АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій
В.С.

за участю представника
позивача Передереєва В.Г.

відповідача
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником за довіреністю
ШулікоюАліною Володимирівною, на
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 10 вересня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
та просить ухвалити рішення, яким в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №K2XVGA00000086 від 22
лютого 2007 року, в розмірі 76228,22 доларів
США, звернути стягнення на квартиру
загальною площею 42,6 кв.м, житловою
площею 18 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22
лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_4
укладено Кредитний договір №K2XVGA00000086,
за умовами якого позичальнику надані
кредитні кошти у сумі 70000 доларів США,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму
залишку заборгованості, з кінцевим
терміном повернення 22 лютого 2011 року.

З метою забезпечення виконання
зобов»язань кредитним договором 22
лютого 2007 року укладено Договір
іпотеки №K2XVGA00000086.

НОМЕР_1 позичальник помер. Позивач
зазначає, що відповідальність за
зобов»язаннями позичальника повинна
нести ОСОБА_5, оскільки на момент смерті
позичальника постійно проживала разом
з ним і в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК
України вважається такою, що прийняла
спадщину. В подальшому первісний
відповідач ОСОБА_5 за клопотанням
представника позивача замінена на
ОСОБА_2 без зміни підстав позову.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 10 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ПАТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого
діє представник за довіреністю Шуліка
А.В., подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає про свою
незгоду з висновками суду, що
відсутність досудової письмової
вимоги може бути наслідком для відмови
у задоволенні позову.

Вважає необґрунтованим застосування
судом першої інстанції Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки не було встановлено
відсутності у відповідача іншого
майна.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Як убачається із матеріалів справи та
установлено судом першої інстанції, 22
лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір,
відповідно умов якого останній отримав
кредит в розмірі 70000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 22 лютого
2011 року.

З метою забезпечення виконання
зобов»язань кредитним договором 22
лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки
квартири, предметом якого є квартира
АДРЕСА_2.

Відповідно до даних Свідоцтва про
смерть ОСОБА_6 помер НОМЕР_1.

Згідно із листом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори №4503/02-14
від 19 серпня 2104 року повідомлено, що
після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова
справа №1375/11 на підставі заяв про
прийняття спадщини дітей та дружини
померлого ОСОБА_5 Свідоцтва про право
на спадщину нотаріусом не видавались.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
банком не дотримано обов»язкового
направлення на адресу іпотекодавця
письмової вимоги про усунення порушень
зобов»язання. Окрім того, суд одночасно
дійшов висновку, що звернення
стягнення на квартиру є неможливим,
оскільки на це встановлено мораторій
згідно із Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

З такими висновками колегія суддів не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно із Законом України «Про
іпотеку» ОСОБА_2 є майновим
поручителем.

Відповідно до ч.5 ст.3 цього Закону
іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

За змістом ст.17 цього Закону іпотека
припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору та з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним
договором його права і обов»язки за цим
договором переходять до спадкоємців,
які зобов»язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного в спадщину.
Вимоги кредитора вони зобов»язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями і кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передано спадкоємцям в натурі
(пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Як убачається із змісту позовної заяви,
звертаючись до суду із цим позовом ПАТ
КБ «ПриватБанк», як на його підстави,
посилається на те, що його вимоги
ґрунтуються на обов»язку спадкоємця,
який, на думку позивача, прийняв
спадщину в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК
України, відтак зобов»язаний нести
відповідальність за зобов»язаннями
позичальника. Посилаючись на вимоги
ст..ст. 1281,1282 ЦК України, вказуючи на те,
що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем
боржника, який помер, позивач зазначив
про передбачену законом заміну
боржника за кредитним зобов»язанням і
з цих підстав просив позов
задовольнити.

Проте, підстава позову - це фактичні
обставини (юридичні факти), на яких
ґрунтується вимога позивача, та з
наявністю або відсутністю яких закон
пов»язує виникнення чи припинення
матеріально-правових відносин між
сторонами.

Зазначені підстави позову
позивач пов»язував із ОСОБА_5, яка разом
із позичальником була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3, що убачається з
приєднаних до позовної заяви копій
паспортів.

Відповідач - це особа, яка має
нести установлену договором або
законом відповідальність. Позивач на
власний розсуд визначає особу, до якої
пред»являє вимоги.

За змістом ст.33 ЦПК України
заміна первісного відповідача
допускається лише за клопотанням
позивача.

Разом з тим, заявивши
клопотання про заміну відповідача
ОСОБА_5 на відповідача - іпотекодавця
ОСОБА_2, позивач письмової заяви про
зміну підстав позову не подав.

З матеріалів справи
убачається, що після смерті ОСОБА_4,
померлого НОМЕР_1, заведена спадкова
справана підставі заяв про прийняття
спадщини дітей померлого ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
дружини померлого ОСОБА_5

Відомостей про те, що
відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_8
в матеріалах справи відсутні. Відтак,
позовні вимоги до ОСОБА_2 із заявлених
позивачем підстав не можуть бути
задоволені, оскільки у цієї особи не
виник обов»язок задовольнити вимоги
кредитора за фактом прийняття спадщини
і ця особа не є суб»єктом спірного
матеріального правовідношення.

Окрім того, сам по собі той
факт, що у зв»язку із смертю боржника за
кредитним договором за наявності
спадкоємців відбувається заміна
боржника в зобов'язанні, які несуть
відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину, не є
підставою для застосування вимог
Закону України «Про іпотеку» та умов
Договору іпотеки від 22 лютого 2007 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, оскільки іпотекодавець
ОСОБА_2 не надала згоду (в договорі
іпотеки чи підписанням певного
документу після смерті позичальника)
на забезпечення кредитного
зобов»язання нового боржника
(спадкоємців).

Суд першої інстанції, дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог з порушенням норм
матеріального права, оскільки не
звернув уваги на те, що підстави позову
по відношенню до відповідача ОСОБА_2 не
кореспондуються із цією особою та
підставою її відповідальності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником за довіреністю Шулікою
Аліною Володимирівною, задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 10 вересня 2014 року скасувати
і ухвалити нове, яким в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов