П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого Яреми
А.Г.Суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук
Л.І.,Сеніна Ю.Л., Гуменюка В.І.,Патрюка
М.В.,Сімоненко В.М., Лященко Н.П.,Романюка
Я.М., розглянувши справу за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_11, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, за заявою ОСОБА_11 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 р. ОСОБА_11 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_10 про усунення
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї та
зняття з реєстрації обліку. Позивачка
зазначала, що 19 березня 2009 р. на
підставі договору купівлі-продажу вона
придбала у ОСОБА_10 вказану квартиру,
проте остання не виконала умови
договору, не виселилася та не знялася з
реєстраційного обліку, що порушує її
права як власника квартири.

У січні 2010 р. ОСОБА_10 звернулася до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_11 про
визнання зазначеного вище договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
посилаючись на те, що в момент
укладення договору знаходилася у
такому стані, коли не розуміла значення
своїх дій і не могла керувати ними, а
сам договір не відповідає її
внутрішній волі.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 19 червня 2013 року позов
ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про усунення
перешкод у користуванні власністю та
зняття з реєстрації обліку залишено
без розгляду.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 червня 2013 року позов
ОСОБА_10 задоволено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду скасовано, а
рішення суду першої інстанції залишено
в силі.

У заяві про перегляд судового рішення
суду касаційної інстанції ОСОБА_11
просить скасувати ухвалу касаційного
суду та залишити в силі рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції ч. 1 ст. 225 ЦК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення ОСОБА_10 та її
представника ОСОБА_12 на заперечення
заяви, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у заяві доводи,
Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України дійшла
висновку, що заява підлягає
задоволенню частково.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився касаційний суд, виходив із
того, що позивачка на момент укладення
договору купівлі-продажу квартири
виявляла ознаки психічного розладу,
які здійснили істотний вплив на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, обмежуючи
цю здатність (а.с. 248-252).

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК
України правочин, вчинений дієздатною
фізичною особою, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи в
разі, якщо судом буде встановлено, що в
момент вчинення правочину вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. У
контексті викладеного слід розуміти,
що підставою для визнання правочину
недійсним на підставі, передбаченій ч. 1
ст. 225 ЦК України, має бути встановлена
судом неспроможність особи в момент
вчинення правочину розуміти значення
своїх дій та (або) керувати ними.

Саме до такого висновку дійшов Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалах від 17 серпня 2012 року та 19
березня 2014 року, на які як на приклади
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ч. 1 ст. 225 ЦК
України посилається у своїй заяві
ОСОБА_11

Однак у справі, рішення суду касаційної
інстанції в якій переглядається
Верховним Судом України, суд не
встановив факту неспроможності
ОСОБА_10 в момент укладення оспореного
договору купівлі-продажу квартири
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними, вказавши лише, що така її
здатність була обмежена.

Таким чином, за однакових фактичних
обставин судом касаційної інстанції
неоднаково застосовано одну і ту саму
норму матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Оскільки у справі, яка переглядається,
рішення суду касаційної інстанції є
незаконним, то відповідно до ст. 360-4 ЦПК
України його слід скасувати і передати
справу на новий касаційний розгляд.

Керуючись п. 1 ст. 355, п. 1 ч. 1 ст. 360-3, ч.ч. 1, 2
ст. 360-4 ЦПК України, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України,

п о с т а н о в и л а :

Заяву ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
скасувати та направити справу на новий
касаційний розгляд.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій п. 2 ч. 1
ст. 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема Судді Л.І.
Григор'єва В.І. Гуменюк Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук М.В. Патрюк Я.М. Романюк
Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко