АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/359/14
інстанції Заболотний В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця « 30» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,за
участю прокурора: Рашевської О.Ю.,
адвоката:ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_7, яка діє від імені
ОСОБА_8, та ОСОБА_9 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 25 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа:
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Дніпровської районної у
м.Херсоні ради, про позбавлення
батьківських прав, зустрічним позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа: орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Дніпровської районної у м.
Херсоні ради, про усунення перешкод в
спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2012 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_9, третя особа:
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Дніпровської районної у м.
Херсоні ради, про позбавлення
батьківських прав, зазначаючи що з 21
листопада 2003 року по 07 вересня 2007 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем, від якого вони
мають спільну дитину - доньку ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розлучення донька залишилася
проживати з нею, порядок спілкування
батька з дитиною було встановлено
рішенням виконавчого комітету
Дніпровської районної у м.Херсоні ради.

Посилаючись на те, що внаслідок
скандальної та жорстокої поведінки
відповідача по відношенню до неї, її
доньки від першого шлюбу та батьків,
яка відбувається на очах у малолітньої
ОСОБА_10, його недбайливого відношення
до дитини під час їх перебування разом,
нехтування лікарських рекомендацій,
які були дані ОСОБА_10 після перенесення
нею важкого захворювання, що в
сукупності призвело до того, що дитина
не хоче спілкуватися з власним батьком
і боїться його, а його поява викликає у
неї тільки істерики, просила суд
позбавити ОСОБА_9 батьківських прав
щодо малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та заборонити спілкування й зустрічі
відповідача з донькою ОСОБА_10.

ОСОБА_9 звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому, посилаючись на те, що
ОСОБА_8, незважаючи на визначений
органом опіки та піклування порядок
спілкування з дитиною, всіляко
перешкоджає йому спілкуватися з
донькою ОСОБА_10 і позбавляє можливості
приймати участь у її вихованні, крім
того, постійно налаштовує дитину проти
нього, просив усунути йому перешкоди у
спілкуванні і вихованні дочки ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати ОСОБА_8
виконувати рішення виконавчого
комітету Дніпровської районної у
м.Херсоні ради № 737 від 13 серпня 2010 року
«Про призначення побачень з
малолітньою ОСОБА_10».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 25 жовтня 2013 року у
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, діюча від
імені ОСОБА_8, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та зібраним по
справі доказам, а також неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні первісного позову про
позбавлення батьківських прав
скасувати і ухвалити нове по суті
заявлених ОСОБА_8 позовних вимог.

ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на те, що суд першої
інстанції поверхово розглянув справу і
неповно дослідив обставини справи,
просив рішення суду в частині відмови у
задоволенні його зустрічного позову
скасувати і ухвалити нове, яким
заявлені ним вимоги про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною
задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу, подану позивачкою за первісним
позовом, ОСОБА_9 її доводи не визнає і
просить апеляційну скаргу ОСОБА_8
відхилити, рішення суду в частині
відмови у задоволенні вимог про
позбавлення його батьківських прав
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 21.11.2003 року по
11.10.2007 року сторони перебували у шлюбі,
в період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народилася донька ОСОБА_10.

Після припинення сімейних відносин
донька залишилася проживати з матір'ю,
яка опікує, виховує її та утримує за
власні кошти.

За судовим рішенням батько дитини
зобов'язаний сплачувати на її
утримання аліменти, яке належним чином
боржником не виконується, існує певна
визначена державним виконавцем сума
заборгованості.

Вироком Дніпровського районного суду
м.Херсона від 20 вересня 2010 року, який
набрав законної сили, ОСОБА_9 визнаний
винним у скоєнні злочину,
передбаченому ч.1 ст.164 КК України за
злісне ухилення від сплати аліментів
на утримання дитини /т.1, а.с. 68-70/.

Після розірвання шлюбу між батьками
дитини склалися крайнє неприязні
стосунки, у тому числі щодо спілкування
батька з донькою, що стало підставою
для звернення ОСОБА_9 до органу опіки та
піклування Дніпровської районної у
м.Херсоні ради, який в межах своїх
повноважень з урахуванням стосунків
батьків дитини, стану здоров'я
останньої й інших заслуговуючих на
увагу обставин, неодноразово приймав
рішення щодо побачення батька з
дитиною.

Останнім рішенням №737 від 13.08.2010 року
вирішено призначити ОСОБА_9 дні
побачень з його малолітньою донькою
два рази на тиждень: у вівторок та
четвер з 10-00 до 13-00 годин.

Наведені вище факти та обставини
сторони визнають і їх не спростовують.

Оскільки позбавлення батьківських
прав за законом є крайнім заходом, а
ухилення від виховання дитини полягає
у винній поведінці батьків та
свідомому нехтуванні своїми
обов'язками чого по відношенню до
ОСОБА_9 суд першої інстанції не
встановив, тому правильно відмовив у
задоволенні первісного позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_7, що діє в
інтересах ОСОБА_8, ці висновки суду, які
є правильними й мотивованими, не
спростовує та незаконність рішення в
цій частині, яке ґрунтується на нормах
матеріального права та ухвалене за
визначеними процесуальним законом
правилами змагальності сторін, не
доводить.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9
про усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною.

За приписом ч.1 ст. 159 СК України, дія
якої поширюється на спірні
правовідносини, один з батьків, з яким
проживає дитина, може бути зобов'язаний
судом не чинити перешкоди у
спілкуванні з дитиною за умов, якщо він
чинить перешкоди тому з батьків, який
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування.

Вказана норма матеріального права
передбачає обов'язкову сукупність двох
обставин для відповідальності одного з
батьків, а саме: вчинення перешкод
іншому з батьків у спілкуванні з
дитиною та ухилення від виконання
рішення вказаного вище органу.

В процесі розгляду поданого ОСОБА_9
позову останній, як сторона у спорі, не
довів наявності вказаних ним обставин
та визначених законом підстав, які не
встановив й місцевий суд, тому
правомірно відмовив в задоволенні цих
позовних вимог з наведених в
мотивувальній частині рішення підстав.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду, вважає їх правильними,
обґрунтованими та такими, що
відповідають встановленим у справі
обставинам.

Надані ним 20 актів /т.1, а.с. 187-206/, на які
він посилається в своїй апеляційній
скарзі як на докази, які, на його думку,
саме доводять вказані ним в позові
обставини, цього фактично не доводять,
оскільки хоч вони й підписані
додатково сторонами (третіми особами),
однак їх зміст та наведені в них факти
по суті є лише його суб'єктивним
баченням, сприйняттям та викладенням
ним як зацікавленої у вирішенні спору
сторони інформацією.

Орган опіки та піклування цих фактів в
процесі перевірки обґрунтованості
звернень до нього кожного з батьків
щодо розв'язання виниклого між ними
конфлікту саме з приводу невиконання
останнього рішення цього ж органу не
встановив, про що його представник
наголошував та звертав увагу на це як в
суді першої, так і апеляційної
інстанції.

Місцевий суд дослідив висновки судової
комплексної психолого-психіатричної
експертизи, в якій фахівці в певній
сфері познань на підставі ретельно
з'ясованих обставин з приводу спірного
питання за зустрічним позовом у
безпосередньому спілкуванні як з
дитиною, так і кожним з батьків дали
професійну оцінку виниклої між
сторонами у спорі конфліктній ситуації
та висловили певні рекомендації з
урахуванням психофізичних
особливостей дитини, її прихильності
до кожного з батьків, стану її здоров'я
та інших, заслуговуючих на увагу
обставин, які взяв до уваги орган опіки
та піклування й висловив у зв'язку з цим
свою особливу позицію у наданому суду
висновку.

Допущена судом в одному з абзаців
мотивувальної частини рішення описка
щодо дати останнього вказаного раніше
рішення органу опіки та піклування, на
чому акцентує увагу в своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_9,
незаконність чи помилковість судового
рішення не доводить.

Останній не довів в судових інстанціях,
що він ужив усіх заходів для того, щоб
порозумітися з матір'ю доньки і
добровільно вирішити питання
виховання дитини, зустрічі та
спілкування з нею, а також, що він своєю
поведінкою має таке право, реалізація
якого не буде перешкоджати її
нормальному вихованню, психофізичному
розвитку й формуванню її як
особистості.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду в
частині вирішення спору про усунення
перешкод у спілкуванні та вихованні
дитини, колегія суддів виходила
насамперед з інтересів самої дитини,
враховуючи при цьому її вразливість,
вік, стан здоров'я, прихильність до
кожного з батьків, її сприйняття та
оцінки виниклої між батьками
конфліктної ситуації, а також
письмового висновку органу опіки та
піклування щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних ним у
результаті обстеження умов проживання
дитини, спілкуванні з батьками, а також
інших документів, які є суттєвими та
стосуються справи.

Місцевий суд оцінив належність,
допустимість і достовірність наданих
сторонами за правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК
України доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок їх у сукупності.

Доводи апелянтів щодо неправильної
оцінки судом зібраних у справі доказів
та невідповідності покладених в основу
рішення висновків суду фактичним
обставинам справи позбавлені
правового обґрунтування і не були
підтверджені при розгляді справи судом
апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно дослідив
обставини справи, зібраним доказам дав
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає нормам
матеріального права.

Доводи апеляційних скарг висновки суду
не спростовують і не містять посилання
на нові факти чи засоби доказування,
які б вказували на незаконність
ухваленого у справі рішення, а тому
підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє від
імені ОСОБА_8, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 25 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: