Справа № 445/758/14
Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/5036/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Глинського О.А., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 13 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про стягнення
страхового відшкодування, пені,
моральної шкоди та 3% річних, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що між ним та
відповідачам ВАТ НАСК «Оранта» було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (страховий поліс)
автомобіля «Mercedes-Benz Vito» 109 СDІ, д.р.н.
НОМЕР_1 строком дії з 28.01.2012р. по 27.01.2013
року.

08 квітня 2012 року о 14 год. 30 хв. на вул.
Січових Стрільців,30, у м. Золочеві,
Львівської області водій ОСОБА_4 на
автомобілі ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_2 вчинив
дорожньо-транспортну пригоду, а саме:
допустив зіткнення із його автомобілем
Mercedes-Benz Vito» 109 СDІ, д.р.н. НОМЕР_1,
внаслідок якої обидва транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
24 квітня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП та оштрафовано на 340 гривень.

Наступного дня після зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди водій
транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito» 109
СDІ, ОСОБА_3 надав страховику відповідне
повідомлення за зразком встановленим
ним (ВАТ НАСК «Оранта»).

Відповідач, без відповідних на те
підстав, вказав про необхідність
одночасного подання заяви про виплату
страхового відшкодування із
зазначенням прохання заявника про
визначення розміру збитків та виплату
страхового відшкодування, та не
надіслав свого представника на
місцезнаходження пошкодженого
транспортного засобу.

Оскільки представник відповідача
упродовж встановленого законом строку
не прибув на місцезнаходження
пошкодженого транспортного засобу, він
самостійно залучив експерта для
визначення шкоди заподіяної його
автомобілю внаслідок ДТП.

Після огляду транспортного засобу
експертом було складено відповідний
акт №41 від 08.06.2012 року, а в подальшому
висновок експертного
автотоварознавчого дослідження,
згідно якого вартість матеріального
збитку його автомобіля визначена у 4820,82
гривень.

Документи які підтверджують
заподіяння йому шкоди внаслідок ДТП
він надіслав відповідачу, який листом
від 31 серпня 2012 року повідомив про
відсутність підстав для виплати
страхового відшкодування.

З урахуванням уточнених вимог від 07
квітня 2014 року та 05 червня 2014 року
позивач, на підставі страхового полісу
ОСОБА_4 №АВ/5430966, просив:

стягнути із ВАТ НАСК «Оранта» на його
користь 4820,82 грн. страхового
відшкодування;

1011,05 грн. пені за прострочення виплати
страхового відшкодування;

605,68 грн. витрат на проведення
експертизи дослідження ТЗ.

243,08 грн. трьох процентів річних за
прострочення виплати страхового
відшкодування і витрат на проведення
експертизи дослідження ТЗ;

3000 гривень моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Золочівського
районного суду Львівської області від
13 червня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про стягнення
страхового відшкодування, пені,
моральної шкоди і 3% річних.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що його заява про страхове
відшкодування від 02 липня 2012 року
відповідає вимогам ст.35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», до заяви були додані всі
необхідні для цього документи.

Відтак, висновок суду про необхідність
подачі в страхову компанію для виплати
страхового відшкодування страхового
полісу ОСОБА_4 суперечить положенням
ст.35 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Просить рішення Золочівського
районного суду Львівської області від
13 червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 13 червня 2014 року
скасуванню частково на підставі п.п.3,4
ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що позивач ОСОБА_2 просив ВАТ НАСК
«Оранта» виплатити йому страхове
відшкодування на підставі його ж
страхового полісу №АВ/5586042, за яким
застрахована його цивільно-правова
відповідальність за шкоду заподіяну
третій особі. Тому страхова компанія
обґрунтовано відмовила у виплаті
страхового відшкодування.

З таким висновком суду першої
інстанції повністю погодиться не можна
виходячи із наступного.

Як зазначено у п.1.4. ст.33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (надалі Закону) у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування,
водій транспортного засобу, причетний
до такої пригоди, зобов'язаний:

невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених ст.41 цього закону, - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка, а
також відомості про місцезнаходження
свого транспортного засобу та
пошкодженого майна, контактний телефон
та свою адресу. Якщо водій
транспортного засобу з поважних причин
не мав змоги виконати зазначений
обов'язок, він має підтвердити це
документально.

Судом та матеріалами справи
установлено, що 08 квітня 2012 року о 14 год.
30 хв. на вул. Січових Стрільців,30? у м.
Золочеві, Львівської області водій
ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ 21063 д.р.н.
НОМЕР_2 вчинив дорожньо-транспортну
пригоду, а саме: допустив зіткнення із
автомобілем Mercedes-Benz Vito» 109 СDІ, д.р.н.
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3,
внаслідок якої обидва транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно - правова відповідальність
позивача ОСОБА_2, на момент ДТП, була
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта»,
згідно полісу №АВ/5586042, терміном дії з
28.01.2012 року до 27.01.2013 року (а.с.4).

Цивільно - правова відповідальність
ОСОБА_4, на той час, також була
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта»,
згідно полісу №АВ/5430966, терміном дії з
06.01.2012 року до 05.01.2013 року (а.с.65).

Згідно постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
24 квітня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП та оштрафовано на 340 гривень.

09 квітня 2012 року водій причетний до
дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3
подав у Золочівське районне відділення
Львівської обласної дирекції ВАТ НАСК
«Оранта» від імені страхувальника
ОСОБА_2 повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, відомості
про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу, як це передбачено п.1.4.ст.33
«Закону», і така заява була прийнята
відповідальною особою відповідача за
№288 (а.с.30).

Відповідно до ст.34 «Закону» страховик
зобов'язаний протягом двох робочих
днів з дня отримання повідомлення про
настання події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі здійснити
запити щодо отримання відомостей,
необхідних для своєчасного здійснення
страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених ст.41 цього Закону,-МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не
з'явиться у визначений строк,
потерпілий має право самостійно
обирати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи.

Оскільки відповідальний представник
ВАТ НАСК «Оранта» у встановлений ст.34
«Закону» строк не з'явився на місце
страхового випадку, потерпілий
самостійно обрав експерта для огляду
його транспортного засобу з метою
визначення розміру заподіяної шкоди,
про що було повідомлено зацікавлених
осіб (ОСОБА_4 та ВАТ НАСК «Оранта»)
(а.с.26-28).

Згідно висновку №41 експертного
автотоварознавчого дослідження від 11
червня 2012 року, вартість заподіяного
матеріального збитку власнику
автомобіля Mercedes-Benz Vito» 109 СDІ, д.р.н.
НОМЕР_1 становить 4820 грн. 82 коп.(а.с.13-19),
вартість послуг залученого експерта
авто товарознавця склала 550 гривень
(а.с.51), + 55,68 грн., вартість телефонних
послуг (а.с.51).

02 липня 2012 року ОСОБА_2 звернувся із
відповідною заявою до відповідача про
виплату вказаного страхового
відшкодування (а.с.29).

Листом від 31 серпня 2012 року ВАТ НАСК
«Оранта» повідомила представника
позивача ОСОБА_3 про відсутність
правових підстав для здійснення
страхового відшкодування у зв'язку з
відсутністю інформації про визнання
водія забезпеченого транспортного
засобу винним у настанні ДТП, хоча,
згідно п.34.1 ст.34 «Закону» саме
«Страховик» при отриманні
повідомлення ОСОБА_2 від 09.04.2012 року про
дорожньо-транспортну пригоду сама мала
провести його розслідування, здійснити
відповідні запити щодо отримання
відповідних відомостей, щодо
притягнення водія ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності,
який згідно полісу №АВ/5430966, також був
застрахований у даній страховій
компанії.

Після отримання від ОСОБА_3 належно
засвідченої копії постанови
Золочівського районного суду
Львівської області від 24.04.2012 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП,
відповідач так і не прийняв рішення
щодо здійснення страхового
відшкодування, а фактично відмовив у
виплаті такого.

У своїх запереченнях на позов від 07.05.2014
року (а. 58-59) відповідач вже посилався на
те, що ОСОБА_2 звернувся до них згідно
полісу №АВ/5586042 як потерпілий, однак
даним полісом застраховано його
цивільно-правову відповідальність
перед третіми особами, тому
рекомендував позивачу звернутися до
страхової компанії винуватця ДТП
ОСОБА_4 згідно його полісу №АВ/5430966,
якою є таж сама ВАТ НАСК «Оранта».

У той же час, відповідно до ст.37
«Закону» підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування є:

п.37.1.1. навмисні дії особи,
відповідальність якої застрахована
(страхувальника), водія транспортного
засобу або потерпілого, спрямовані на
настання страхового випадку;

п.37.1.2. вчинення особою,
відповідальність якої застрахована
(страхувальником), водієм
транспортного засобу умисного злочину,
що призвів до страхового випадку;

п.37.1.3. невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
встановити факт дорожньо-транспортної
пригоди, причини та обставини її
настання або розмір заподіяної шкоди;

п.37.1. неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров»ю або життю
потерпілого з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, у відповідача, ВАТ НАСК
«Оранта», станом на липень-серпень 2012
року (на час звернення позивача із
заявою про виплату страхового
відшкодування) не було правових
підстав для відмови у здійсненні
страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі
5426,50 гривень (4820,82 + 550 + 55,68). Тому дана
сума страхового відшкодування
підлягає стягненню у примусовому
порядку.

У своїх вимогах позивач, крім
страхового відшкодування просив
стягнути з відповідача пеню за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання, три проценти річних за
період з вересня 2012 року по день
звернення до суду - 01 квітня 2014р. та
моральну шкоду.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як зазначено у ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів встановлений
договором або законом.

Оскільки відповідач безпідставно не
виплачував позивачу страхове
відшкодування в сумі 4820,82 грн. то в силу
вимог ст.549, 625 ЦК України зобов'язаний
сплатити пеню та три проценти річних за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за період з вересня 2012 року
по квітень 2014 року саме із суми
невиплаченого страхового
відшкодування, - 4820,82 грн., а не із 4820,82 +
550, як просив позивач.

При проведенні розрахунку щодо
стягнення пені за невиконання
договірних зобов'язань позивач
помилково застосував подвійний розмір
облікової ставки, передбаченого
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, оскільки сфера дії
указаного Закону не поширюється на
правовідносини, стороною якого є
фізична особа, у даному випадку - ОСОБА_2

Відповідно до відомостей
опублікованих на інтернет сайті НБУ,
облікова ставка:

з 30.09.2012р. по 09.06.2013 р. становила 7,5 %, що
складає 253 дні прострочення;

4820,82 х 0,075 =361,56 : 365 х 253 = 250,61 грн.

з 10.06.2013 р. по 12.08.2013р. становила 7%, що
складає 64 дні прострочення;

4820,82 х 0,07 = 337,45 : 365 х 64 = 59,17 грн.

з 13.08.2013р по 28.03.2014 р. 6,5%, що складає 228
днів.

4820,82 х 0,065 = 313,35 :365 х 228 = 195,73 грн.

Звідси сума пені за прострочення
виплати страхового відшкодування буде
становити 250,61+59,17+195,73 = 505,51 грн.

Розмір трьох процентів річних за
період з 30.09.2012 року по 28.03.2014 року
складає 545 днів прострочення від суми
4820,82 гривень.

Звідси сума трьох процентів річних за
період буде становити:

4820,82 х 0,03 = 144,62 : 365 х 545 = 215,94 грн.

Відтак, висновки суду першої інстанції
про необхідність звернення ОСОБА_2 до
страхової компанії про виплату
страхового відшкодування на підставі
страхового полісу ОСОБА_4 не
ґрунтуються на вимогах Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно вимог якого
передбачено обов'язок водія причетного
до дорожньо-транспортної пригоди
повідомити про це страхову, а обов'язок
страхової провести її розслідування та
виплатити потерпілому страхове
відшкодування, при наявності на це
підстав, що не було зроблено
відповідачем.

У той же час, не можуть бути
задоволеними вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди за
несвоєчасне виконання відповідачем
грошового зобов'язання.

Встановлено, що правовідносини, що
існують між сторонами, є
зобов'язальними. У разі порушення
зобов'язання моральна шкода може
відшкодовуватися лише тоді, якщо це
встановлено договором або законом
(ст..611 ЦК).

У такому випадку слід виходити з того,
що між сторонами існують договірні
відносини, які врегульовані законом
України «Про страхування» (№85/96-ВР) та
ЦК, нормами статей 625,992 якого не
передбачають такого виду
відповідальності страховика, як
відшкодування моральної шкоди.

Тому, в цій частині, суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

З урахуванням наведеного апеляційна
скарга представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково, рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 13 червня 2014 року
скасуванню частково з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 13 червня 2014 року
скасувати частково та ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на
користь ОСОБА_2 5426 (п'ять тисяч
чотириста двадцять шість) гривень 50
коп. страхового відшкодування, 505
(п'ятсот п'ять) гривень 51 коп. пені, та 215
(дівісті п'ятнадцять) гривень 94 коп. 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання, в решті вимог -
відмовити.

В іншій частині (в частині відмови у
стягнення моральної шкоди) рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» 232 грн. 38
коп. судових витрат в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.