Справа № 621/172/14-ц
Провадження № 2/621/270/14
УХВАЛА

05.02.2014 року
м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду
Харківської області Бережна Н.М.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,
третя особа - Зміївська державна
нотаріальна контора Харківської
області,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності, третя особа - Зміївська
державна нотаріальна контора
Харківської області, в якому просив
визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину житлового будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Зміївського районного
суду Харківської області від 23.01.2014
року зазначений позов було залишено
без руху, оскільки вбачались порушення
встановлених законом вимог, а саме: не
зазначена ціна позову, яка
визначається з вартості нерухомого
майна, що встановлюється оцінкою БТІ,
яка підтверджується Витягом про
вартість нерухомого майна; не сплачено
судовий збір та не надано документів,
які б підтверджували його сплату;
позивачем не викладені обставини,
якими він обґрунтовує свої вимоги, в
тому числі немає посилань на
відповідні норми законодавства, а
також не зазначені докази, що
підтверджують кожну обставину або
наявність підстав для звільнення від
доказування.

04.02.2014 року на адресу суду надійшли
пояснення позивача на ухвалу судді
Зміївського районного суду
Харківської області від 23.01.2014 року, в
яких він вказав, що оскільки він не є
власником спірного житлового будинку,
то можливості отримати відомості про
те хто є власником житла і на підставі
яких правовстановлюючих документів, а
також його інвентаризаційну вартість,
у позивача можливості немає. ОСОБА_1
заявляв клопотання про витребування
даних доказів. Щодо сплати судового
збору ОСОБА_1 зазначив наступне: до
позову була надана квитанція про
сплату судового збору у розмірі 230 грн.
на реквізити Зміївського районного
суду Харківської області, виходячи з
ціни позову 23000 грн. Позивач
неодноразово звертався до суду із
аналогічними позовами, які були
повернені з повним пакетом документів,
тому надана квитанція про сплату у 2012
році судового збору у розмірі 230 грн. є
дійсною, оскільки справи за позовом
ОСОБА_1 не розглядалися. В той же час,
ОСОБА_1 надав квитанцію від 31.01.2014 року
№ МАВ61797 про сплату судового збору у
розмірі 14 грн., посилаючись на те, що
розмір судового збору у 2014 році
збільшився, тому він до раніше
сплачених 230 грн. додав ще 14 грн., таким
чином загальний розмір сплаченого
позивачем судового збору складає 244
грн. Крім того, ОСОБА_1, посилаючись на
ст. 119 ЦПК України, а також Постанову
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ в
суді першої інстанції», вказував на те,
що відсутність доказів не може
слугувати підставою для залишення
позову без руху, а свідчить про
можливість відмови у задоволенні
позову з цих підстав.

Ознайомившись з матеріалами справи,
дійшов наступного висновку:

У встановлений строк ОСОБА_1 недоліки,
визначені ухвалою від 23.01.2014 року, не
усунув.

Так, посилання ОСОБА_1 на те, що він не є
власником житлового будинку АДРЕСА_1, а
тому він не має можливості отримати
відомості про вартість нерухомого
майна, не приймаються до уваги,
оскільки, відповідно до ст. 133 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі і вважають, що подання потрібних
доказів є неможливим або у них є
складнощі в поданні цих доказів, мають
право заявити клопотання про
забезпечення цих доказів. До
клопотання про забезпечення доказів
додається документ про сплату судового
збору.

Позивачем саме клопотання про
забезпечення доказів заявлено не було,
судовий збір не сплачувався.

Крім того, ОСОБА_1 не сплатив судовий
збір за подання даного позову. З
квитанції від 10.05.2012 року та від 31.01.2014
року вбачається, що платником виступає
ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві. Відомості
про те, що дані суми - 230 грн. та 14 грн.
сплачені ОСОБА_1 за подання його позову
- відсутні. Твердження позивача про те,
що подані ним попередні позови були
повернені, а тому квитанція від 10.05.2012
року може слугувати доказом про сплату
судового збору за позовом від 21.01.2014
року, також не приймаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України,
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Стаття 7 ЗУ «Про судовий збір»
передбачає виключний перелік підстав
для повернення судового збору, в тому
числі у випадку повернення заяви або
скарги.

Позивачу судовий збір не повертався, а
отже, квитанція від 10.05.2012 року не
підтверджує сплату ОСОБА_1 судового
збору за подання даного позову від
21.01.2014 року.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України якщо
позивач відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві. Про
повернення позовної заяви суддя
постановляє ухвалу.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви.

За таких обставин дана позовна заява
підлягає поверненню.

Керуючись ЗУ «Про судовий збір», ст. ст.
79, 121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності, третя особа -
Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області -
повернути позивачу у зв'язку з не
усуненням недоліків.

Позивачу роз'яснити, що повернення
позовної заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:
Н.М. Бережна