АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/250/14
Головуючий 1-ої інст.:
Справа № 2033/4637/2012
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Борової С.А.

при секретарі - Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 04 квітня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики,

в с т а н о в и л а:

В червні 2012 року Позивач, ОСОБА_2 в особі
свого представника - ОСОБА_3 звернувся
до суду з зазначеним позовом. В
обґрунтування вимог зазначав, що
згідно умов усного договору позики,
надав Відповідачу, ОСОБА_1, в борг гроші
в сумі 4025 доларів США строком до 29
грудня 2010 року, про що свідчить
власноручна розписка останньої від 05
серпня 2010 року. На час звернення з
позовом сума боргу не була повернута.
Просив стягнути з відповідача суму
боргу, проценти за користування
позикою на рівні облікової ставки НБУ
та три відсотки річних на загальну суму
38507, 86 грн., та 5 000, 00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок несвоєчасного
повернення позики.

Рішенням Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 04 квітня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 38 507, 86 грн., 1 000, 00 грн. моральної
шкоди та судові витрати. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції від 04
квітня 2013 року скасувати, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальнику) грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути таку ж суму грошових коштів
(суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або іншій документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Матеріали справи свідчать про те, що за
договором позики від 05.08.2010 року ОСОБА_2
передав у власність ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 4025 доларів США., які
остання зобов'язалась повернути 29.12.2010
року. Про отримання позики ОСОБА_1
власноруч склала розписку, оригінал
якої міститься у справі ( а.с. 34).

На час звернення до суду відповідачка
гроші не повернула.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
не спростовує факту наявності
заборгованості, проте зазначає, що
гроші вона отримала в сумі 3000 доларів
США, а не 4025 дол. США, як зазначено в
розписці. А крім того вважає, що не
повинна повертати борг, оскільки
ОСОБА_2 шахрайським способом заволодів
належною їй квартирою, що була
предметом іпотеки по раніше існуючим
зобов'язанням ОСОБА_1 перед ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доказів того, що за договором від 05.08.2010
року фактично було отримано іншу суму,
ніж зазначено в розписці,
відповідачка судові не надала.

Крім того наявність правовідносин між
сторонами стосовно інших боргових
зобов'язань не може бути взято до уваги
при розгляді даної справи, оскільки
відповідачка не спростовує факту
неповернення боргу за розпискою від
05.08.2010 року.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув суму боргу з
відповідачки на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше на встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

За змістом положень ч. 1 ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону.

За правилами частини першої статті 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновок суду про
покладення на боржника обов'язку по
поверненню сум за договором позики,
стягненню процентів за користування
позикою та трьох відсотків річних за
прострочення виконання зобов'язання
відповідає закону та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
передбачено відшкодування моральної
шкоди особою, за вини якої таку шкоду
спричинено.

Проте дій зазначеної норми не
розповсюджується на спірні
правовідносини, оскільки
правовідносини між сторонами виникли з
договору позики, умовами якого
відшкодування моральної шкоди не
передбачено.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та безпідставно
задовольнив позовні вимоги в цій
частині.

Тому рішення суду підлягає зміні з
відмовою у відшкодуванні моральної
шкоди в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги виводи
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 04 квітня 2013 року
змінити.

В частині стягнення моральної
шкоди рішення суду скасувати, та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди відмовити в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -