Номер провадження: 22-ц/785/9092/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Драгомерецького
М.М.

при секретарі - Волчанському О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 18 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
повернення майна у власність, визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину квартири,-

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання та про
повернення ОСОБА_4 у власність квартиру
АДРЕСА_1, посилаючись на наступне.

24 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
був укладений договір довічного
утримання, посвідчений державним
нотаріусом Сьомої одеської державної
нотаріальної контори Різой Н.В., за
реєстром № 1-2844. Відповідно до даного
договору ОСОБА_4 передала у власність
ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_2 зобов'язалася довічно повністю
утримувати ОСОБА_4 та забезпечувати
їжею, одягом, ліками, необхідною
допомогою, зберігаючи дану квартиру в
її безкоштовному довічному
користуванні. Згідно п.6 даного
договору вартість матеріального
забезпечення (їжа, одяг, необхідна
допомога, ліки, оплата по комунальним
послугам) була встановлена в розмірі 500
гривень на місяць. На протязі 2007-2008
років ОСОБА_4 вела активний образ життя,
не потребувала нічиєї допомоги. В
листопаді 2008 року вона перенесла
інфаркт, після чого її забрала до себе
рідна сестра - ОСОБА_3. На протязі всього
2009 року вона спільно мешкала з рідною
сестрою у її квартирі за адресою:
АДРЕСА_2. Весь даний час всю необхідну
допомогу вона отримувала від членів
сім'ї своєї рідної сестри, ніякої
матеріальної допомоги ОСОБА_2 їй не
надавала, а лише рідко її провідувала.
Після полегшення стану ОСОБА_4
поселилась з дозволу її родича в
належної йому квартири за адресою:
АДРЕСА_3. У зв'язку з тим, що їй були
потрібні гроші на ліки та на лікування,
вона змушена була здавати в оренду
квартиру АДРЕСА_1. Всю необхідну
допомогу вона отримувала від членів
сім'ї своєї рідної сестри. Починаючи з
травня 2007 року та по даний час ОСОБА_4
ніякої належної матеріальної допомоги
від ОСОБА_2 не отримувала. У жовтні 2012
року у ОСОБА_4 із квартири пропали
гроші, документи та квитанції по сплаті
за належну їй раніше спірну квартиру.
Гроші та документи пропали за
особистої участі ОСОБА_2, про що її
родичі, з її дозволу та доручення,
звернулись до міліції. Після даних
подій у неї розвилась серцева аритмія,
піднявся цукор у крові і т.п. Їй на даний
час як людині похилого віку необхідні
системне лікування, постійний догляд,
дорогі ліки. Її рідна сестра забрала
ОСОБА_4 до своєї квартири і надає їй всю
необхідну допомогу. Місце розтушування
квартири, де вона на даний час мешкає,
ОСОБА_2 знайоме.

Ніяких перешкод в виконанні нею своїх
обов'язків за договором, ніхто не чинив.
У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_2 коштів
(з її слів) та не бажанням доглядати її,
вона заявила про відмову від виконання
своїх обов'язків за договором
довічного утримання, однак, розірвати
договір у нотаріуса ОСОБА_2
відмовилась. В грудні 2012 року ОСОБА_4
стало відомо, що ОСОБА_2 без її згоди
зареєструвалась в спірній квартирі. У
зв'язку з неналежним виконанням своїх
обов'язків з боку ОСОБА_2, ОСОБА_4
вимушена звернуться з цим позовом за
захистом своїх прав та інтересів.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_4 та після
зміни позовних вимог просила визнати
за нею право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з
ОСОБА_4 вона знайома з 1980 р., у них
склалися дружні відносини. В 1996 році
ОСОБА_4 переїхала проживати до
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4, і саме з цього часу між ними
була усна домовленість, згідно з якою
зобов'язувалась надавати ОСОБА_4
допомогу, а саме: робила ремонт в
вищезазначеній квартирі, допомагала
закупати продукти, прибирала в
квартирі, готувала їжу, надавала
допомогу в організації свят, які
організовувала ОСОБА_4, за дорученням
ОСОБА_4 виконувала іншу роботу, яка
потребувала фізичної сили.

30 серпня 1996 року ОСОБА_4 склала заповіт,
згідно якого в разі її смерті, квартира
АДРЕСА_4, заповідалась дочці ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 (шлюбне прізвище - ОСОБА_6). В 2001
році ОСОБА_4 продала вищезазначену
квартиру та купила квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 15.03.2001
року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно
якого в разі її смерті, квартира
АДРЕСА_1, заповідалась її дочці ОСОБА_6.
В даній квартирі необхідно було
зробити ремонт і ОСОБА_2 своїми силами
робила ремонт, будівельні матеріали
для ремонту закуплялися за її рахунок
та за рахунок ОСОБА_4 в рівних частинах.
Весь цей час вона продовжувала
надавати допомогу ОСОБА_4 надавала
кошти для сплати комунальних платежів
за квартиру.

В 2002 році ОСОБА_4 переїхала до ОСОБА_8,
яка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 та на
протязі двох місяців доглядала за нею.
Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_4 стала
власником вище вказаної квартири
(АДРЕСА_3). ОСОБА_2 допомагала в
організації похорон ОСОБА_8, допомагала
робити ремонт в даній квартирі. Після
смерті ОСОБА_8 ОСОБА_4 здала квартиру по
вул. Князівська в оренду, а саме
переїхала в квартиру по вул.
Космонавтів. ОСОБА_2 допомагала
організувати переїзд, а також надавала
фізичну допомогу в ремонті квартири,
будівельні матеріали закупляли за її
кошти та кошти ОСОБА_4 в рівних
частинах. На ремонт квартири ОСОБА_2
затратила 2300 доларів США. Також за свої
кошти вона придбала для ОСОБА_4 пральну
машину вартістю 420 доларів США та меблі
для кухні вартістю 170 доларів США. В 2007
році ОСОБА_4 зламала руку і потребувала
щоденної допомоги, у зв'язку з цим
ОСОБА_4 пропонувала їй укласти договір
довічного утримання, на що ОСОБА_2
погодилась.

24.05.2007 року між ними був укладений
договір довічного утримання. В 2007 році,
в період хвороби ОСОБА_4, ОСОБА_2
надавала їй допомогу щоденно, а саме:
закупляла продукти харчування,
готувала їжу, прибирала в квартирі,
виходила з нею на прогулянки до парку,
робила всю необхідну фізичну роботу. А
після того, як ОСОБА_4 одужала,
приходила до неї через день, але також
виконувала всю необхідну роботу.
ОСОБА_4 дуже часто приходила до неї в
гості. В 2008 році ОСОБА_4 перенесла
інфаркт, вона три дні знаходилась в
реанімації, а після ще 21 день
знаходилась на стаціонарному
лікуванні, ОСОБА_2 також весь цей час
знаходилась поряд з ОСОБА_4, купувала
ліки, готувала їжу. Коли ОСОБА_4
повернулась з лікарні, ОСОБА_2 надавала
їй допомогу щоденно. Приходила до
ОСОБА_4 зранку та уходила пізно ввечері.
Наприкінці грудня 2008 року племінник
ОСОБА_4 - ОСОБА_9 потребував термінової
операції на око. Для надання
матеріальної допомоги ОСОБА_9 ОСОБА_4
здала квартири, що знаходяться по вул.
Космонавтів та по вул. Князівській в
оренду, а сама переїхала жити до своєї
рідної сестри ОСОБА_3, яка є матір'ю
ОСОБА_9, де проживала до травня 2009 року.
Кошти, отриманні за оренду квартир,
передавала своїй сестрі та племіннику.

Весь цей час ОСОБА_4 приходила до ОСОБА_2
в гості. В травні 2009 року, у зв'язку з
тим, що у неї погіршились відносини з
рідною сестрою, ОСОБА_4 тимчасово
переїхала жити до своєї подруги в с.
Бєлєньке, де мешкала до вересня 2009 року.
За цей період ОСОБА_4 кожний тиждень
приїжджала до м. Одеси, ОСОБА_2
зустрічала її та за свої кошти
закупляла продукти харчування на цілий
тиждень. В вересні 2009 року ОСОБА_4
переїхала проживати до квартири на вул.
Князівська. В період 2010-2011 років ОСОБА_4
перенесла операції на обидва ока
(катаракта) і весь цей час ОСОБА_2
знаходилась поряд з нею, ходила разом з
нею до лікарні (операції проводились в
/офтальмологічної клініці по вул.
Ольгіївська м. Одеса), купувала ліки,
надавала грошову допомогу для
проведення операції, купувала продукти
харчування, готувала їжу, прибирала в
квартирі.

В жовтні 2012 році у ОСОБА_4 почалось
сезонне загострення серцевої
діяльності, ОСОБА_2 викликала медичну
допомогу, а в листопаді 2012 року ОСОБА_4
почала втрачати пам'ять, у зв'язку з тим,
що ОСОБА_4 мешкала по вул. Князівська,
вони звернулись за медичною допомогою
до районної поліклініки № 12, що
знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.
Пастера, до лікаря - невропатолога. 14
листопада 2012 року повернувшись з
ОСОБА_4 після прогулянки в квартиру на
вул. Князівська, до квартири прийшов
племінник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 та його мати
ОСОБА_3, які сказали, що забирають
ОСОБА_4 до себе, а ОСОБА_2 більш не
потрібна. ОСОБА_2 приходила до квартири,
де проживають ОСОБА_3, але їй не
відчинили двері, та через замкнуті
двері відповіли, щоб вона не приходила.
ОСОБА_2 неодноразово дзвонила ОСОБА_4 на
її мобільний телефон, але вона не
відповідала. Також стало відомо, що в
жовтні 2012 року, ОСОБА_4 склала договір
дарування на квартиру, яка належить їй
на праві приватної власності, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на
користь свого племінника ОСОБА_9

Таким чином, з 14.11.2012 року ОСОБА_2 не має
можливості виконувати умови договору
довічного утримання у зв'язку з тим, що
родичі ОСОБА_4 перешкоджають їй в цьому.
На протязі багатьох років ОСОБА_2
належним чином виконувала умови
договору довічного утримання, а саме:
надавала ОСОБА_4 фізичну та матеріальну
допомогу, купувала ліки, їжу та одяг,
надавала кошти, прибирала в квартирі,
прала, готувала їжу.

Ухвалою Малиновського районного суду
м, Одеси від 03 липня 2013 року по справі
залучено до участі у справі в якості
правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, у
зв'язку зі смертю ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правонаступник ОСОБА_3 надала до суду
уточнену позовну заяву, в якій просила
повернути у власність ОСОБА_4 спірну
квартиру, визнати за нею право
власності на спірну квартиру у порядку
спадкування за заповітом, після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та
відмовити у задоволені зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі,
посилаючись на таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_3, як
спадкоємець, оплатила вартість послуг
поховання ОСОБА_4, а ОСОБА_2 ніяких
витрат не понесла. Згідно заповіту
ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_3 все своє
майно, де б воно не знаходилось, та з
чого б воно не складалось, і взагалі все
те що на день смерті буде належати
ОСОБА_4 і на що вона за законом мала
право. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3, як
спадкоємець за заповітом, звернулась
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Між тим, у зв'язку з
тим, що спір про повернення у власність
ОСОБА_4 знаходиться на вирішенні суду, а
у випадку його обґрунтованості та
задоволення ОСОБА_3 не зможе
зареєструвати право власності на
нерухоме майна за померлою ОСОБА_4, так
як положення Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» не
дозволяють реєструвати право
власності на нерухоме майно за
померлими. Таким чином, не
зареєструвавши право власності на
спірну квартиру за ОСОБА_4, ОСОБА_3 не
зможе отримати витяг про реєстрацію
права власності на спірну квартиру,
який є підставою для видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом.

Ухвалою Малиновського районного суду
м, Одеси від 23 жовтня 2013 року по цій
справі замінено відповідача за
зустрічним позовом, а саме ОСОБА_4 на
ОСОБА_3.

ОСОБА_2 надала до суду заяву про
збільшення позовних вимог та просила
визнати за нею право власності на 66/72
частин квартири АДРЕСА_1, зазначивши, що
договір довічного утримання, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діяв на протязі 72
місяців, а саме з 24.05.2007 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_4).
ОСОБА_2 належним чином виконувала
договір довічного утримання на протязі
66 місяців, а саме з дня його підписання,
24.05.2007 року до 14.11 2012 року. 14.11.2012 року
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 та її син ОСОБА_9, попри згоди
ОСОБА_4, забрали її проживати до себе, а
у неї відібрали ключі від квартири.
ОСОБА_2 приходила до квартири, де
проживають ОСОБА_3, але їй не відчиняли
двері, та через замкнуті двері
відповідали, щоб вона не приходила.
Таким чином, з 14.11.2012 року ОСОБА_2 не мала
можливості виконувати умови договору
довічного утримання у зв'язку з тим, що
родичі ОСОБА_4 перешкоджали їй в цьому.
У зв'язку з тим, що на протязі 66 місяців
вона належним чином виконувала умови
договору довічного утримання, тому
ОСОБА_2 має право на 66/72 частини спірної
квартири.

Рішенням суду позовну заяву ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано ОСОБА_2
повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в розмірі 573,50
грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частину квартири - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати це рішення та
постановити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом - відмовити,
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
квартири - задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин, та вірно
послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

24 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
був укладений договір довічного
утримання, посвідчений державним
нотаріусом Сьомої одеської державної
нотаріальної контори Різой Н.В., реєстр
№ 1-2844.

Відповідно до п. 1 Договору договір
довічного утримання ОСОБА_4 передала у
власність ОСОБА_2 ізольовану квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м.,
житловою площею 17,4 кв. м., взамін чого
ОСОБА_2 зобов'язався забезпечувати
ОСОБА_4 довічним утриманням та
доглядом.

Згідно із п. 5 вищезазначеного Договору
ОСОБА_2 зобов'язалась довічно повністю
утримувати ОСОБА_4 та забезпечувати її
їжею, одягом, ліками, необхідною
допомогою, зберігаючи в її
безкоштовному довічному користуванні,
зазначену в цьому договорі квартиру.

Відповідно до п. 6 договору вартість
матеріального забезпечення (їжа, одяг,
ліки, необхідна допомога, оплата по
комунальним послугам) встановлена
сторонами в розмірі 500 гривень на
місяць з урахуванням інфляції та
індексації.

Спірна квартира належала ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори 30.01.2001 року за
реєстровим №7-217, зареєстрованого в КП
«ОМБТІ та РОН» в книзі №397пр-46, номер
запису 339.

Відповідно до довідки (виписки з
домової книги про склад сім'ї і
реєстрації) № 2076 від 06 грудня 2012 року,
вбачається, що з 07 березня 2001 року
ОСОБА_4, 1936 року народження, (колишній
власник), проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; та
ОСОБА_2 (основний) з 28 листопада 2012 року.

Згідно довідки ЖБК «Київський-4» від 19
листопада 2012 року за №14/11, ОСОБА_4, 1936
року народження, проживала за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки ЖБК «Київський-4»
від 12 червня 2013 року за № 16/06, ОСОБА_4, 1936
року народження, проживала разом із
сестрою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 з 01
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 14
листопада 2012 року по день смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 серпня 1996 року ОСОБА_4 на випадок
своєї смерті заповіла належну їй
квартиру за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_6,
про що свідчить заповіт від 30 серпня 1996
року, посвідчений державним нотаріусом
Шостої Одеської державної
нотаріальної контори Вахненко Ю.А., за
реєстровим №3-3003.

15 березня 2001 року ОСОБА_4 на випадок
своєї смерті заповіла належну їй
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6, що
підтверджується заповітом від 15
березня 2001 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої Одеської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_11, за реєстровим №5-336.

ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_2, відповідно до
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 29 жовтня 1982 року, запис № 1641.

10 грудня 2012 року ОСОБА_4 на випадок
своєї смерті заповіла все своє майно,
де б воно не знаходилось, та з чого б
воно не складалось, і взагалі все те, що
на день своєї смерті буде належати їй,
та на що вона за законом матиме право -
ОСОБА_3, що підтверджується заповітом
від 10 грудня 2012 року, посвідченого
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори
Малиновською О.К., за реєстровим №2-1223.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2 від 13 травня 2013 року, запис №4810,
у зв'язку із чим відкрилась спадщина.

ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті
рідної сестри ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 04
серпня 1936 року, запис № 3072; свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_4 від 11
квітня 1941 року; свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_5 від 30 травня 1961
року, запис № 783.

У встановлений законом строк ОСОБА_3
звернулася до Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_4

На підставі заведеної спадкової справи
№ 406/2013 року від 31 травня 2013 року щодо
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
вбачається, що із заявою про прийняття
спадкового майна звернулась ОСОБА_3,
яка має право на спадщину за заповітом,
інші спадкоємці відсутні.

Відповідно до договору-замовлення на
організацію та проведення поховання №
002889 від 17 травня 2013 року, замовником та
платником на здійснення поховання
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, є ОСОБА_3.

Згідно листа КУ «Міської клінічної
лікарні № 10» від 29 травня 2013 року за №
951, вбачається, що хвора ОСОБА_4,
спостерігалась у КУ «Міської клінічної
лікарні № 10» з 15 листопада 2012 року.
Хвора проживала за адресою: АДРЕСА_2,
прописана по АДРЕСА_1. З 14 грудня 2012 року
по 21 грудня 2012 року перебувала на
стаціонарному лікуванні у
терапевтичному відділенні КУ «Міської
клінічної лікарні № 10». 05 грудня 2012
року та 07 грудня 2012 року оглянута
хірургом вдома з приводу гострого
тромбофлебіту глибоких вен лівої
гомілки.

Відповідно до листа КУ «Міської
клінічної лікарні № 3 імені професора
Л.Й. Алейнікової» від 22 жовтня 2013 року
за № 606, ОСОБА_4 зверталась у відділення
травматологічного пункту 05 березня 2007
року з побутовою травмою (впала на
вулиці 03.03.2007 року), 17 січня 2012 року
зверталась із скаргою на біль у лівій
стопі.

Згідно із листа КУ «Центру первинної
медико-санітарної допомоги № 12» від 23
жовтня 2013 року за № 580, ОСОБА_4
зверталась 19 вересня 2011 року, з 20
вересня 2012 року по 18 жовтня 2012 року, із
діагнозом ІБС, Діфузний кардіосклероз,
потім хвора відвідувалась на дому
дільничним терапевтом за адресою:
АДРЕСА_3: 20 вересня 2012 року, 25 вересня 2012
року, 03 жовтня 2012 року, 09 жовтня 2012 року,
17 жовтня 2012 року, 18 жовтня 2012 року.

При ухваленні рішення судом правильно
було взято до уваги, що посилання
ОСОБА_2 на добросовісне виконання умов
договору довічного утримання не
доведено жодним письмовим доказом, за
виключенням декількох квитанцій по
оплаті житлово-комунальних послуг.

Також до суду не було надано письмових
доказів (договори, замовлення, чеки,
квитанції, гарантійні талони, накладні
тощо) щодо витрат ОСОБА_2 на ремонт
квартири в сумі 2300,0 доларів США, витрат
на придбання для ОСОБА_4 пральної
машини вартістю 420,0 доларів США, меблів
для кухні вартістю 170,0 доларів США.

Основним доказами по справі є
показання свідків, які суд
обґрунтовано оцінив критично, оскільки
свідки кожної сторони посилалися саме
на недобросовісну поведінку іншої
сторони, або звинувачували іншу
сторону в залякуванні ОСОБА_4

З боку ОСОБА_3 в судовому засіданні були
допитані свідки:

ОСОБА_14 - знайомий ОСОБА_4 свідчив, що
працював в таксі, декілька разів
підвозив ОСОБА_4 до лікарні, до
нотаріуса, в суд, ніяких відхилень в
психіці не бачив.

ОСОБА_15 - подруга ОСОБА_4, свідчила, що
ОСОБА_4 не була хворою, говорила, що не
знає з якою метою оформила договір
довічного утримання.

ОСОБА_16 - подруга, свідчила, що ОСОБА_4 з
власного бажання переїхала жити до
сестри, казала, що сама звернулася до
суду з позовом и бажає розірвати
договір довічного утримання, оскільки
ОСОБА_4 не виконує його умов.

ОСОБА_17 - знайома ОСОБА_4 свідчила, що
супроводжувала ОСОБА_4 на операцію в 2010
році, тому що ОСОБА_2 не могла їй
допомогти, а сестра ОСОБА_3 захворіла.
Гроші на продукти давала ОСОБА_4
Проживала вона у сестри приблизно рік,
останні півроку до смерті також у
сестри. ОСОБА_2 бачила один раз,
стверджує, що ОСОБА_4 боялася їсти
продукти, які приносила ОСОБА_2

ОСОБА_18 - родичка ОСОБА_3 свідчила про
те, що восени 2012 року сестра ОСОБА_3
забрала ОСОБА_4 до себе, оскільки та
захворіла. Померла боялася ОСОБА_2, яка
грубо з нею поводилася.

ОСОБА_9 - племінник ОСОБА_4 свідчив, що
він та його мати покупали продукти для
ОСОБА_4 Вважає, що ОСОБА_2 примусила
ОСОБА_4 укласти договір довічного
утримання, про який вони з матір'ю
узнали лише в листопаді 2012 року.

З боку ОСОБА_2 в судовому засіданні
також були допитані свідки.

ОСОБА_19 - сусідка по вул. Князівській
показала, що познайомилася з ОСОБА_4
близько 5 років тому, так як ОСОБА_4
затопила її квартиру, сестру ОСОБА_3 не
бачила, ОСОБА_2 майже кожен день
приходила в квартиру, готувала,
вбирала, гуляла з нею.

ОСОБА_6 - дочка ОСОБА_2 свідчила про те,
що були гарні відносини, померла сама
двічі посвідчувала заповіти на її ім'я.

ОСОБА_20 - родич ОСОБА_2, підтвердив, що
робив ремонт в спірній квартирі.

ОСОБА_21. - лікар невропатолог ОСОБА_4
свідчила про те, що ОСОБА_4 проявляла
зниження пам'яті, направлялася до
лікарі психіатра, як спеціаліст
стверджувала, що померла за життя не
розуміла значення своїх дій. В квартирі
була ОСОБА_2, яку лікар вважала дочкою.
ОСОБА_4 була доглянута.

ОСОБА_22 - подруга ОСОБА_4 засвідчила, що
ОСОБА_4 боялася сестри ОСОБА_9, яка їй
погрожувала, боялася, що у ОСОБА_2
сестра забере квартиру.

Клопотань щодо призначення
психіатричної експертизи до суду не
поступало.

Ухвалюючи рішення, суд послався на те,
що ОСОБА_4 сама особисто 08.01.2013 року
звернулася до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання, укладеного 24 травня 2007 року
з ОСОБА_2 ОСОБА_4 була присутня в
судовому засіданні 22 лютого 2013 року,
підтримувала позовні вимоги. ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилася,
телеграмою повідомила про хворобу,
просила засідання відкласти. 25 травня
2013 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_4 із
зустрічною позовною заявою.

Посилання на те, що родичі ОСОБА_4, а
саме сестра ОСОБА_3 та племінник ОСОБА_9
попри згоду ОСОБА_4 забрали її до себе,
перешкоджали у виконанні ОСОБА_2 умов
договору довічного утримання, не
підтверджені доказами. ОСОБА_2 не
скористалася правом на звернення до
суду із вимогами про усунення перешкод
у виконанні умов договору, а звернулася
із зустрічним позовом, коли
провадження було відкрито за позовом
ОСОБА_4

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 не
виконувала умови договору довічного
утримання (догляду) з моменту укладення
договору по день смерті, тобто ОСОБА_4
не було надано відповідачем
відповідних послуг, належного нагляду
(догляду), відповідного лікування коли
цього потребувала ОСОБА_4, забезпечення
всім необхідним, що є порушенням умов
договору.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір
довічно утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Згідно із ч. 2 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання припиняється зі
смертю відчужувача.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Таким чином, у випадку смерті
відчужувача після подання ним позову
про розірвання договору довічного
утримання, може тягти за собою не
розірвання договору, а застосування
передбачених цією статтею наслідків, а
саме: набуття правонаступниками права
власності на майно, яке було передане
відчужувачем та права вимагати його
повернення (позиція Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ справа № 6-17391св13).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК
України, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини. Таким чином,
позивачка є правонаступником усіх прав
та обов'язків, що належали ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
відкриття спадщини, які не припинилися
внаслідок її смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

За викладених обставин суд першої
інстанції правильно вважав за можливе
позов ОСОБА_3 задовольнити частково,
визнавши за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язавши ОСОБА_2
повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в розмірі 573,50
грн. При цьому задовольняючи позов
частково, суд правильно виходив з того,
що передача квартири у власність
померлій особі неможлива.

Суд першої інстанції, виконавши всі
вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з діючими нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов до вірного висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які
посилалася як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа
розглянута по суті правильно, законних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до касаційного суду протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф.Парапан

М.М. Драгомерецький