Справа № 346/2166/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2398/2014
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Обласного комунального
підприємства "Коломийське МБТІ",
відділу ДВС Коломийського
міськрайонного управління юстиції,
Коломийського управління Державної
казначейської служби України
Івано-Франківської області про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за апеляційними скаргами
начальника відділу Державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції -
Попик В.П., начальника Коломийського
управління Державної казначейської
служби України Івано-Франківської
області - Вінтоняка Г.М. та в.о.
Коломийського міжрайонного прокурора -
В. Білоскірка на рішення Коломийського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до Обласного
комунального підприємства
"Коломийське МБТІ", відділу ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції, Коломийського
управління Державної казначейської
служби України Івано-Франківської
області про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_2 5000 грн. матеріальної шкоди та 1500
грн. моральної шкоди, спричиненої діями
державного виконавця відділу ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції, а також 487 грн. 20
коп. сплаченого судового збору та 470
грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено.

На дане рішення суду першої інстанції
начальник відділу Державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції -
Попик В.П. та начальник Коломийського
управління Державної казначейської
служби України Івано-Франківської
області - Вінтоняк Г.М. подали
апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах начальник
відділу Державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції - Попик В.П. та в.о.
Коломийського міжрайонного прокурора -
В. Білоскірка посилаються на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, що ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, при неповному
з'ясуванні судом всіх обставин справи.
У зв'язку з цим, просять рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апелянти свої вимоги
обґрунтовують тим, що судом не
встановлено факту вчинення (допущення)
державним виконавцем будь якого
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
державного виконавця та причинний
зв'язок між ними. Належним доказом
протиправних (неправомірних) рішень,
дій чи бездіяльності державного
виконавця є, як правило, відповідне
судове рішення (вирок) суду, що набрало
законної сили, або відповідне рішення
вищестоящих посадових осіб державної
виконавчої служби. За відсутності
самого факту вчинення державним
виконавцем протиправних дій, а також за
відсутності належних доказів, які б
свідчили про вчинення таких дій, суд
ухвалив незаконне рішення про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Шкоду ОСОБА_2 завдано внаслідок
видачі Коломийським МБТІ на запит
державного виконавця інформаційної
довідки від 16.12.2011 року, яка містила
недостовірну інформацію. При цьому, ні
державний виконавець, ні стягувач
ОСОБА_2 про те, що право власності на ?
частку будинку в АДРЕСА_1, згідно
реєстрації МБТІ від 19.01.2007 року,
перейшло від ОСОБА_5 до іншої особи, не
знали і не могли знати. Хоча,
Коломийському МБТІ було достовірно
відомо, що боржник станом на 16.12.2012 року
правом власності на вказану вище
частку будинку - не володів.

Суд безпідставно вказує, що
державний виконавець повинен був
зазначити у поданому запиті (чи заяві)
не лише прізвище боржника, а й адресу,
за якою знаходиться нерухоме майно
боржника. БТІ надає інформацію у двох
різних формах, а саме: у формі витягу з
реєстру прав на нерухоме майно та у
формі інформаційної довідки. Державний
виконавець не мав права отримувати
витяг з реєстру прав на нерухоме майно,
а тому звернувся із запитом, форми
якого чинним законодавством не
встановлено, для одержання
інформаційної довідки. В запиті
державний виконавець вказав всі
необхідні дані. Коломийське МБТІ було
зобов'язане надати достовірну
інформаційну довідку про те: коли, на
підставі яких документів та яке
нерухоме майно зареєстроване у
власності вказаної у запиті особи, із
зазначенням адреси розташування майна
або надати достовірну інформаційну
довідку про те, що нерухоме майно у
власності вказаної у запиті особи не
зареєстроване.

Згідно листа від 02.07.2012 року
Коломийським МБТІ повідомлено ДВС про
те, що видана інформаційна довідка №53284
від 16.12.2011 року, у якій вказано, що за
боржником зареєстроване право
власності на ? частку будинку,
являється недостовірною. Таким чином,
Коломийським МБТІ визнано факт видачі
недостовірної інформаційної довідки,
видача якої і призвела у подальшому до
спричинення матеріальної шкоди
позивачу. При цьому, державний
виконавець не просив БТІ надавати
інформацію за період до 2003 року, а лише
просив надати інформацію про наявність
права власності у вказаної особи на час
надання запиту, тобто станом на грудень
2011 року. Все це свідчить про те, що
Коломийське МБТІ в особі
відповідальної особи належним чином не
виконало свої посадові обов'язки щодо
перевірки та надання інформації. В
подальшому у Коломийського МБТІ при
наступних зверненнях державного
виконавця була можливість виправити
свою помилку та надати достовірну
інформацію про власника нерухомого
майна ще до здійснення ОСОБА_2 у квітні
2012 року оплати за проведення
експертизи, однак цією можливістю БТІ
не скористалось.

А тому, апелянти наполягають, що у
ході розгляду справи судом не
встановлено, вимоги якого закону
порушено державним виконавцем та що
такими діями позивачу завдано
матеріальну чи моральну шкоду.

В апеляційній скарзі начальник
Коломийського управління Державної
казначейської служби України
Івано-Франківської області - Вінтоняк
Г.М. також посилається на незаконність
та необґрунтованість судового рішення,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
У зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що згідно
Бюджетного кодексу України, ЗУ "Про
державний бюджет України на 2014 рік" та
Положення про Державну казначейську
службу України, Державна казначейська
служба України не є органом з якого
стягується шкода, оскільки вона не має
у своєму кошторисі таких передбачених
видатків. Державна казначейська служба
України тільки здійснює перерахування
коштів, як фінансова установа,
відповідно до своїх обов'язків, за
дорученням розпорядника коштів або за
рішенням суду.

Суд першої інстанції не врахував,
що жодним нормативно-правовим актом не
передбачено покладення
відповідальності на Державну
казначейську службу України за дії
інших органів чи органів виконавчої
служби. Крім того, відповідно до ст.1166
ЦК України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представників апелянтів, заперечення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають до задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає цим
вимогам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із того,
що саме діями державного виконавця
позивачу спричинено матеріальну шкоду
на суму 5000 грн., які той витратив і які
йому не повернуті, оскільки державний
виконавець, отримавши довідку з ОКП
"Коломийське МБТІ" в якій вказано що
інформація в ній може бути
недостовірною, мав би перевірити чи
дійсно належить ОСОБА_5 ? частина
будинку за адресою АДРЕСА_1, чого ним
вчасно зроблено не було. Тільки після
того як не відбулися торги, державний
виконавець повторно звернувся до ОКП
"Коломийське МБТІ" за параметрами
запиту по місцю знаходження майна. Суд
також вирішив, що позивачу спричинено і
моральну шкоду, яку оцінив у 1500 грн.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції
перебували виконавчі провадження про
стягнення боргу із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, що визнали сторони та
підтверджується також повідомленням
державного виконавця відділу ДВС
Коломийського управління юстиції
Косівчука Р.Б., від 10.04.2012 року №03-0127/5,
згідно якого встановлено, що у ході
проведення виконавчих дій у боржника
виявлено та арештовано майно, а саме 1/4
частина будинку за адресою АДРЕСА_1, яке
необхідно оцінити та передати на
реалізацію. Вказаним повідомленням у
відповідності до ст. 62 ЗУ "Про виконавче
провадження" стягувача - ОСОБА_2,
державний виконавець повідомив про
необхідність авансування у розмірі 5000
грн. у двадцяти денний строк з дня
отримання повідомлення витрат на
виготовлення документів, що
характеризують об'єкт нерухомості, і в
разі відсутності такого авансування
повідомив, що арешт буде знято,
вказавши при цьому розрахунковий
рахунок.

Згідно платіжного доручення №30 від
17.04.2012 року, ОСОБА_2 оплатив на вказаний
у повідомленні розрахунковий рахунок
5000 грн., що підтверджується також
довідкою відділу ДВС Коломийського
управління юстиції від 17.02.2014 року.

Експерт-оцінювач ОСОБА_7 визначила
вартість 1/4 частини будинковолодіння
за адресою АДРЕСА_1, належної ОСОБА_5 з
метою визначення стартової ціни для
продажу арештованого майна на
прилюдних торгах, яка становила 65604
грн., що підтверджується висновком
експерта.

Прилюдні торги по реалізації вказаного
арештованого майна мали відбутися
27.06.2012 року у м. Коломия, вул. Театральна,
15, однак не відбулися у зв'язку із
з'ясуванням того, що арештоване майно
не належить ОСОБА_5, оскільки той
згідно договору дарування від 28.12.2006
року подарував його ОСОБА_8, що
підтверджується також інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності,
виданою ОКП "Коломийське міжрайонне
бюро технічної інвентаризації" 14.06.2012
року.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
саме згідно запиту державного
виконавця до ОКП "Коломийське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації", видана довідка №53284
про наявність зареєстрованої за
ОСОБА_5 приватної власності на 1/4
частину будинку за адресою АДРЕСА_1, яка
стала підставою для накладення арешту,
оцінки та призначення торгів. Такі
незаконні та недбалі дії відповідачів
(відділу ДВС Коломийського
міськрайонного управління юстиції та
ОКП "Коломийське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації") призвели до
того, що йому було завдано матеріальну
та моральну шкоду.

На думку колегії суддів, у даному
випадку відсутні підстави для
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди ОСОБА_2 При цьому,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи і суд
дійшов їх внаслідок неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про державну
виконавчу службу", державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її матеріально права, має
право на їх відшкодування.

Згідно ст. 56 Конституції України, ст. 1174
ЦК України, шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.
Незаконними діяннями органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування вважаються
діяння, які суперечать приписам
законів та інших нормативних актів або
здійсненні поза межами компетенції
вищезазначених органів. Незаконність
рішення, дії чи бездіяльності
завдавача шкоди повинна бути доведена.

При розгляді позову фізичної особи
про відшкодування шкоди (збитків),
заподіяних діями (бездіяльністю)
державного виконавця, суд повинен
виходити з вимог вказаної вище норми
матеріального права, ст.11 ЗУ "Про
державну виконавчу службу", ч.2 ст.87 ЗУ
"Про виконавче провадження" та положень
п.28 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року №6 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" і
враховувати, що в таких справах
відповідачами є держава в особі
відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідні
територіальні органи Державної
казначейської служби України.

За положеннями ч.3 ст.11 ЗУ "Про державну
виконавчу службу", шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльності, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Як зазначено у п.12 Узагальнення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі" від 21.12.2012
року, факт неправомірності
(незаконності) дій державного
виконавця, що призвели до завдання
шкоди, повинен бути встановлений у
передбаченому законом порядку
(ухвалою, рішенням, постановою, вироком
суду). Такі справи повинні розглядатись
у позовному порядку.

Отже, відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача. При цьому відсутність
хоча б одного складового виключає
можливість відшкодування шкоди.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Разом із тим з матеріалів справи
вбачається, що позивач не звертався до
суду з позовом про встановлення факту
неправомірності (незаконності) дій
державного виконавця, що призвели до
завдання шкоди, натомість одразу
звернувся із позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Колегією суддів вважає, що у діях
державного виконавця не вбачається
неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності, які б мали наслідком
спричинення матеріальної та моральної
шкоди позивачу, оскільки матеріали
справи не містять даних про те, що дії
державного виконавця в судовому
порядку визнавались неправомірними чи
ОСОБА_2 отримав відповідне рішення
вищестоящих посадових осіб державної
виконавчої служби щодо незаконності
дій державного виконавця.

Що стосується дій ОКП "Коломийське
МБТІ" при видачі довідки №53284 від 16.12.2011
року, то вони у встановленому законом
порядку незаконними також не
визнавались. Крім того, колегія суддів
звертає увагу, що в даній довідці ОКП
"Коломийське МБТІ" просило врахувати що
дана інформація може бути
недостовірною, тому що Реєстр прав
фактично ведеться з 2003 року, а
інформація до 2003 року на паперових
носіях не передбачає такого пошуку
(а.с.9). Тобто, ОКП "Коломийське МБТІ"
наперед повідомило щодо можливої
наявності неповноти інформації, однак
воно не зобов'язано було приймати у
зв'язку з цим певних дій щодо уточнення
запиту, оскільки це відноситься до
компетенції державного виконавця.

Отже, у даному випадку відсутні всі
елементи складу цивільного
правопорушення, а позивачем не
доведено спричинення йому шкоди
державним виконавцем відділу ДВС чи
Обласним комунальним підприємством
"Коломийське МБТІ".

Аналогічної позиції дотримується
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй ухвалі від 23.01.2013 року при
розгляді подібної справи.

Також невірним є висновок суду першої
інстанції в частині стягнення
моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року № 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього

в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995р. (у редакції від
25.05.2001р.), заподіяна моральна шкода
відшкодовується тій фізичній особі,
права якої були безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
особи, та за умови, що вказана шкода є
безпосереднім наслідком певної
протиправної дії.

Враховуючи, що позивач не довів, що
внаслідок неправомірних дій
державного виконавця чи
відповідальної особи Обласного
комунального підприємства
"Коломийське МБТІ" він зазнав моральних
чи фізичних страждань, а також не надав
належних доказів, які б свідчили про
негативні наслідки дій відповідачів,
що вплинуло на зміну звичайного
способу життя позивача, не доведено
обґрунтування підставності вимог, їх
відповідності вимогам законодавства,
не представлено доказів на
підтвердження вказаних ним обставин, у
зв'язку з чим у заявлених вимогах про
відшкодування моральної шкоди слід
відмовити.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів вважає, що позивачем не було
доведено у встановленому законом
порядку, що відповідачами порушено
його права, а тому його вимоги про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги начальника відділу
Державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції - Попик В.П.,
начальника Коломийського управління
Державної казначейської служби
України Івано-Франківської області -
Вінтоняка Г.М. та в.о. Коломийського
міжрайонного прокурора - В. Білоскірка -
задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Обласного комунального підприємства
"Коломийське МБТІ", відділу ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції, Коломийського
управління Державної казначейської
служби України Івано-Франківської
області про відшкодування майнової та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський