АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5781/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С.О. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

на рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 12 травня 2014
року, по справі за позовом Комунального
закладу освіти «Багато профільний
навчально-реабілітаційний центр»
Дніпропетровської обласної ради до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, Жовтнева
районна у м. Дніпропетровську рада,
Дніпропетровська обласна рада про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у березні 2014 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом
зняття з реєстраційного обліку та
просить зобов'язати третю особу
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти їх з
реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 24.02.2010 року власником будівель і
споруд, у тому числі спірного житла за
адресою АДРЕСА_2, є територіальна
громада Дніпропетровської області в
особі Дніпропетровської обласної ради,
а балансоутримувачем є позивач.

У 1964 року між Дніпропетровською
школою-інтернат № 5 в особі директора
Павлова Н.А. з однією стороною та ОСОБА_7
та ОСОБА_4, працюючими в інтернаті на
посаді сторожа - двірника з іншої
сторони, укладено договір № ХІІ яким на
період роботи сторожами - двірниками
інтернат надав житло площею 23, 65 кв.
метри, яке складається з двох кімнат,
кухні та коридору по АДРЕСА_2 до першої
вимоги адміністрації звільнити
приміщення житлового будинку.

У 2003 році стосунки між позивачем та
ОСОБА_4 припинилися у зв'язку з її
звільненням за власним бажанням.

Також за вказаною адресою ОСОБА_4
зареєструвала свою доньку ОСОБА_2 та
онуку ОСОБА_3

Позивач посилається на те, що
відповідачі в спірній квартирі з 2003
року не проживають, але відмовляються
звільнити приміщення, комунальні
послуги не сплачують через що
нарахована велика заборгованість. На
вимоги про виселення відповідачі
відмовляють, на пропозицію позивача
укласти договір на отримання
комунальних послуг також відмовляють.

Відповідачі разом з трьома
неповнолітніми дітьми проживають в
квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка є їх
спадщиною.

У березні 2014 року Комунальний заклад
освіти «Багато профільний
навчально-реабілітаційний центр»
Дніпропетровської обласної ради
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом
зняття з реєстраційного обліку та
просив зобов'язати третю особу Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти їх з реєстрації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12.05.2014 року
позовні вимоги було задоволено /т.1 а.с.
183-187/.

Додатковим рішенням від 06.06.2014 року
вирішено питання щодо судових витрат
/т.2 а.с. 3-4/.

З рішенням суду не погодилися ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і звернулися до суду з
апеляційною скаргою в якій просять
рішення суду скасувати, та постановити
нове, яким відмовити позивачу в
задоволенні його вимог /т.2 а.с. 12-16/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню, відповідно до п. 3,4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 24.02.2010 року власником будівель і
споруд, у тому числі спірного житла за
адресою АДРЕСА_2, є територіальна
громада Дніпропетровської області в
особі Дніпропетровської обласної ради,
а балансоутримувачем є позивач /т.1 а.с.
7, 21, 23-30/.

Станом на 1964 рік позивач Комунальний
заклад освіти «Багато профільний
навчально-реабілітаційний центр»
Дніпропетровської обласної ради мав
назву Дніпропетровська школа-інтернат
№ 5.

Із договору № ХІІ від 1964 року
вбачається, що між Дніпропетровською
школою-інтернат № 5 в особі директора
Павлова Н.А. з однією стороною та ОСОБА_7
та ОСОБА_4, працюючими в інтернаті на
посаді сторожа - двірника, з іншої
сторони, укладено договір, яким на
період робити сторожами - двірниками
інтернат надав їм житло площею 23, 65 кв.
метри, яке складається з двох кімнат,
кухні та коридору по АДРЕСА_2. Умовами
договору передбачені також права та
обов'язки наймачів житла /а.с. 33/.

Згідно наказу № 81 від 02.10.1962 року ОСОБА_4
була зарахована на посаду
сторожа-двірника школи-інтернат № 5 та
згідно наказу № 33 за 1984 року - звільнена
з роботи 15.06.1984 року у зв'язку з виходом
на пенсію.

В період з 1984 року по 2004 рік ОСОБА_4
неодноразово приймалася позивачем на
роботу та звільнялася за власним
бажанням.

Згідно даних домової книги щодо
реєстрації осіб за адресою АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою
зареєстрована у січні 1965 року, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 -
зареєстровані постійно у зв'язку з
досягненням 16 років.

У вересні 2012 року позивач звертався до
суду з позовом про виселення
вищевказаних осіб зі спірного
приміщення. Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.03.2012
року їм було відмовлено в задоволенні
позовних вимог з тих підстав, що
зазначений позивачем порядок
виселення при встановлених обставинах
протирічить закону, згідно якого
громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
житлове приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції послався на ст. 319, 321
ЦК України, а саме, що у судовому
засіданні встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 та її троє дітей проживають за
іншою адресою, яка є їх постійним
місцем проживання, що відповідачі
грубо порушують права позивача як
власника спірного приміщення.

Однак з таким рішенням суду першої
інстанції погодитися неможливо з тих
підстав, що розглядаючи позовні вимоги
про усунення перешкод у користуванні
власністю, а саме житловим приміщенням,
шляхом зняття з реєстрації та
покладення зобов'язань на третю особу
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ДМУ УМВС
провести зняття реєстрації осіб із
зазначеної адреси, суд не звернув уваги
на те, що вимоги про покладення
зобов'язання провести зняття з
реєстрації є передчасними, оскільки
відповідно до вимог ст. 7 Закону України
від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
проводиться на підставі остаточного
рішення суду, зокрема про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, визнанням особи безвісно
відсутньою або померлою тощо.
Відповідно до змісту зазначеної норми
права, поняття «зняття з реєстрації»
нерозривно пов'язане з поняттям
«житлові права» (право власності на
житлове приміщення, право користування
житловим приміщенням, визначення особи
такою, що втратила таке користування,
виселення із займаного приміщення та
інше).

Питання про зняття з реєстрації
залежить від вирішення питання про їх
право проживання в цьому будинку,
відсутність такого права, або втрата
права користування, яке регулюються
ЖК України та Цивільним Кодексом
України.

У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК
України саме по собі заявлення вимоги
про зняття особи з реєстрації за місцем
проживання чи скасування реєстрації
можливе лише під час вирішення спору
про право.

За таких обставин питання про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
не може бути вирішено без з'ясування
питання наявності у відповідачів права
на проживання у зазначеному будинку.

В заявленому позові вимог про визнання
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням заявлено не було.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції постановив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та помилково
прийшов до висновку, що позовні вимоги
Комунального закладу освіти «Багато
профільний навчально-реабілітаційний
центр» Дніпропетровської обласної
ради про усунення перешкод
користування житловим приміщенням
шляхом зняття з реєстрації та
зобов'язання Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
відповідачів з реєстрації підлягають
задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
керувався статтями Цивільного кодексу,
які захищають права власника, але як
вбачається з матеріалів справи позивач
Комунальний заклад освіти «Багато
профільний навчально-реабілітаційний
центр» Дніпропетровської обласної
ради є тільки балансоутримувачем.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
позовні вимоги - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12 травня 2014 року -
скасувати.

Комунальному закладу освіти
«Багатопрофільний
навчально-реабілітаційний центр»
Дніпропетровської обласної ради в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий :
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошина М.П.