Провадження № 2/161/5575/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

21 листопада 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді Філюк Т.М..

при секретарі Марчак Е.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання договору та стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
стягнення коштів.

Свій позов мотивує тим, що 25 грудня 2013
року вона уклала договір AS-332 з фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 на
виготовлення та передачу у власність
ПВХ конструкцій. З метою оплати
замовлення по виготовленню та передачу
у власність ПВХ конструкцій 25 грудня 2013
року було укладено договір про надання
кредиту.

Відповідно до умов договору,
відповідач зобов'язувався в строк до 30
діб з моменту підписання договору
передати товар.

Однак відповідач умови договору не
виконав, в добровільному порядку
відмовляється розірвати договір та
повернути позивачу кошти. Внаслідок
порушення умов договору відповідач
зобов'язаний сплатити ОСОБА_1 неустойку
в розмірі 0,1% від вартості даного
договору за кожний робочий день
прострочення в сумі 88 гривень.

Зазначає, що 13 січня 2014 року зверталась
до відповідача з заявою про розірвання
укладеного договору, оскільки її не
влаштовували строки поставки та
монтажу товару та ціна виробу, однак
відповідач відмовився прийняти
вказану заяву.

Крім того, вказує, що у зв'язку з
неналежним виконанням взятих на себе
зобов'язань за договором фізична особа
- підприємець ОСОБА_3 завдав позивачу
моральної шкоди, яку вона оцінює в 3000
гривень.

На підставі викладеного, просить суд
розірвати укладений між нею та
відповідачем договір AS-332 від 25 грудня
2013 року, стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 сплачені нею кошти в
сумі 4000 гривень, неустойку за
прострочення зобов'язань в сумі 88
гривень та моральну шкоду в сумі 3000
гривень.

Позивач та його представник в судовому
засідання позов підтримали, просили
його задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечували щодо його задоволення,
вказували, що умови договору
відповідачем були виконані повністю та
вчасно, ПВХ конструкцій були
доставлені позивачу вчасно, однак
остання відмовилась від їх отримання.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази в справі,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року
ОСОБА_1 уклала договір AS-332 з фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 на
виготовлення та передачу у власність
ПВХ конструкцій.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. умов договору
AS-332 від 25 грудня 2013 року, відповідач
зобов'язувався в строк до 30 діб з
моменту укладання договору передати
товар. Вартість товару становить 4000
гривень.

Згідно ч.1 ст. 662 ЦК України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 663 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Позивач в свою чергу в повній мірі
виконала умови договору, перерахувавши
на поточний рахунок фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 кошти в сумі 4000
гривень, що стверджується копією листа
№ 9054-23.1-б/б від 04 лютого 2014 надісланого
ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 9).

Аналіз встановлених судом обставин та
наведених положень законодавства дає
підстави зробити висновок, що між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, які випливають із
договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як на підставу своїх позовних вимог,
позивач вказувала, що станом на 12
березня 2014 року відповідач умови
договору AS-332 від 25 грудня 2013 року не
виконав, замовлення позивачу передано
не було. Крім того, вказувала, що у неї
змінились обставини, за яких вона
укладала договір і вона вирішила його
розірвати в односторонньому порядку. В
зв'язку з чим зверталась до відповідача
з відповідною заявою 13 січня 2014 року,
тобто до спливу строку виконання
замовлення, зазначеного в договорі.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покладається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Однак, покликання позивача на вказану
обставину не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні та
спростовується поясненнями, динними
відповідачем.

Відповідно до ст. 689 ЦК України,
покупець зобов'язаний прийняти товар,
крім випадків, коли він має право
вимагати заміни товару або має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний
вчинити дії, які відповідно до вимог, що
звичайно ставляться, необхідні з його
боку для забезпечення передання та
одержання товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства.

Як вбачається з Акту прийому-передачі
замовлення AS-332 від 25 грудня 2013 року,
мешканка квартири АДРЕСА_1, відмовилась
в отриманні ПВХ конструкцій, про що
повідомила вантажника крізь зачинені
двері.

Крім того, відмова позивача від
отримання замовлення ПВХ конструкцій
також підтверджується поданою нею
заявою від 13 січня 2014 року приватному
підприємцю ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_1
відмовляється від укладеного договору,
оскільки її не влаштовували строки
поставки та монтажу товару та ціни
виробу, а також просила терміново
припинити виготовлення ПВХ
конструкцій.

Також, факт вчасного виготовлення
замовлення AS-332 від 25 грудня 2013 року
підтверджується паспортом на виріб, в
якому вказана дата відвантаження вікон
з ПВХ 18 січня 2014 року.

Заперечуючи факт доставлення
виготовленої продукції в передбачені
договором строки, позивач також
зазначила, що станом на 23 січня 2014 року
- дату, коли було доставлено ПВХ
конструкції та оформлено акт
прийому-передачі замовлення, даний
товар їй не був потрібний. Такі
твердження позивача спростовуються її
поясненнями, що 23 січня 2014 року ніхто
замовлення не доставляв.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

В судовому засіданні не встановлено
обставин, передбачених ст. 651 ЦК
України, за яких договір може бути
розірваний, також вказаних підстав не
було наведено суду позивачем та її
представником.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що слід відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про розірвання договору та стягнення
коштів.

Згідно п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

З огляду на те, що судом не встановлено
факту порушення зобов'язання
відповідачем ОСОБА_3, не підлягає до
задоволення вимога позивача про
стягнення з останнього на користь
ОСОБА_1 сплачених нею коштів в сумі 4000
гривень, неустойки за прострочення
зобов'язань в сумі 88 гривень та
моральної шкоди в сумі 3000 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 226
ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 611, 651,
655, 662, 663, 589 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про розірвання договору та стягнення
коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Філюк Т.М.