Справа № 190/901/13-ц
Провадження 2/190/6/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2014
року

м. П’ятихатки

П’ятихатський районний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого-судді Резніченка
М.С.,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного
нотаріуса П’ятихатського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5,
третя особа – П’ятихатська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним (нікчемним) та
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 пред’явив до суду позов до
ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_5,
вимоги по якому уточнював, в якому
просить визнати недійсним заповіт його
батька ОСОБА_6 від 23.10.2008 р., складеного
на користь його сина, а онука ОСОБА_6 -
ОСОБА_3, визнати його єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6, визначити
додатковий строк для прийняття
спадщини у три місяці, стягнути на його
користь понесені судові витрати,
посилаючись на те, що його батько
ОСОБА_6 помер 24.09.2010 р. в м. П’ятихатки.
Державний нотаріус, до якого він
звернувся 16.02.2011 р. з метою оформити
після смерті батька спадщину, відмовив
йому та ознайомив із заповітом,
посвідченим 23.10.2008 р., яким батько
заповів онуку ОСОБА_3 усе належне йому
майно, а також частину житлового
будинку з надвірними будівлями по вул..
Олександрійська, 104 в м. П’ятихатки, а
його спадщини позбавив. Вважає, що
нотаріус ОСОБА_5 не мала права вчиняти
нотаріальні дії лише на ім’я та від
імені працівників даної нотаріальної
контори, так як мати відповідача, а його
колишня дружина ОСОБА_7, працює
секретарем П’ятихатської державної
нотаріальної контори, тому має
матеріальну зацікавленість в
забезпеченні сина, що викликає у нього
сумніви щодо законності заповіту.
Заповіт завірений нотаріусом ОСОБА_5,
але батько протягом останніх 10 років
хворів і мав значні вади зору,
хірургічним шляхом йому видалялося око
у зв’язку з глаукомою, на інше око він
майже не бачив (катаракта). Оскільки
батько мав у власності автомобіль, то
за 2007-2008 р.р. медична довідка на право
керування транспортним засобом йому не
видавалася. Вважає, що батько не міг сам
прочитати заповіт, зрозуміти його
зміст. Поведінка ОСОБА_6 була
неадекватною, оскільки у 2001 р., у 2004 р.
він спричиняв йому тілесні ушкодження,
відвідував секту «Церква Христа», тому
підписуючи заповіт він цілком не міг
реально не сприймати і оцінювати його
зміст в реальному стані і часі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримав, посилаючись на
обставини, викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник
ОСОБА_4 позов не визнали. ОСОБА_3
пояснив, що покійний ОСОБА_6 є його
рідним дідом, який замінив йому батька,
оскільки в ранньому дитинстві батьки
розлучилися, а дід підтримував його,
давав поради, цікавився його життям, а
він при необхідності допомагав діду,
складалися теплі родинні стосунки.
Позивач зі своїм батьком перебували у
неприязних стосунках і дід не бажав з
ним навіть спілкуватися, тому склав
заповіт на нього, що було логічним і
законним. Посилання позивача на те, що
дід втратив зір, не міг прочитати
заповіт, є домислами батька, бо йому
соромно, що рідний батько позбавив його
спадщини. ОСОБА_6 мав світлий розум і
тверду пам’ять.

Відповідач - приватний нотаріус
П’ятихатського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 про місце
і час розгляду справи повідомлена
належним чином, в судове засідання не
з’явилася, подала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позов не
визнає (т. 1 а.с. 72, т. 2 а.с. 60).

Третя особа - П’ятихатська державна
нотаріальна контора про місце і час
розгляду справи повідомлена належним
чином, в судове засідання свого
представника не направила, подала
заяву про розгляд справи за
відсутності представника.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні
у справі письмові матеріали суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_6 є рідним батьком позивача
ОСОБА_2, актовий запис № 44 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про смерть серія 1-КИ
№ 500592, актовий запис № 250 ОСОБА_6 помер 24
вересня 2010 р. в м. П’ятихатки (а.с. 10).

Заповітом, посвідченим 23.10.2008 року
приватним нотаріусом П’ятихатського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
(реєстровий № 2169), ОСОБА_6 зробив
розпорядження, яким усе належне йому
майно, а також частину житлового
будинку з надвірними будівлями,
спорудами, земельною ділянкою та
майном домашньої обстановки та вжитку
по вул.. Олександрійська, 104 в м.
П’ятихатки, заповів онуку ОСОБА_3, а
свого сина - ОСОБА_2, спадщини позбавив
(а.с. 14, 26-57).

У спадковій справі № 506/2010 до майна
ОСОБА_6, наданій П’ятихатською
державною нотаріальною конторою, на
аркуші № 56 наявне свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 06.12.2012 р.
(зареєстровано в реєстрі за № 2-857), яким
посвідчено, що спадкоємцем майна
ОСОБА_6 є ОСОБА_3. Спадщина складається з
? частини житлового будинку з
надвірними будівлями по вул..
Олександрійська, 104 м. П’ятихатки,
розміщеного на земельній ділянці 709 м2
(т. 1 а.с. 26-57).

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6
протягом останніх 10 років хворів і мав
значні вади зору, видалено око у
зв’язку з глаукомою, а на інше око
через катаракту він майже не бачив,
тому батько на його думку не міг
прочитати заповіт, є хибними і
спростовуються висновком комісійної
судово-медичної експертизи № 67 від
14.05.2014 р. (а.с. 214-221 т. 1). На заявлені
позивачем і поставлені судом питання
комісія експертів дала вичерпні
відповіді, з яких слідує, що станом на
кінець 2003 р. у ОСОБА_6 мались
захворювання у вигляді ішемічної
хвороби серця: кардіосклероз
атеросклеротичний з періодичним
порушенням ритму по типу поодинокої
шлуночкової екстрасистолії,
симптоматична артеріальна гіпертензія
атеросклеротичного ґенезу, серцева
недостатність 1-2 А стадії (1-2-й
функціональний клас по NYНА), анофтальм
правого ока, глаукома лівого ока з
гостротою зору 0,6, з корекцією 0,9.
Враховуючи стан зору ОСОБА_6 на 2007 р. (0,9
діоптрій), враховуючи незначне
зниження гостроти зору з 2000 р. по 2007 р.,
комісія експертів приходить до
підсумку, що ОСОБА_6 міг самостійно
прочитати текст на аркуші форматом А4, у
тому числі і заповіт від 23.10.2008 р., як з
допомогою окулярів, допоміжних
оптичних засобів чи пристроїв, так і
без них. Після видалення правого ока
14.03.2000 р., зір лівого ока піддавався
корекції лінзами і згідно медичної
документації був: у березні 2000 р. 0,4, з
корекцією 1,0, в 2007 р. гострота зору 0,9, не
корегує, тобто після оперативного
втручання ліве око мало зір. Аналіз
медичної документації за період з 2000 по
2007 р.р. зір на ліве око декілька
погіршився, знизився з 0,9-1,0 в 2000 р. до 0,9
в 2007 р., однак функція зору зберігалась.
В інший час (з 2007 р. по 2010 р.) дані про
гостроту зору лівого ока в медичних
документах відсутні. Видалення правого
ока могло призвести до косметичного
дефекту, внаслідок чого й було
проведено протезування орбіти правого
ока.

Крім того, ОСОБА_2 обґрунтовує свої
вимоги тим, що ОСОБА_6 був неадекватним,
оскільки у 2001 р., у 2004 р. батько
спричиняв йому тілесні ушкодження,
відвідував секту «Церква Христа», тому
підписуючи заповіт він цілком не міг
реально сприймати і оцінювати його
зміст в реальному стані і часі, що на
думку суду є лише припущеннями
позивача, адже ніякими доказами не
підтверджені у судовому засіданні, а
спростовуються висновком комплексної
комісійної судово-медичної експертизи
№ 121-Д від 23.09.2014 р. (а.с. 28-38 т. 2).

Згідно цього висновку видалення у
ОСОБА_6 правого очного яблука не
призводить до порушення функції м'язів
мімічної мускулатури обличчя, а
призводить до косметичного дефекту,
внаслідок чого й було проведено
протезування орбіти правого ока.
Відсутність правого очного яблука може
бути помітним для сторонньої особи.
Враховуючи стан зору ОСОБА_6 на 16.02.2009 р.
(0,9), враховуючи незначне зниження
гостроти зору з 2000 р. по 2009 р., комісія
експертів прийшла до висновку, що
ОСОБА_6 міг самостійно прочитати текст
на аркуші форматом А4, у тому числі і
заповіт від 23.10.2008 р., як з допомогою
окулярів, допоміжних оптичних засобів
чи пристроїв, так і без них. Встановлена
гострота зору на період з 2000 р. 0,4 до 0,9 у
2009 р. (з березня 2008 р. по лютий 2009 р.
гострота зору була в межах 0,8 з
корекцією - 0,9 і 0,9 не корегує), свідчить
про наявність функції зору на ліве око
і коригування зору чи не коригування
зору, не лишало можливості ОСОБА_6
самостійно прочитати текст на аркуші
форматом А4. На решту питань експерта
комісія дала відповідь, що при аналізі
наданої медичної документації у ОСОБА_6
з 1998 р. до настання смерті були
встановлені захворювання: ішемічна
хвороби серця - кардіосклероз
атеросклеротичний з періодичним
порушенням ритму по типу поодинокої
шлуночкової екстрасистолії,
симптоматична артеріальна гіпертензія
атеросклеротичного ґенезу, серцева
недостатність 1-2 А стадії (1-2-й
функціональний клас по NYHA); анофтальм
правого ока; захворювання кардіального
відділу шлунка зі стенозом стравоходу
(встановлене в 2010 р.). Стан здоров'я
ОСОБА_6 не виявляє ніяких психічних
захворювань та соматичних захворювань,
які могли впливати на його психічний
стан. За весь період аналізу наданої
медичної документації в нього не було
встановлено діагнозу психічної
хвороби. ОСОБА_6 є дієздатною людиною і
на період складання заповіту (23.10.2008 р.)
вважається особою, яка повністю
відповідає за свої дії.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст. 209 цього Кодексу
правочин, який вчиняється у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Відповідно до ст. 215 ч. 1 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п’ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Статтею 1217 цього Кодексу визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

За змістом ст. 1247 цього Кодексу заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складання, має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів і може на прохання
особи записати заповіт в такий самий
спосіб. У цьому разі заповіт має бути
вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним. Якщо заповідач через
фізичні вади не може сам прочитати
заповіт, посвідчення заповіту має
відбуватися при свідках (стаття 1253
цього Кодексу).

За нормою ст. 1257 цього Кодексу заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Крім того, згідно «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, при
вчиненні нотаріальної дії нотаріус
установлює особу, що звернулась за
вчиненням нотаріальної дії, за
документами, передбаченими Законом
України «Про нотаріат». Дієздатність
громадянина, що звернувся за вчиненням
нотаріальної дії, перевіряється
нотаріусом на підставі наданих
документів, передбачених статтею 43
Закону, що підтверджують його вік, а
також на підставі переконаності
нотаріуса в результаті проведеної
розмови та роз’яснення наслідків
вчинення нотаріальної дії у здатності
цієї особи усвідомлювати значення цієї
нотаріальної дії, її наслідків та
змісту роз’яснень нотаріуса, а також
відповідності волі і волевиявлення
особи щодо вчинення нотаріальної дії.
Нотаріус зобов’язаний установити
волевиявлення особи, яка звернулась за
вчиненням нотаріальної дії, дійсні
наміри кожної із сторін до вчинення
правочину, який він посвідчує, а також
відсутність у сторін заперечень щодо
кожної з умов правочину. Правочин
посвідчується нотаріусом, якщо кожна
із сторін однаково розуміє значення,
умови правочину та його правові
наслідки, про що свідчать особисті
підписи сторін на правочині.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_6 психічними чи соматичними
захворюваннями, які могли впливати на
його психічний стан, не страждав, був
дієздатним і на період складання
заповіту (23.10.2008 р.) вважається особою,
яка повністю відповідає за свої дії.
При цьому, ОСОБА_6 міг самостійно
прочитати текст на аркуші форматом А4, у
тому числі і спірний заповіт, як з
допомогою окулярів, допоміжних
оптичних засобів чи пристроїв, так і
без них. Волевиявлення заповідача було
вільним і відповідало його волі. Також
суд вважає, що заповіт складено без
порушень вимог щодо його форми та
посвідчення і в момент вчинення
правочину дотримані вимоги,
встановлені частинами першою-третьою,
п’ятою та шостою статті 203 ЦК України,
тому підстави недійсності правочину
відсутні.

На підставі ст.ст. 203, 209, 215, 1217, 1223, 1247, 1248,
1257 ЦК України, глав 3, 4, 6 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 22.02.2012 р.
№ 296/5, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215,
218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
приватного нотаріуса П’ятихатського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5,
третя особа – П’ятихатська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним (нікчемним) та
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24
листопада 2014 р..

Суддя