Провадження № 2/344/738/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Сивухіної
Ю.Ю.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики та судових витрат,
мотивуючи тим, що 07 липня 2010 року між
нею та відповідачем укладено договір
позики, за яким останній позичив у неї
грошові кошти в розмірі 60 000 грн. та
зобов`язався їх повернути до 07 липня 2011
року. Однак у встановлений в договорі
строк грошові кошти позивачці
повернуті не були. Крім основної суми
боргу позивачка просила про стягнення
3% річних від суми заборгованості за
користування грошовими коштами, 100 грн.
витрат на висновок спеціаліста, 500 грн.
витрат на правову допомогу і 640 грн. 20
коп. судового збору.

Представник позивачки в судовому
засіданні вимоги позову підтримав
повністю з мотивів викладених в
позовній заяві. Просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав частково. Суду пояснив, що
сплатив ОСОБА_3 1000 Євро та 1500 Євро, а
тому просить при прийнятті рішення
врахувати сплачені ним кошти.

Заслухавши пояснення представника
позивачки та відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, судом
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу порушеного права на
належне виконання умов договору
позики, внаслідок чого позикодавець
позивається про його відновлення
шляхом стягнення заборгованості за
договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України
визначено зміст договору позики. За
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

07 липня 2010 року між позивачкою ОСОБА_3
та ОСОБА_2 укладено нотаріально
посвідчений договір позики за
реєстровим № 805, за яким позикодавець
(позивачка) надала, а позичальник
(відповідач) отримав грошові кошти в
розмірі 60 000 грн. Умовами договору
встановлений кінцевий термін
повернення позики до 07 липня 2011 року.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства, в даному
випадку - договору позики (розписки) від
15 жовтня 2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
грошові кошти у такій самій сумі, що
були передані йому, у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України
встановлено відповідальність за
порушення грошового зобов'язання.
Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Згідно ч.2 боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачкою станом на день звернення з
позовом до суду проведено розрахунок
боргу ОСОБА_2 за договором позики від 07
липня 2010 року, відповідно до якого
нараховано всю суму заборгованості в
розмірі 64 019 грн. 18 коп., з яких: 60 000 грн. -
основний борг, 4 019 грн. 18 коп. - три
проценти річних (відповідно до ч.2 ст. 625
ЦК України).

Будь-яких доказів, які б спростовували
наведену позивачкою суму
заборгованості за вказаним договором
позики відповідачем суду не
представлено.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження відповідача стосовно
часткового погашення ним боргу за
договором позики перед позивачкою суд
розцінює як голослівні, так як жодних
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували факт повернення боргу
ОСОБА_3 відповідачем суду не
представлено.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України
закріплено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз.

Як вбачається з оригіналу квитанції до
прибуткового касового ордера № 556 від 27
вересня 2013 року позивачка понесла 100
грн. на висновок спеціаліста
незалежної аудиторської перевірки
«Аудит-сервіс ІНК», а тому вказана сума
підлягає відшкодуванню зі сторони
відповідача.

Витрати на правову допомогу,
відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
належать до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Понесення позивачкою витрат на правову
допомогу в розмірі 500 грн. підтверджено
документально - квитанцією № 0053557 від
30.09.2013 року, а тому вимога про їх
стягнення з відповідача в її користь
підлягає до задоволення.

Сплачений позивачкою судовий збір в
розмірі 640 грн. 20 коп. підлягає
стягненню з ОСОБА_2 в її користь на
підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позов слід
задовольнити повністю.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного
Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1,
3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України, керуючись ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1 в користь ОСОБА_3,
жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, - 64 019 гривень 18 коп.
(шістдесят чотири тисячі дев'ятнадцять
гривень 18 коп.) заборгованості за
договором позики від 07 липня 2010 року, 100
грн. понесених витрат на висновок
спеціаліста, 500 грн. витрат на правову
допомогу та 640 грн. 20 коп. витрат по
оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 03 лютого 2014 року

Суддя
Бабій О.М.