Дата документу 28.01.2014
Справа №
Провадження № 6/334/44/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року суддя Ленінського
районного суду м. Запоріжжя КОЛЕСНИК
С.Г., розглянувши матеріали подання
начальника Ленінського відділу
Державної виконавчої служби в
Запорізькій області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Ленінського ВДВС ЗМУЮ
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 до виконання ним
своїх зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, в якому вказав, що на
виконанні знаходиться виконавчий лист
№ 2-708 виданий 11.04.2003 року Ленінським
районним судом м. Запоріжжя щодо
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.).
Постановою від 29.05.2008 року було
відкрито виконавче провадження.

Боржником рішення суду не виконується,
а тому станом на 01.12.2013 року залишок
боргу становить 17 620,33 грн., у зв'язку з
чим, виконавець просить обмежити у
праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши всі надані докази в
сукупності, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

За змістом пункту 18 частини третьої
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець під
час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Стаття 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України та в'їзд в Україну
громадян України» передбачає, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.1-9 ст. 6
вказаного Закону, в тому числі, коли
діють неврегульовані договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках.

Зміст і форму подання державного
виконавця визначено Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012
року та затверджена Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5. Ця Інструкція містить
окремий розділ XI «Обмеження у праві
виїзду за межі України та заборона
в'їзду в Україну», який передбачає
зміст подання державного виконавця при
зверненні до суду, згідно якого у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець може
звернутися з поданням до суду за
місцезнаходженням органу ДВС щодо
встановлення тимчасового обмеження
у праві виїзду боржника - фізичної
особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України до
виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом наведених вище норм чинного
законодавства, тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх підстав вважати, що така
особа ухиляється від виконання
зобов`язань, покладених на нього
відповідним судовим рішенням та його
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

Про направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження
у праві виїзду державний
виконавець повідомляє боржника.

Судом встановлено, що на виконанні
Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ
знаходиться виконавчий лист № 2-708
виданий 11.04.2003 року Ленінським
районним судом м. Запоріжжя щодо
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою від 29.05.2008 року було
відкрито виконавче провадження.

Боржником рішення суду не виконується,
а тому станом на 01.12.2013 року залишок
боргу становить 17 620,33 грн., у зв'язку з
чим, виконавець просить обмежити у
праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Разом з тим, в поданні державного
виконавця лише зазначено про наявність
невиконаних боргових зобов`язань
ОСОБА_1 та на наявність заборгованості,
однак не надано доказів факту умисного
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, встановлених рішенням
суду, оскільки згідно наданого
розрахунку заборгованості від 03.12.2013
року за № 33729 ОСОБА_1 неодноразово
протягом 2009 року, 2011 року та 2013 року
сплачував грошові кошти в рахунок
погашення заборгованості, тобто, в силу
своїх фінансових можливостей,
намагався виконувати свої
зобов'язання.

Крім того, згідно вказаного вище
розрахунку, заборгованість
розраховувалась починаючи з 01.08.2007
року, проте, суду не зрозуміло на
підставі чого виконавче провадження
було відкрито лише 29.05.2008 року, оскільки
згідно останнього запису у виконавчому
листі, починаючи з 31.07.2007 року його було
залишено без подальшого виконання у
зв'язку з не проходженням відповідачем
комісії ВТЕК.

Крім того, серед наданих документів не
вказано, які заходи передбачені ЗУ «Про
виконавче провадження» приймались
державним виконавцем для виконання
рішення суду, не надано доказів, які
саме дії ОСОБА_1 свідчать про ухилення
від виконання зобов`язань, покладених
на нього рішенням суду.

Окрім того, до подання додані лише
копія виконавчого листа № 2-708/03, копія
постанови від 29.02.2008 року про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 7666566),
копія попередження від 12.05.2009 року за №
10889, копія постанови від 02.06.2009 року про
арешт майна боржника, копія
попередження від 02.06.2009 року за № 12957,
копія запиту № 109425, копія розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів від
05.12.2013 року за № 33729 та заява ОСОБА_3 з
проханням заборони виїзду за кордон
України боржника ОСОБА_1 від 05.12.2013 року,
однак не надано підтвердження
направлення копій відповідних
документів боржнику та отримання ним
цих документів, а також відсутні данні
щодо отримання ОСОБА_1 повідомлення про
направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження
у праві виїзду.

Крім того, самостійне невиконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Разом з тим, в порушення вимог,
встановлених законодавцем, при
зверненні з вказаним поданням до суду,
державним виконавцем серед наданих
суду документів не надано жодного
документу, яким би було підтверджено
про умисне ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням,
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні, може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
частиною 6 статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема,
утримання від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Відповідно до положення частини 2
статті 10 ЦПК наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до частини 2
статті 377-1 зазначеного вище Кодексу,
згадане подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим більше, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Критерій достатності, вжитих боржником
з метою належного виконання
зобов'язання заходів, визначається
судом. А тому, вивчивши надані до
подання матеріали суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
подання, оскільки в ньому є неповнота
вчинення виконавчих дій, відсутність
доказів на підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань та відомостей про
обізнаність боржника за наявністю
відкритого виконавчого провадження та
строками його добровільного виконання.

Керуючись ст. ст. 3,7, 10, 377-1 ЦПК України,
ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11,12 ЗУ
«Про виконавче провадження», ст.. 6 ЗУ «
Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України», суд

Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби в Запорізькій
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до
виконання ним зобов'язань, покладених
на нього рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2003
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої доньки за №
2-708/03 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. Особа,
без участі якої було постановлено
ухвалу, має право подати апеляційну
скаргу протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Суддя:
Колесник С. Г.