Провадження № 522/561/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
Приморський районний суд міста Одеси в
складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі засідань
суду в місті Одесі справу за позовом
ОСОБА_2 до Одеського міського голови та
КП «Міський інформаційно-аналітичний
центр» про скасування розпорядження
Одеського міського голови про
звільнення, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, матеріальної
допомоги на оздоровлення та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Одеського міського голови та КП
«Міський інформаційно-аналітичний
центр» про скасування розпорядження
Одеського міського голови про
звільнення, поновлення позивача на
посаді та стягнення на користь
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, матеріальної
допомоги на оздоровлення та моральної
шкоди.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 в
останнє уточнив позовні вимоги та
просить: визнати протиправним та
скасувати розпорядження Одеського
міського голови № 1378/К-01р від 26.09.2013 р.
«По особовому складу»; поновити ОСОБА_2
на посаді директора комунального
підприємства «Міський
інформаційно-аналітичний центр» з
моменту незаконного звільнення та
стягнути з відповідача на користь
позивача: за час вимушеного прогулу
середній заробіток у сумі 42 793,28 грн.;
матеріальну допомогу на оздоровлення
за час роботи у комунальному
підприємстві «Міський
інформаційно-аналітичний центр» 36 043,32
грн.; компенсацію за моральну шкоду
завдану позивачу діями відповідача в
розмірі 5 000 грн. (а.с. 156-157).

Мотивує вимоги тим, що з квітня 2005
року він перебував на посаді директора
комунального підприємства «Міський
інформаційно-аналітичний центр», але 27
вересня 2013 року коли він знаходився на
лікарняному Одеським міським головою
винесено розпорядження про звільнення
його з посади, в зв'язку з закінченням
строку дії контракту. Вважає, що дії
відповідача щодо його звільнення є
незаконними та такими, що не
відповідають вимогам діючого
законодавства, оскільки у встановлений
контрактом та діючим законодавством
термін, який відводиться на оформлення
продовження контракту з керівником чи
припинення трудових відносин, його не
було письмово проінформовано про
відмову у продовженні контракту чи
наявність у роботодавця намірів та
вагомих підстав для припинення
контракту. Не було проведення конкурсу
на обрання цієї посади, що унеможливило
його подальше працевлаштування Після
звільнення йому не було видано
належним чином оформлену трудову
книжку та копію розпорядження про
звільнення та не сплачені кошти, а на
час звільнення він перебував на
лікарняному.

В порушення ч. 4 ст. 235 Кодексу законів
про працю України та п. 4.1 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Мінпраці України, Мінюсту України та
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 р. № 58
трудова книжка була йому видана лише
10.06.2014 р. після отримання ним 24.04.2014 р.
поштового повідомлення.

Розрахунок сум середнього заробітку за
час вимушеного прогулу необхідно
провести з 27.09.2013 р. по 10.06.2014 р. Крім
того, у довідці про середню заробітну
плату від 12.06.2014 р. № 133 не вірно
розрахована середньоденна заробітна
плата у стовбці 5 довідки безпідставно
не нарахована надбавка за липень 2013
року у розмірі 975 грн. З урахуванням
надбавки за липень 2013 р. середньоденна
заробітна плата становить 247,36 грн. За
період часу з 27.09.2013 р. день звільнення
по 10.06.2014 р. день видачі трудової книжки,
минуло 173 робочих днів, становить 42793,28
гривень.

Контрактом було передбачено надання
матеріальної допомоги на оздоровлення
у розмірі середньомісячного заробітку,
однак за останні вісім років, він лише у
2012 році був у відпустці та отримав
матеріальну допомогу. Згідно
розрахунків сума матеріальної
допомоги на оздоровлення за час роботи
у комунальному підприємстві «Міський
інформаційно-аналітичний центр»
складає 36 043,32 гривень.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали вимоги заяви,
надали пояснення, що відтворюють зміст
позовної заяви. Позовні вимоги просить
задовольнити повністю.

Представники відповідачів позов не
визнали, надали письмові заперечення
проти позову. Зазначають, що позивач
був звільнений з посади за спливом
строку дії контракту, з урахуванням
перебування ОСОБА_2 в трудових
правовідносинах за строковим
контрактом. При звільнені йому було
виплачено всі належні до сплати суми.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідно до Розпорядження Одеського
міського голови від 21.03.2005 року № 249/К-01р
ОСОБА_2 з 22 березня 2005 року переведено з
посади керівника відділу
телекомунікації та зв'язку на посаду
директора комунального підприємства
«Міський інформаційно-аналітичний
центр».

Між Одеським міським головою, з одного
боку та ОСОБА_2 з іншого боку був
укладений та декілька разів
переукладався контракт. Останній
контракт від 01.10.2012 року № 194-Дк був
укладений з одного боку Одеським
міським головою Костусєвим О.О. та
ОСОБА_2 з іншого боку терміном з 28.09.2012
року по 27.09.2013 року.

Трудовий контракт - це індивідуальний,
формальний і строковий трудовий
договір. Індивідуальний характер
трудового контракту означає, що він
укладається індивідуально з кожним
працівником: права, обов'язки і
відповідальність сторін у кожному
випадку конкретизуються. Строковий
характер трудового контракту означає,
що він укладається на певний термін,
обумовлений в цьому ж контракті.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про
працю України контракт є особливою
формою трудового договору, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (у тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення та організації праці
працівника, умови розірвання договору
можуть встановлюватись угодою сторін.
Контракт як особлива форма трудового
договору має орієнтуватися на
забезпечення умов для прояву
ініціативності та самостійності
працівника, з урахуванням його
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, підвищення
взаємної відповідальності сторін,
правову і соціальну захищеність
працівника.

Строкові трудові договори підлягають
припиненню по закінченні строку. Однак,
самого лише факту закінчення строку
договору все одно замало для
припинення його дії - для цього
необхідно волевиявлення хоча б однієї
зі сторін договору. Так, роботодавець,
що бажає розірвати трудові відносини,
повинен не пізніше, ніж в останній день
роботи працівника за строковим
договором, видати наказ про його
звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
(закінчення строку договору).

Розпорядженням міського голови
Костусєва О.О. від 26.09.2013 року № 1378/к-01р
ОСОБА_2 звільнено з посади директора
комунального підприємства «Міський
інформаційно-аналітичний центр» у
зв'язку з закінченням строку дії
контракту за п. 2 ст.36 КЗпП України,
27.09.2013 року (а.с. 70).

З 24 вересня 2013 року по 28 вересня 2013 року
ОСОБА_2 в зв'язку з хворобою був
звільнений від роботи, про що свідчить
листок непрацездатності (а.с. 10).

27.09.2013 р. за № 06-08/151 вих відділом
кадрової роботи Одеської міської ради,
на ім'я позивача було направлено копію
розпорядження щодо його звільнення та
зазначено про необхідність терміново
з'явитися та отримати трудову книжку
(а.с.80).

Враховуючи, що позивача було
звільнено не з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, а у зв'язку
із закінченням строку трудового
договору (контракту) - п. 2 ст. 36 КЗпП
України, посилання на ч.3 ст. 40 КЗпП
України є необґрунтованим та
безпідставним.

Пунктом 2 ст. 36 Кодексу законів про
працю України передбачено, що однією з
підстав припинення трудового договору
є закінчення його строку.

Однією з підстав для визнання
звільнення незаконним, позивач
зазначає, що його у встановлений
контрактом двомісячний термін не було
поінформовано про відмову у
продовженні контракту, чи наявність
вагомих причин для припинення
контракту. Вказані доводи позивача
також не можуть бути підставою для
визнання його звільнення незаконним, у
зв'язку з тим, що жодна норма контракту
та жодна норма чинного законодавства
України не містить вимоги щодо
обов'язкового інформування працівника
про відмову продовження з ним
строкового трудового договору
(контракту). Крім того, суду не надано
доказів, що протягом останніх двох
місяців дії контракту, з боку позивача,
на адресу міського голови, надходило
підтвердження його волевиявлення щодо
продовження дії контракту.

Також, законодавством не встановлений
обов'язок щодо необхідності
роботодавцю зазначити причини, з яких
строковий трудовий договір (контракт)
не буде продовжений або переукладений.

Проте, припинення договору після
закінчення строку не вимагає заяви
працівника. Власник також не
зобов'язаний попереджати або в іншій
спосіб інформувати працівника про
майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП
України.

Отже, відсутні правові підстави
для скасування розпорядження
Одеського міського голови № 1378/К-01р від
26.09.2013 р. «По особовому складу» та
поновлення ОСОБА_2 на посаді директора
комунального підприємства «Міський
інформаційно-аналітичний центр».

Відповідно до ч. 4 ст. 235 Кодексу
законів про працю України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно до ст. 47 КЗпП України встановлює
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу видати в день звільнення
працівникові належно оформлену
трудову книжку.

Враховуючи, що з ОСОБА_2 з 27.09.2013р. були
припинені строкові трудові відносини,
в той час як він був відсутній на
робочому місці, це призвело до
неможливості видати йому трудову
книжку.

Відповідно до п. 2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників день звільнення
працівника є останнім днем його роботи,
тобто останнім днем дії строкового
трудового договору. Якщо в останній
день роботи працівник на роботі був
відсутній внаслідок тимчасової
непрацездатності або без поважних
причин, наказ про звільнення видається,
вноситься запис про звільнення в
трудову книжку, а працівника
телеграмою чи рекомендованим листом
повідомляють про звільнення і
необхідність одержання трудової
книжки.

27.09.2013р. відділом кадрової роботи
Одеської міської ради був
підготовлений лист на ім'я позивача №
06-08/151 вих, який містить положення щодо
необхідності ОСОБА_2 терміново
з'явитися до вказаного відділу та
отримати трудову книжку.

Доставку вказаного листа було доручено
ТОВ «Кур'єрська Служба Доставки
Південь», про що свідчить поштова
накладна №3153503. Однак, як вбачається із
зазначеної накладної, доставка листа
була неможливою у зв'язку з відсутністю
за вказаною адресою будь-якої особи.
Спроби доставити лист здійснювалися
протягом кількох днів. 02.10.2013р. у зв'язку
з неможливістю доставити ОСОБА_2 лист,
він був повернений до відділу кадрової
роботи Одеської міської ради та
складений акт № 7167/13, з якого
вбачається що за адресою, де мешкає
позивач, здійснювалися спроби вручити
йому лист.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
про необізнаність про його звільнення,
оскільки позовна заява про поновленні
на роботі підписана та надана до суду
ОСОБА_2 ще 25 жовтня 2013 року з копією
розпорядження про його звільнення №
1378/к-01р від 26.09.2013 року (а.с.7-9).

У квітні поточного року відділом
кадрової роботи Одеської міської ради
був направлений ще один лист № 06-08/29 на
адресу позивача з проханням з'явитися
для отримання трудової книжки, яке було
вручено позивачу 24.04.2014р.

10.06.2014р ОСОБА_2 з'явився до відділу
кадрової роботи Одеської міської ради
та отримав трудову книжку, про що
свідчить його підпис у книзі руху
трудових книжок.

Враховуючи викладене, відділом
кадрової роботи Одеської міської ради
були вжиті заходи для вручення
трудової книжки позивачу у день його
звільнення, тому не підлягають
задоволенню вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача за час
вимушеного прогулу середній заробіток
у сумі 42 793,28 гривень.

При здійснені розгляду звернення
ОСОБА_2, Територіальною державною
інспекцією з питань праці в Одеській
області було встановлено, що при
звільненні з зазначеної посади у
зв'язку з закінченням контракту, п.2 ст.
36 КЗпП України, грошова компенсація за
невикористані дні щорічної відпустки
нарахована не в повному обсязі, що
призвело до порушення вимог ст. 83 КЗпП
України. Під час проведення перевірки
бухгалтерією підприємства нарахована
та сплачена сума у розмірі 394,78 грн.

Відповідно до п.3.2 Контракту керівнику
надається щорічна оплачувана
відпустка тривалістю 30 календарних
днів. Оплата відпустки проводиться
виходячи з його середньомісячного
заробітку, обчисленого в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. У разі надання відпустки
Керівнику також надається матеріальна
допомога на оздоровлення у розмірі
його середньомісячного заробітку.

При цьому, суду не надані докази, що за
отриманням відпустки ОСОБА_2 як
керівник комунального підприємства
«Міський інформаційно-аналітичний
центр» звертався з 25.10.2006 року по день
звільнення, проте йому було відмовлено
у надані відпустки.

Враховуючи, що умовами контракту п.3.2
передбачена виплата матеріальної
допомоги на оздоровлення у розмірі
його середньомісячного заробітку у
разі надання відпустки, тому не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення матеріальної
допомоги на оздоровлення за час роботи
у комунальному підприємстві «Міський
інформаційно-аналітичний центр» в
розмірі 36 043,32 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим органом шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Вказана
норма законодавства містить у собі
перелік юридичних фактів, які
становлять підставу виникнення
правовідносин по відшкодуванню
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівникові.

Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання працівника або
втрата ним нормальних життєвих
зв'язків, або необхідність додаткових
зусиль для організації свого життя
стали наслідками порушення законних
прав працівника.

За відсутності порушень трудових прав
ОСОБА_2 немає правових підстав щодо
стягнення моральної шкоди у сумі 5000
гривень.

Посилання позивача на публікацію
інформації стосовно його звільнення на
сайті «Храбро» не може прийматися
судом до уваги у зв'язку з наступним.
Одеській міській голова є посадовою
особою місцевого самоврядування та
офіційна інформація щодо його
діяльності публікується в офіційних
виданнях органів місцевого
самоврядування. Офіційною публікацією
розпорядження міського голови про
звільнення позивача - є публікація на
офіційному сайті Одеської міської ради
«http://www.odessa.ua»,за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Підставою для звільнення позивача у
вказаному розпорядженні зазначено: «у
зв'язку з закінченням строку дії
контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України» (а.с.9).

Керуючись ст.ст. 21, 36, 47, 83, 235 КЗпП, ст.ст.
208 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_2
до Одеського міського голови та КП
«Міський інформаційно-аналітичний
центр» про скасування розпорядження
Одеського міського голови про
звільнення, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, матеріальної
допомоги на оздоровлення та моральної
шкоди.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Л. М. Чернявська

04.12.2014