Справа № 2-2958/11
Провадження № 6/520/820/14
УХВАЛА

іменем України

02 грудня 2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого судді – Прохорова П.А.,

при секретарі – Козловій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі подання
Другого Київського ВДВС України
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаним
поданням, та посилаючись на ухилення
боржником від виконання рішення цього
суду №2-2958/11, просив суд тимчасово
обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
території України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника –
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання,
зазначене в частині першій цієї статті,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зі змісту подання вбачається, що на
виконанні у другому Київському відділі
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-2958/11 Київського районного
суду м. Одеси, від 05.06.2013, про
зобов’язання ОСОБА_1 виконати за свій
рахунок ремонтно-будівельних робіт по
приведенню до первісного стану фасаду
квартири « 1 буд. №50/2 по вул.. Ак.
Вільямса, в м. Одесі шляхом
встановлення зовнішніх перегородок у
лоджіях.

Відповідно до наданих державним
виконавцем відомостей станом на 14.11.2014
рішення суду боржником не виконано,
згідно відмітки у запиті державного
виконавця до ОСОБА_2 України в Одеській
області, такий запит повернуто без
виконання, а державному виконавцю
забороновано додатково зазначити у
запиті адресу народження боржника;
згідно актів державного виконавця від
19.09.2014 року та 30.09.2014 року, боржника за
адресою, вказаною у виконавчому
документі знайдено не було; згідно
довідок УПФУ у Київському районі м.
Одеси, боржник на обліку не перебуває
та пенсію не отримує, згідно довідок
ДПІ у Київському районі м. Одеси, у
боржника наявні рахунки у ПАТ «Креді
Агріколь банк» та «Южне ГРУ» ПАТ КБ
«ОСОБА_3», інформація про джерела
доходів боржника відсутня, що
підтверджується наданими до суду
копіями відповідних документів.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника – фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України – до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень
пункту 5 частини першої статті 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у видачі паспорта, зокрема, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи) - до виконання зобов'язань.

Разом з тим слід враховувати
узагальнення, надані Верховним судом
України (Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України від 01.02.2013 року), де
наголошується на тому, що ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України, та на думку
Верховного Суду України, особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків, натомість на момент
звернення до суду з поданням факт
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Виходячи з наведених доводів, та
приймаючи до уваги відсутність серед
матеріалів клопотання належних
доказів щодо умисного ухилення
боржника від виконання рішення суду,
зокрема доказів повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження,
доказів надіслання вимог державного
виконавця на адресу боржника, або
інших, які б могли підтвердити
відповідний факт, суд доходить
висновку про необґрунтованість
подання державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання
Другого Київського ВДВС України
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон ОСОБА_1 – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня її отримання.

Суддя

П.А. Прохоров