Справа № 360/2152/13-ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/4272/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 42
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходько К.П.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 10 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Пісківська
селищна рада про позбавлення права на
проживання, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Пісківської селищної
ради, третя особа: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення в квартиру та усунення
перешкод у користуванні нежитловим
приміщенням.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_3,
посилаючись на наступні обставини.

Зазначена квартира не приватизована,
знаходиться на балансі Пісківської
селищної ради.

В квартирі зареєстровані позивач,
відповідач та їх діти: ОСОБА_4, 1990 року
народження, та ОСОБА_3, 1987 року
народження.

В 2007 році позивачка розірвала шлюб з
відповідачем ОСОБА_2, і з того часу він в
квартирі не проживає, оплати
комунальних послуг не здійснює, що
підтверджується актом депутата
Пісківської селищної ради
Бородянського району Київської
області від 05.09.2013 року.

В подальшому позивачка уточнила позов,
з урахуванням проведеної зміни
нумерації квартир відповідно до
рішення виконкому Пісківської
селищної ради, просила визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_2 звернувся із зустрічним
позовом, в якому просив визнати факт
зміни нумерації квартири з АДРЕСА_1,
вселити його у спірну квартиру,
виділивши йому для проживання кімнату
площею 6 кв.м., зобов'язати відповідача
ОСОБА_1 не чинити перешкод у
користуванні нежитловими
приміщеннями, надати ключі від хвіртки
в паркані, ключі до вхідних дверей в
квартиру та літньої кухні. Просив також
стягнути з відповідача ОСОБА_1 понесені
ним витрати на правову допомогу в
розмірі 2000 грн.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 10 червня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено, зустрічний позов
задоволено. Вселено ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкод у користуванні нежилими
приміщеннями, надати йому ключі від
хвіртки в паркані, вхідних дверей в
квартиру та літньої кухні і виділено
ОСОБА_2 для проживання кімнату розміром
6 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулась
з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, ухваливши нове про
задоволення її позову, а в задоволенні
зустрічного - відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 проживає та
зареєстрована в кв. АДРЕСА_1.

Даний будинок перебуває на балансі
Пісківської селищної ради. Квартира не
приватизована.

Разом з позивачкою в квартирі
зареєстровані: син позивачки - ОСОБА_3,
1987 року народження, дочка позивачки -
ОСОБА_4, 1990 року народження, колишній
чоловік - ОСОБА_2. (а.с. 8)

З матеріалів справи вбачається, що шлюб
між сторонами - ОСОБА_5 та ОСОБА_2
розірвано 31 серпня 2007 року (а.с. 6)

Обгрунтовуючи позовні вимоги про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
позивачка, посилаючись на положення ст.
ст. 71, 72 ЖК України, зазначає, що
останній з 2007 році без поважних причин
не проживає в спірній квартирі, не
приймає участі в оплаті комунальних
послу та проведенні ремонту,
добровільно знятись з реєстрації
відмовився.

Вказані обставини підтверджуються
довідкою депутата Пісківської
селищної ради Халаберда А.В. (а.с. 7)

Як вбачається із зустрічного позову
ОСОБА_2, він не заперечує тієї
обставини, що з 2007 року добровільно
виїхав з квартири за місцем реєстрації
до своїх батьків з метою їх доглядати,
оскільки вони були похилого віку. Після
смерті батьків він мав намір
повернутись в спірну квартиру, однак
ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у
користуванні житлом.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний,
суд першої інстанції в своєму рішенні,
в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, не встановив, які
правовідносини виникли між сторонами,
яка правова норма підлягає
застосуванню, не дав оцінки доводам
сторін та поданим ними доказам, не
навів обгрунтування своїх висновків
та мотивів рішення.

З огляду на вказане, виходячи з
положень ст. 309 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку про
скасування рішення з ухваленням нового
по суті позовних вимог.

Оцінюючи доводи позивачки ОСОБА_1,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк може
бути продовжено наймодавцем, а в разі
спору - судом.

При вирішенні питання про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, з'ясуванню підлягають
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. До поважних причин
можна віднести: перебування у
відрядженні, перебування у осіб, які
потребують догляду, неправомірна
поведінка інших членів сім'ї тощо.

Судом встановлено, і це не
заперечувалось представником
відповідача, який приймав участь у
розгляді справи апеляційним судом, що
відповідач ОСОБА_2 у 2007 році
добровільно виїхав зі спірної
квартири, залишивши її дружині та
дітям, а сам переїхав до батьків.

Обгрунтовуючи поважність причин своєї
відсутності за місцем реєстрації,
ОСОБА_2 зазначив, що такий переїзд був
викликаний необхідність доглядати
батьків похилого віку.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку про необгрунтованість
доводів відповідача щодо поважності
причин своєї відсутності за місцем
реєстрації. При цьому, колегія виходить
з того, що батьки відповідача проживали
в АДРЕСА_2, тобто в тому ж населеному
пункті, що і відповідач. Відповідачем
не надано суду будь-яких доказів, які б
підтверджували хворобу батьків, чи
інший стан, що потребував би постійного
стороннього догляду.

Поскільки судом незаперечно
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
відсутній у спірній квартирі в строк
понад шість місяців без поважних
причин, колегія суддів прийшла до
висновку про задоволення первісного
позову та визнання відповідача таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням у квартирі на підставі
ст.ст. 71, 72 ЖК України. З вказаних
підстав зустрічний позов ОСОБА_2 про
вселення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 303, 307, 309, 315,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 10 червня 2014 року -
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1965 року народження,
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: