Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2886/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори, що виникають із трудових
правовідносин Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

25.11.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді:
Кодрула М.А.

суддів: Чорнобривець О.С.,
Черненка В.В.

за участю секретаря:
Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до профкому
Кіровоградського національного
технічного університету про визнання
правочину, згоди профкому на
звільнення, недійсним та відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 14
жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до профкому
Кіровоградського національного
технічного університету та з
урахуванням зміни позовних вимог
просив визнати правочин, а саме: згоду
профкому Кіровоградського
національного технічного університету
від 23 червня 2011 року про звільнення
його з роботи викладача
машинобудівного коледжу КНТКУ по п.3 ст.
40 КЗпП України, недійсним та стягнути з
відповідача завдану моральну шкоду в
сумі 100000 грн.

На обгрунтування позовних вимог
вказав, що 01 вересня 2004 року його
прийняли на роботу викладачем
спеціальності «Обслуговування
комп'ютерних та інтелектуальних систем
і мереж» у технікум Кіровоградського
національного технічного університету
(15 грудня 2008 року перейменовано на
Кіровоградський машинобудівний коледж
КНТУ).

Наказом від 24 червня 2011 року його
з 29 червня 2011 року звільнено. Як причину
звільнення вказано: «за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором після застосування до нього
протягом року заходів дисциплінарного
стягнення по п.3 ст. 40 КЗпП України, а як
підставу для звільнення вказано:
«згода профкому КНТУ».

23 червня 2011 року профком КНТУ
провів засідання та надав згоду на його
звільнення не дивлячись на те, що він не
був присутній на вказаному засіданні, а
відповідно профком КНТУ порушив ст.
43 КЗпП України та ст.ст. 36, 39 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності».

Рішення профкому КНТУ є
незаконним, оскільки він був членом
профспілки Кіровоградського
машинобудівного коледжу, яка і повинна
була вирішувати питання про надання
згоди на звільнення.

Наданням незаконної згоди на
звільнення, і як наслідок істотного
псування його ділової репутації, йому
завдано моральної шкоди, яку оцінює в
100000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що висновок суду про те, що
згода профкому не є правочином в
розумінні ст.ст. 202-203 ЦК України,
абсолютно суперечить змісту
зазначених статтей закону.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2 який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення проти
доводів апеляційної скарги
представника профкому
Кіровоградського національного
технічного університету Завгороднього
А.І., дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 01.09.2004 року
позивач ОСОБА_2 був принятий на роботу
викладачем спеціальності
«Обслуговування комп'ютерних та
інтелектуальних систем і мереж» у
технікум Кіровоградського
національного технічного університету
(15 грудня 2008 року перейменовано на
Кіровоградський машинобудівний коледж
КНТУ) та наказом від 24 червня 2011 року
його з 29 червня 2011 року звільнено з
роботи за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
трудовим договором після застосування
до нього протягом року заходів
дисциплінарного стягнення по п.3 ст. 40
КЗпП України.

З протоколу № 13 спільного засідання
профкому та адміністрації
Кіровоградського національного
технічного університету від 23 червня
2011 року вбачається, що профком надав
згоду на звільнення з роботи викладача
машинобудівельного технікумк КНТУ
ОСОБА_2 по п.3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст.1 ЦК України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Відповідно до статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 215 ЦК України поняття
недійсності застосовується до
правочинів.

Статтею 9 ЦК України передбачено, що
положення цього Кодексу
застосовуються до врегулювання
трудових відносин, якщо вони не
врегульовані іншими актами
законодавства.

За приписами ч.1 ст. 3 КЗпП України,
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичною особою. Ст. 4 КЗпП
України встановлено, що законодавство
про працю складається з Кодексу
законів про працю України, інших актів,
прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40,
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач до 29 червня 2011 року знаходився
з Кіровоградським національним
технічним університетом у трудових
відносинах, їх права і обов'язки у
повному обсязі регулювались трудовим
законодавством і саме в рамках
трудового законодавства профком давав
згоду на звільнення позивача. Тому
правовідносини сторін по справі
врегулювані законодавством про
профспілки та трудовим законодавством,
а не цивільним законодавством.

Виходячи із змісту статті 202 ЦК
України надання профкомом згоди на
звільнення працівника з роботи не є
правочином, на який поширюються
передбачені статтею 203 ЦК України
вимоги чинності правочину та який може
бути визнаний недійсним із
передбачених ЦК України підстав, у
зв'язку з чим висновок суду щодо
відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову
про визнання правочину, згоди на
звільнення, недійсним, являється
законним і обгрунтованим.

Судова колегія також погоджується і з
висновком суду щодо відмови ОСОБА_2 в
задоволенні позову в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки підстав для стягнення
моральної шкоди виходячи з вимог ст. 23
ЦК України та положень пп.3,5 Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" не вбачається. Ця вимога є
похідною від вимоги про визнання
правочину, згоди на звільнення,
недійсним, в задоволенні якої судом
обгрунтовано відмовлено.

При цьому колегія суддів приймає до
уваги, що рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 29
липня 2011 року, відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до профкому
Кіровоградського національного
техннічного університету та
адміністрації навчального закладу про
визнання незаконної згоди на
звільнення від 23 червня 2011 року,
визнання незаконним наказу про
припинення трудового договору від 24
червня 2011 року, відшкодування
моральної шкоди та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з незаконним
звільненням. Вказане рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда ухвалою колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області від 06 грудня 2011 року залишено
без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
вказав, що посилання позивача, що згоду
на його звільнення повинно було
надавати профспілкове бюро
Кіровоградського машинобудівного
коледжу Кіровоградського
національного технічного університету
є безпідставним та необгрунтованим, а
тому вимога про визнання згоди на
звільнення такою, що не має юридичного
значення не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
грунтуються на неправильному
тлумаченні норм матеріального права,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, тому відповідно до
ст. 308 ЦПК України колегія суддів
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 14 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: