Номер провадження № 22-ц/785/989/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Сєвєрової Є.С.

при секретарі -
Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський», Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок залиття квартири,-

встановила:

Позивачка звернулась до відповідачів з
позовом про відшкодування шкоди у
розмірі 9 776 гривень, завданої
внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивували тим, що у
зв'язку з неправильним користуванням
та утриманням сантехнічних приладів у
квартирі АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2,
10.11.2011 року мав місце залив її квартири
АДРЕСА_1, яка знаходиться в цьому ж
будинку. Після заливу квартира
позивачки підлягає ремонту. Крім того,
позивачка вимагає стягнути з ОСОБА_2 на
її користь моральну шкоду у сумі 30 000
гривень. (а. с. 1-2)

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду - 9 776 гривень та
моральну шкоду - 3 000 гривень. У
задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати судове рішення в частині
стягнення матеріальної та моральної
шкоди з ухваленням нового рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити
у повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального
права. (а. с. 126-127)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає,

що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Судом правильно встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 розташована на
першому поверсі багатоквартирного
житлового будинку і належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
08.04.2011 року. Квартира АДРЕСА_2 у цьому ж
будинку розташована на другому поверсі
і належить на праві власності ОСОБА_2

10.11.2011 року, внаслідок розриву гнучких
підводок до змішувача у ванній кімнаті
квартири АДРЕСА_2, була залита водою
квартира АДРЕСА_1 цього ж будинку, яка
належить позивачці на праві приватної
власності, чим їй було спричинено
матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки
у повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року N 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, завдана фізичній особі, майну
фізичної особи чи майну юридичної
особи, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її завдала,
за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди за вказаними
нормами права доказуванню підлягають:
факт спричинення шкоди, протиправність
дій заподіювача і його вина, причинний
зв'язок між протиправною дією і
негативними наслідками.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Факт залиття квартири
АДРЕСА_1, яка належить позивачу,
внаслідок розриву неякісного
матеріалу гнучких підводок до
змішувача у ванній кімнаті квартири
АДРЕСА_2 цього ж будинку мав місце,
сторонами не оспорюється та
підтверджується актом КП ДЕЗ
«Вузівський» від 10.11.2011 року (а.с.4,5).

Внаслідок заливу 10.11.2011 року
у квартирі позивачки - в приміщеннях
санвузла, кухні, коридору і житлової
кімнати намокла стеля, в кухні і
коридорі намокли стіни, відклеїлись
шпалери, пошкоджено було
електропроводку.

Відповідно до кошторису,
складеному ДП «Державний науково -
дослідний та проектно- вишукувальний
інститут» вартість відновлювального
ремонту квартири АДРЕСА_1 після
залиття, що мало місце 10.11.2011 року,
складає 9 776 гривень (а.с.22-29).

Судова колегія погоджується з
доводами ОСОБА_2 про те, що вартість
ремонтних робіт збільшена. Так,
відповідно даних технічного паспорту
від 24.02.2011 року площа коридору квартири
АДРЕСА_1 складає 3,3 кв.м., із них
відповідно акту про залив, складеного
КП ДЕЗ «Вузівський» 10.11.2011 року, замокло
на стелі - 1,5 кв.м., на стені 1 кв.м. проте
зі змісту кошторису вбачається, що
вартість відновлювального ремонту
розраховувалась виходячи з площі
коридору 10,5 кв.м.

Оскільки указані розбіжності
необґрунтовано збільшують вартість
ремонтних робіт, колегія суддів вважає
необхідним виключить вартість ремонту
коридору площею 10,5 кв.м. в сумі 2 276
гривень зі суми стягнення.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з включенням в вартість
відновлювального ремонту вартості
податку на додану вартість в сумі 1 629
гривень, оскільки зазначена сума
стягується судом після надання
документів про такі витрати, а
матеріали справи доказів цьому не
містять. Судом не встановлено фактичне
здійснення ремонту і чи зареєстрований
надавач послуг з ремонту квартири
платником ПДВ. Також колегія суддів
вважає необхідним виключити із
вартості відновлювального ремонту
суму 412 гривень - вартість обладнання та
інші затрати, яка взагалі не
обґрунтована і не зазначена в
загальному кошторису, а вписана в
пояснювальну записку без достатніх на
то підстав.

Таким чином, колегія суддів
вважає необхідним зменшити суму
відшкодування майнової шкоди з 9 776
гривень до 5 459 гривень (9776 - 2276 - 1629 - 412 = 5
459).

За правилами ч. 3 ст. 386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться в п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової)шкоди" під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру, внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
чи бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи те, що доведено
неправомірності дій відповідачки по
справі, порушення нею прав позивачки та
заподіяння внаслідок цього
матеріальної шкоди суд першої
інстанції, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, зробив
правильний висновок, про те, що позов в
частині відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню.

При визначенні розміру
відшкодування, колегія суддів враховує
ступінь ушкодження майна, засади
розумності, виваженості та
справедливості, характер та обсяг
моральних страждань та визначає
достатнім розмір відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_3 у
сумі у 1 000 гривень.

Довід апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по
справі є безпідставним, оскільки
утримання та ремонт
внутрішньоквартирних мереж
водопостачання є обов'язком власника
квартири, а доказів наявності винних
дій інших осіб матеріали справи не
містять.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26 листопада
2013 року підлягає зміні.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, п.3,4
ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 листопада 2013 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 5 459
гривень, на відшкодування моральної
шкоди 1 000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.