У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 14 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та кредит»
(далі - ПАТ «банк «Фінанси та кредит»)
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі 203
796 грн зі сплатою процентів з кінцевим
строком повернення до 12
лютого 2015 року. Позичальник
зобов'язання за цим договором не
виконував, на вимоги банку не реагував,
утворилась заборгованість у розмірі
937 530 грн 50 коп., яку
позивач просив стягнути на його
користь з відповідача.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2014 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит» суму заборгованості за
кредитним договором у розмірі 87 372 грн,
суму заборгованості за відсотками у
розмірі 88 544 грн 26 коп., пеню у розмірі 175
916 грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 3
441 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит», посилаючись на неправильне
застосування судами матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов в межах строку
позовної давності, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
перебіг позовної давності щодо вимог
про порушене право у випадку погашення
боргу щомісячними платежами
обчислюється по кожному простроченому
платежу.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що між ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» та
ОСОБА_3 13 лютого 2008 року укладено
кредитний договір, за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі 203
796 грн зі сплатою процентів з кінцевим
строком повернення до 12 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 3.3 цього договору
позичальник зобов'язується щомісячно в
термін з 1 по 10 число кожного місяця
здійснювати погашення кредитної
заборгованості у розмірі 2 427 грн та
нарахованими процентами, відповідно до
графіку зниження розміру
заборгованості. Останню сплату
щомісячного платежу по погашенню
кредитної заборгованості позичальник
зобов'язався здійснити не пізніше 12
лютого 2015 року.

Тобто, сторонами було визначено розмір
щомісячного платежу який
зараховувався у рахунок погашення
заборгованості і по тілу кредиту і
нарахованих відсотках.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що
сторони домовились, що суми, внесені
позичальником у погашення поточної
заборгованості за цим договором,
направляються на виконання зобов'язань
позичальника в наступній черговості:
прострочені відсотки, прострочені суми
за основним боргом по кредиту,
непрострочена заборгованість по
кредитних ресурсах, і пеня.

Відповідачем останній платіж у рахунок
погашення заборгованості було
здійснено 25 березня 2011 року у розмірі 6
тис. грн і у зв'язку з наявною сумою
простроченої заборгованості та в силу
вимог пп. 3.7 договору вказана сума
коштів була зарахована в рахунок
погашення прострочених відсотків по
кредиту.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Суди вірно взяли до уваги правову
позицію Верховного Суду України,
висловлену у постанові від 6 листопада
2013 року № 6 - 116 цс 13 про те, що відповідно
до ст. 261 ЦК України початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

При цьому у порушення вимог ст. ст. 214, 315
ЦПК України суди не врахували, що
останній платіж відповідач вніс 25
березня 2011 року, тобто вчинив дію, що
свідчить про визнання ним свого
обов'язку, а, відтак, мало місце
переривання перебігу позовної
давності.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак суди всупереч цієї статті
застосували строк позовної давності,
не звернувши увагу на те, що заява
відповідача про застосування строку
позовної давності відсутня.

Таким чином, суди всупереч ст. ст. 212-214,
315 ЦПК України зазначене не врахували,
не визначились з початком перебігу
позовної давності, його перериванням,
не перевірили, чи звертався до суду з
заявою про застосування строку
позовної давності ОСОБА_3

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що у
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
«Банк «Фінанси та кредит» задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта