
шлюбу.ання шлюбу є
спопримирення.тина.ді справ про право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним т

В судовому засіданні відповідач та її
представник апеляційну скаргу
підтримали. Окрім того, відповідач
зазначила, що остаточно шлюбні
стосунки та ведення спільного
господарства сторони припинили з весни
2008 року, а скасування рішення суду про
розірвання шлюбу відповідачу
необхідно для захисту майнових
інтересів.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Позивач в судове засідання не з»явився,
надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
ухвалила розглядати справу за його
відсутності на підставі ст.305 ЦПК
України за участю представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з»явившихся осіб розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції
та убачається з матеріалів справи 14
лютого 2007 року ВРАЦС Голосіївського
районного управління юстиції у м.Києві
зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис
№115.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що між
подружжям припинилися шлюбні
відносини і сім»я фактично розпалася,
примирення неможливе.

Відповідно до ст.112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

За змістом ст.51 Конституції України та
ст.24 Сімейного кодексу України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки і
чоловіка, примушування до шлюбу не
допускається.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції позивач підтримав заявлені
ним позовні вимоги.

За змістом ст.ст. 3, 4 та 5 СК України
особи, які перебувають у шлюбі,
створюють сім»ю і державою
здійснюється визначені законом заходи
з її охорони.

Проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Доводи апеляційної скарги не містять
обґрунтованих спростувань висновків
суду щодо взаємних відносин кожної із
сторін, які були підставою для
ініціювання позивачем питання про
розірвання шлюбу.

Посилання апеляційної скарги на
недотримання положень ч.2 ст.110 СК
України не дають підстав для
скасування заочного рішення з огляду
на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.110 СК України позов
про розірвання шлюбу не може бути
пред'явлений протягом вагітності
дружини та протягом одного року після
народження дитини, крім випадків, коли
один із подружжя вчинив протиправну
поведінку, яка містить ознаки
кримінального правопорушення, щодо
другого з подружжя або дитини.

Відповідно до роз»яснень, викладених у
абз.1 п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», згідно з ч.2
ст.110 СК позов про розірвання шлюбу не
може бути пред'явлено протягом
вагітності дружини та протягом одного
року після народження дитини, крім
випадків, коли один із подружжя вчинив
протиправну поведінку, яка містить
ознаки злочину щодо другого з
подружжя або дитини. Вказане обмеження
стосується як чоловіка, так і дружини,
включаючи випадки, коли дитина
народилася мертвою або померла до
досягнення нею одного року.

Відповідно до роз»яснень, викладених у
абз.2 цієї постанови, встановивши
зазначені обставини, суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі за
заявою про розірвання шлюбу, а якщо
воно було відкрито - припиняє
провадження у справі. Ухвали такого
роду не є перепоною для повторного
звернення до суду з тих самих підстав
у зв'язку зі зміною обставин, згаданих у
вказаній нормі.

Метою закріплених у ч.2 ст.110 СК України
обмежень є зниження вірогідності
переживань, стресів та психологічних
факторів вагітної дружини,
застереження впливу цих обставин на
здоров»я майбутньої або
новонародженої дитини, та надання
можливості для збереження/відновлення
сім»ї. Окрім того, метою таких обмежень
є спроба держави у реалізації
механізму охорони сім»ї, що направлена
на заохочення чоловіка піклуватися за
дружиною, яка перебуває в особливому
психологічному та фізичному стані
протягом вагітності та після
народження дитини.

Проте, після спливу визначеного ч.2 ст.110
СК України строку, у разі звернення до
суду з вимогою про розірвання шлюбу,
позов вирішується на загальних
підставах.

Установлено, що 23 грудня 2009 року ОСОБА_4
зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_5, від
цього шлюбу мають двох малолітніх
дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначене дає підстави уважати про
неможливість відновлення шлюбних
стосунків між сторонами та подальше
спільне життя. Окрім того, відповідач в
ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції підтвердила
припинення шлюбних стосунків з
позивачем з весни 2008 року та вказала на
майнові інтереси, а не
заінтересованість у відновленні
взаємин сторін як подружжя.

Доводи апеляційної скарги, що дійсними
причинами розірвання шлюбу є спроба
уникнути позивачем подальшого поділу
спільного майна (усунення відповідача
від прав на майно) колегія суддів
відхиляє, виходячи з наступного.

Під час вирішенні судом питання про
розірвання шлюбу встановлюються
ставлення кожного із подружжя щодо
можливості подальшого спільного життя
подружжя і збереження шлюбу, що не
суперечило б інтересам одного з них.
Також встановлюються дійсні причини
позову.

При цьому, майнові питання у справі про
розірвання шлюбу можуть мати значення
для вирішення справи тільки в тому
разі, коли такі є підставою позову та
впливають на взаємини подружжя.

Встановивши, що між сторонами більше
півроку шлюбні відносини припинені,
сім»я фактично розпалася та позивач
підтримує вимоги про розірвання шлюбу,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
неможливість подальшого спільного
життя та збереження сім»ї.

Проте, зазначене не перешкоджає
зверненню відповідача до суду з
відповідними вимогами про захист
майнових прав та інтересів у
встановлений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги в частині
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та неналежне
повідомлення відповідача не дають
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки не призвели
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а заочне рішення
залишенню без змін. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 21 грудня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов