Головуючий суду 1 інстанції - Смирнов
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 412/5106/13-ц
Провадження № 22ц/782/5731/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді Околота Г.М.,

суддів - Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

при секретарі - Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні
Луганської області на рішення
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 12 грудня 2013 року
та додаткове рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні
Луганської області, КАВТ
«Краснодонський кар'єр» , ліквідатора
Данилової Ірини Олександрівни про
стягнення допомоги ,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 грудня 2013 року та
додатковим рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні
Луганської області на користь ОСОБА_3
заборгованість зі страхових виплат, що
належали померлому ОСОБА_5 у розмірі
5415,70 грн. та заборгованість зі
страхових виплат, що належали померлій
ОСОБА_6 у розмірі 5139,94 грн..(а.с. 84-86, 88)

Вважаючи рішення суду від 12.12.2013 року та
додаткове рішення суду від 17.12.2013 року
такими, що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач Фонд СНС подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування скарги апелянт вказав,
що суд першої інстанції не врахував тих
обставин, що відповідно до абз.3 п.3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» заборгованість
повинна відшкодуватися саме
потерпілим, а не їх спадкоємцям, а
право на відшкодування шкоди
спричиненої ушкодженням здоров'я не
входить до складу спадщини, тому
безпідставно застосував вимоги ст.. 1227
ЦК України. Також апелянт вважає, що суд
не надав оцінки наявним в матеріалах
справи доказам щодо розміру
заборгованості та часу її виникнення ,
а також не застосував до спірних
відносин положення Закону України «
Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
який є спеціальним Законом і повинен
застосовуватися у разі ліквідації
підприємства яке було визнано
банкрутом.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
розглянув справу та правильно визначив
правовідносини, які склалися між
сторонами і надав їм відповідну оцінку.

Задовольняючи вимоги позивача суд
першої інстанції керувався положенням
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань, що призвело до втрати
працездатності» , ст.. 1227 ЦК України та
виходив з того, що оскільки
заборгованість ОСОБА_6, яка померла у
2005 році та ОСОБА_5 який помер у 2006 році
по відшкодуванню шкоди у зв'язку
ушкодженням здоров'я утворилась на
підприємстві «Краснодонський кар'єр»
на 01.04.2001 року і відповідно до рішень
суду за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5
відшкодована не була,підприємство
ліквідоване без правонаступників, тому
заборгованість повинна бути стягнута
з Фонду СНС на користь спадкоємця за
законом ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він є законним, обґрунтованим
та узгоджується з наявними у справі
доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6, та ОСОБА_5 є батьками позивача
ОСОБА_3 , що підтверджується
свідоцтвами про народження та
укладення шлюбу (а.с. 5).

Рішенням Краснодонського міського
суду від 06.04.1998 року , а також рішенням
Краснодонського міського суду від
11.06.1999 року з КАВТ «Краснодонський
кар'єр" на користь ОСОБА_6 була стягнута
сума регресних виплат у розмірі 1686,92
грн., сума шкоди у розмірі 394,90 грн., а
також стягнуто на користь ОСОБА_5 сума
шкоди у розмірі 1090,18 грн. (а.с. 18,19).

На підставі вказаних рішень стягувачам
були видані виконавчі листи , які
знаходилися на виконанні ВДВС у м.
Краснодоні і які у подальшому ВДВС
були надіслані у ліквідаційну комісію (
а.с. 16, 17, 21-24)

З наявних у справі свідоцтв про смерть
вбачається, що ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 6, 7).

Після смерті батьків позивач ОСОБА_3
отримала свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12.08.2008 року від
01.11.2005 року, з яких вбачається, що
спадкоємицею майна після смерті
ОСОБА_5, та ОСОБА_6 яке складається із
грошової суми заборгованості за
регресними виплатами та індексації до
них у АВТ «Краснодонський кар'єр» у
сумі 5415,70 грн., а також із грошової суми
заборгованості по виплаті
відшкодування збитків у зв'язку з
травмою у сумі 3753,22 грн є донька ОСОБА_3
( а.с. 8,9)

З довідок КАВТ "Краснодонський кар'єр"
вбачається, що станом на 01.04.2001 року
заборгованість по регресним виплатам
ОСОБА_6 складає 3853,22 грн., станом на
01.10.2002 року - 3753,22 грн. (регресні виплати)
та 1386,72 грн. (індексація) (а.с. 10-11).

Згідно з довідками, виданими КАВТ
"Краснодонський кар'єр", заборгованість
перед ОСОБА_5 по регресним виплатам
станом на 01.04.2001 року складала 4034,47 грн.,
станом на 01.10.2002 року складала 3934,47 грн.
та індексація на суму 1481,23 грн. (а.с. 13-14).

Згідно з довідкою ліквідатора КАВТ
"Краснодонський кар'єр" Данилової І.О,
виданої 19.10.2005 року та 21.06.2006 року
вбачається, що заборгованість по
регресним виплатам та індексації
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не змінилася та
виплачена не була (а.с. 12, 15).

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АБ №
792677 вбачається, що відносно КАВТ
«Краснодонський кар'єр» 21.09.2005 року
проведена державна реєстрація
ліквідації вказаної юридичної особи у
зв'язку з визнанням її банкрутом,
підприємство ліквідовано за рішенням
суду без правонаступника (а.с 60, 64, 65).

Cтаттею 1227 ЦК України передбачено, що
сума заробітної плати, пенсії,
стипендії, аліментів, допомоги у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,
відшкодування у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, інших
соціальних виплат, які належали
спадкодавцеві, але не були ним одержані
за життя, передаються членам його сім'ї,
а у разі їх відсутності - входять до
складу спадщини.

Розділом ХІ п. 3 абз. 3 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань, що призвело до втрати
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
встановлено, що вся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей , яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальну шкоду, спричинену
ушкодженням здоров'я, сплачується цими
підприємствами, установами та
організаціями, а у випадку їхньої
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи була вина Фонду у невиплаті
страхових платежів підприємства, які
ліквідовано та на яких було ушкоджено
здоров'я потерпілого, тому доводи
апелянта стосовно того, що норми
прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань, що призвело до втрати
працездатності» на позивача не
розповсюджуються є безпідставними,
оскільки за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на
їх користь за рішенням суду була
стягнута сума шкоди, заподіяна
ушкодженням здоров'я, ця сума отримана
ними не була, тому вона входить до
складу спадщини, яку позивач у
встановленому порядку прийняв, а
підприємство ліквідовано без
правонаступника.

Доводи апелянта стосовно того , що
право на відшкодування шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров'я
потерпілим , не входить до складу
спадщини, є також безпідставними і
колегією суддів не приймаються,
оскільки позивач звернулася до суду з
вимогами про стягнення суми виплат,
пов'язаних з ушкодженням здоров'я які
вже були стягнуті за рішенням суду і
належали спадкодавцям , але не були
ними отримані за життя , тому
відповідно до ст.. 1227 ЦК України ці
суми, у разі відсутності членів сім'ї
спадкодавців - входять до складу
спадщини.

Також колегією суддів не приймаються
та вважаються безпідставними доводи
апеляційної скарги стосовно не
застосування судом першої інстанції до
спірних правовідносин вимог Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» , оскільки цим
Законом регулюються правовідносини з
приводу порядку відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом, застосування
ліквідаційної процедури з метою
повного або часткового задоволення
вимог кредиторів, а в з даних
правовідносин спір між сторонами виник
з приводу отримання виплат, пов'язаних
з ушкодженням здоров'я, які вже були
стягнуті за рішенням суду і належали
спадкодавцям , але не були ними
отримані за життя , тому вони повинні
регулюватися Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань, що призвело до втрати
працездатності» .

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що суд першої інстанції
стягнувши розмір шкоди не дав оцінку
наявним в матеріалах справи довідкам
про розмір заборгованості наданих
ліквідатором, підприємством та
вказаних у свідоцтвах про право на
спадщину , яки відрізняються сумами
заборгованості, колегією суддів до
уваги не приймаються і не можуть бути
підставою для скасування рішення суду ,
оскільки сума заборгованості, яка
вказана в довідках підприємства
зазначена станом на 2001 рік і не є
остаточною, і вона відрізняється від
суми вказаної в довідці ліквідатора та
в свідоцтві про право на спадщину, тому
що вказана без врахування індексації .

Таким чином , розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно та
правильно встановив обставини справи
та відповідні їм правовідносини,
з'ясував доводи і заперечення сторін,
встановленим обставинам та доказам дав
належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта, щодо порушення норм
процесуального права та матеріального
права , не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки всі вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права,
не спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і не містять
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Отже за таких обставин колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
правильними, оскільки ґрунтуються вони
на обставинах, які встановлені в
судовому засіданні, наданих сторонами
доказах, у відповідності з нормами
матеріального і процесуального
законодавства, рішення суду відповідає
вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав
для його скасування немає, тому
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні
Луганської області - відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 грудня 2013 року та
додаткове рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: