АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
1 інстанції -Ключник А.С.
Доповідач-Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого судді
Панченка М.М.

Суддів
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, який діє за довіреністю
ОСОБА_3, на рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 18 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
Святошинська у м.Києві державна
адміністрація про виділ майна в натурі,
припинення права власності на майно та
стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3
звернулась з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 і, з урахуванням уточнень до
позову, просила винести рішення, яким:

1. виділити в натурі належні їй на праві
власності 7/18 часток приватного
житлового будинку по АДРЕСА_1 зокрема:
житлову кімнату 1-5 площею 23,4 кв.м.,
житлову кімнату 1-6 площею 11,8 кв.м.,
коридор 1-7 площею 10,1 кв.м., ванну кімнату
1-8 площею 4,3 кв.м., вбиральню 1-9 площею 1,5
кв.м., та загальною площею 51,1 кв.м.;

2. виділити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 11/18 частин у
спільній частковій власності на
указаний спірний будинок, зокрема:
коридор 1-1 площею 13 кв.м., кухню 1-2
площею 8,5 кв.м., коридор 1-3 площею 6,6 кв.м.
житлову кімнату 1-4 площею 12,1 кв.м.,
сходову клітину 1-10 площею 13,5 кв.м.,
житлову кімнату 1-11 площею 18,9 кв.м.,
службову кімнату 1-12 площею 1,5 кв.м.,
житлову кімнату 1-13 площею 14,1 кв.м.
загальною площею 91,8 кв.м., погріб, ганок
цегляний, ганок залізобетонний, балкон,
сарай «б»;

3. припинити право власності ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на: житлову кімнату 1-5 площею 23,4
кв.м., житлову кімнату 1-6 площею 11,8 кв.м.,
коридор 1-7 площею 10,1 кв.м., ванну кімнату
1-8 площею 4,3, вбиральню 1-9 площею 1,5 кв.м.
загальною площею 51,1 кв.м.

4. стягнути з ОСОБА_5 2.040 грн. та з ОСОБА_4
5.609,3 грн. на користь позивача як
компенсацію за надлишкову частку
вартості домоволодіння, що залишається
у їх власності /т.1 а.с.2-6,178-181,239-242/.

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 18 вересня 2014 року у
позові відмовлено /т.1 а.с.255-259/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спосіб, у який позивач просить виділити
йому у користування у спірному будинку
житлові та припинення права власності
відповідачів на ці спірні приміщення у
житловому будинку шляхом стягнення з
них грошової компенсації, суперечить
чинному законодавству та порушує права
відповідачів на їх частку у спільній
частковій власності, що завдасть
істотної шкоди інтересам
співвласників у цілому.

Крім того, як зазначив суд першої
інстанції право власності на 11/18 частин
у спільній частковій власності будинку
АДРЕСА_1 станом на час розгляду справи
за відповідачами не зареєстровано, а
тому, відповідачі не порушують прав
позивача на спірне домоволодіння,
оскільки є неналежними відповідачами
по справі.

Також суд послався на те, що згідно
висновку будівельно-технічної
експертизи неможливо визначити між
сторонами порядок користування
спірним будинком, з урахуванням того,
що виділити позивачу частку 7/18 у
спірному будинку неможливо без
внесення конструктивних змін в
конструкцію будівлі та істотного
переобладнання інженерних мереж. При
цьому, встановлено, що таке
переобладнання завдасть істотної
шкоди самій будівлі в цілому.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2,
який діє за довіреністю ОСОБА_3,
просить скасувати рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 18 вересня 2014 року, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову /т.2
а.с.3-10/.

Скаржник послався на те, що судом не
враховані доводи, викладені позивачем
у позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши апеляційну
скаргу в межах заявлених доводів,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, спірний
будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній
частковій власності ОСОБА_3 у розмірі
7/18 частин, що підтверджується витягом з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно від 6.02.2013 року, ОСОБА_4, у розмірі
7/18 частин та її сину ОСОБА_5, у розмірі
4/18 частин будинку.

Зазначені обставини не заперечуються
сторонами та підтверджуються
матеріалами справи /т.1а.с.9-14, 15-19,54/.

Відповідно до технічного паспорту,
будинок має загальну площу 145,9 кв.м. та
житлову площу 80 кв.м. /т.1 а.с.48-53/.

Отже, сторони володіють спірним
будинком на праві спільної часткової
власності.

В силу ст.356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у справі
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації вартості його частки.

Дійшовши висновку про неможливість
розділити спірний будинок у спосіб,
який вимагає позивачка, суд першої
інстанції правомірно керувався
експертним висновком судової
будівельно-технічної експертизи за
№1582/11-15/609/610/12-43 від 31.01.2012 року,
виконаного експертами Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, та висновком експертного
будівельно-технічного дослідження
№57/47/09 від 12.06.2009 року, виконаним
експертом ОСОБА_6 /т.1 а.с.20-47, 157-168/.

Так, згідно указаного висновку судової
будівельно-технічної експертизи за
№1582/11-15/609/610/12-43 від 31.01.2012 року, яким
враховано експертне дослідження
№57/47/09 від 12.06.2009 року, у варіанті, який
вимагає застосувати позивачка, є
неможливим розділити спірний будинок з
виділенням їй 7/18 ідеальних часток
цього будинку, щоб ця виділена частина
будинку складала окрему квартиру і без
відповідної реконструкції будинку.

Так, суд першої інстанції правомірно
послався на висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судових рішень з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України за перше півріччя 2013 року,
згідно якого, аналіз положень статей
183,358,364,379,380,382 ЦК України дає підстави
для висновку, що виділ часток (поділ)
жилого будинку, що перебуває у спільній
частковій власності, можливий, якщо
кожній зі сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру) або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності.

Оскільки, із експертного висновку
КНДІСЕ за №1582/11-15/609/610/12-43 від 31.01.2012
року, який виконаний з урахуванням
експертного дослідження №57/47/09 від
12.06.2009 року, неможливо розділити
спірний будинок в натурі відповідно до
часток у праві власності сторін без
відповідної реконструкції, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
позові позивачці у виділі в натурі
належній їй 7/18 часток будинку по
АДРЕСА_1

При цьому, позивачка не зверталась до
проектних архітектурних установ з
питання виготовлення відповідної
документації на предмет можливої
реконструкції спірного будинку за
варіантом, згідно якого вона бажає
розділити в натурі будинок, оскільки
суд без такого будівельного проекту не
має можливості ухвалити рішення про
поділ будинку в натурі з урахуванням
необхідності його реконструкції.

Проте, відповідно до указаного
експертного висновку, є можливим
розділити спірний будинок між його
співвласниками, але з відступом від
ідеальних часток належних його
власникам.

У зв»язку з цим, позивачка просить
розділити будинок з відступом
ідеальних часток, за варіантом №2,
запропонованого експертним висновком
КНДІСЕ за №1582/11-15/609/610/12-43 від 31.01.2012
року, згідно якого просить виділити їй
в натурі наступні приміщення: житлову
кімнату 1-5 площею 23,4 кв.м., житлову
кімнату 1-6 площею 11,8 кв.м., коридор 1-7
площею 10,1 кв.м., ванну кімнату 1-8 площею
4,3 кв.м., вбиральню 1-9 площею 1,5 кв.м., та
загальною площею 51,1 кв.м. /т.2 а.с.157-168/.

Оскільки при такому розділі ідеальна
частка, що залишається у власності
відповідачів є більшою ніж у неї,
позивачка також просить суд стягнути
на свою користь з відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5, відповідно, 5.609 грн.30 коп. та
2.040 грн. компенсації за надлишкову
частку у вартості домоволодіння, що
залишається у їхній власності.

Суд першої інстанції правомірно
зазначив при цьому, що виділ частки із
майна, що є у спільній частковій
власності, здійснюється у порядку
встановленому ст.364 ЦК України, а
припинення права власності на частку у
спільному майні за вимогою інших
співвласників врегульовано ст.365 ЦК
України.

Частиною 2 ст.364 ЦК України передбачено,
що у разі, якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим ( частина
друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

А, відповідно до ст.183 ЦК України
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.

Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Оскільки, як встановлено судом вище, на
час розгляду справи, поділ будинку в
натурі є неможливим, а позивачка не
зверталась до суду з позовом до
відповідачів про передачу їм у
власність належної їй частки та
компенсацію їй вартості цієї частки,
тому стаття 364 ЦК України в даному
випадку застосуванню не підлягає.

В частині застосування до спірних
правовідносин ст.365 ЦК України колегія
суддів також не вважає за можливе.

Так, згідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припиненим за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

У спірних правовідносинах, що є
предметом цього спору, позивачка
просить припинити право власності
відповідачів на їх частку у спільному
майні, зокрема, на певні приміщення,
при умові, що відповідачі компенсують
їй вартість цих часток.

Такий підхід позивачки до вирішення
спору вбачається помилковим з погляду
правового обґрунтування.

Як встановлено судом, сторонам
належать на праві власності ідеальні
частки на спірний будинок, а не
конкретні приміщення спірного будинку,
тому позивачка безпідставно вимагає
припинення права власності
відповідачів на приміщення які вона
просить виділити їй, зокрема житлову
кімнату 1-5 площею 23,4 кв.м., житлову
кімнату 1-6 площею 11,8 кв.м., коридор 1-7
площею 10,1 кв.м., ванну кімнату 1-8 площею
4,3 кв.м., вбиральню 1-9 площею 1,5 кв.м., та
загальною площею 51,1 кв.м.

Колегія суддів вважає, що всі
приміщення в будинку належать
співвласникам цього будинку,
відповідно до їх часток у праві
власності на цей будинок, без
виділення будь-кому з них конкретних
приміщень.

І лише в разі виділення судом в натурі
певних приміщень за конкретними
співвласниками можливо буде вести мову
про припинення права власності на
певні приміщення з грошовою
компенсацією.

Оскільки, як з»ясовано судом вище,
позовна заява в частині виділу в
натурі належної позивачці ідеальної
частки у праві власності на спірний
будинок не підлягає задоволенню,
відповідно не може бути задоволений
позов і в частині припинення права
власності відповідачів з грошовою
компенсацію на окремі приміщення
будинку.

Як встановлено судом, відповідачі
заперечують проти розділу будинку в
натурі, запропонованому позивачкою з
відступом від ідеальних часток і не
бажають виплачувати позивачці
компенсацію за надлишкову площу
будинку.

При цьому, погоджуватись чи
відмовлятись від таких умов це є правом
відповідачів, а тому суд не вправі їх
зобов»язати погодитись на умови поділу
будинку, запропоновані позивачкою.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
на повно з»ясованих обставинах з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, а доводи,
викладені в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю ОСОБА_3, відхилити, а
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 18 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді