Справа № 524/6699/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.11.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору
Кременчуцьке міське управління
юстиції, ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_1
права власності на нежитлове
приміщення торговельного комплексу, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею
34,9 кв. м., витребування з незаконного
володіння ОСОБА_3 належне ОСОБА_1
нежитлового приміщення торговельного
комплексу, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, площею 34,9 кв. м.

В своїй заяві посилався на те, що
рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по
цивільній справі № 2-2056/2008 р. за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Відкрите
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», Акціонерний комерційний
інноваційний банк «УкрСиббанк»,
Відкрите акціонерне товариство Банк
«Фінанси та Кредит», Відкрите
акціонерне товариство
«Кременчукм'ясо» про визнання договору
дійсним та визнання права власності
позов ОСОБА_2 задоволений в повному
обсязі. Вказаним рішенням суду визнано
дійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна №4/20 від 22.04.2005 року,
укладений у простій письмовій формі
між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1
(продавець), відповідно до якого ОСОБА_1
передав у власність ОСОБА_2 об'єкти
нерухомого майна, зокрема нежитлове
приміщення торговельного комплексу,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею
34,9 кв. м.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 03.07.2012 року
задоволено заяву Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 25.04.2008
року по цивільній справі № 2-2056/2008 р., у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у
повному обсязі. Таким чином зазначав,
що рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по
цивільній справі № 2-2056/2008 р. скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 16.01.2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 02.09.2013 року залишено без
змін.

Просив визнати за ОСОБА_1 право
власності на нежитлове приміщення
торговельного комплексу, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею
34,9 кв. м., витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_3 належне ОСОБА_1
нежитлового приміщення торговельного
комплексу, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, площею 34,9 кв. м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримали посилаючись на
обставини та підстави викладені в
позовній заяві, просили суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не прибула по невідомій суду причині,
про день слухання справи повідомлялась
у відповідності до положень ст. 74 ЦПК
України - за адресою місця проживання
чи місця перебування фізичної особи,
зареєстрованої у встановленому
законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК
України у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 правом на участь у
судовому засіданні не скористався, про
день та час слухання справи
повідомлявся належним чином,
представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, надала до суду
заперечення від 21.11.2014 року, де
зазначала, що у ст. 388 ЦК України мова
йде про особу, яка відчужила майно та
яка не мала права його відчужувати.
Також зазначила, що 01.09.2011 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення торговельного комплексу, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею
34,9 кв. м.

На момент укладення даного договору
ОСОБА_2 була єдиним та законним
власником цього майна, а отже мала
законне та беззаперечне право
розпоряджатися належним їй майном, в
тому числі шляхом його продажу, отже
положення ст. 388 ЦК України не можуть
застосовуватись до даних
правовідносин. на момент розгляду
справи договір купівлі-продажу є
чинним, ніким не оспорював ся та не
скасовувався, є платним.

Таким чином ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем майна, який отримав вказане
майно за законними підставами, тому
вважає, що підстав для задоволення
позову немає.

Треті особи які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору
Кременчуцьке міське управління
юстиції та ОСОБА_4 правом на участь у
судовому засіданні не скористались,
про день та час слухання справи
повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, оцінивши
усі наявні докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи по суті,
суд дійшов висновку, що позовна заява
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по
цивільній справі № 2-2056/2008 р. за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Відкрите
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», Акціонерний комерційний
інноваційний банк «УкрСиббанк»,
Відкрите акціонерне товариство Банк
«Фінанси та Кредит», Відкрите
акціонерне товариство
«Кременчукм'ясо» про визнання договору
дійсним та визнання права власності
позов ОСОБА_2 задоволений в повному
обсязі. Вказаним рішенням суду визнано
дійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна №4/20 від 22.04.2005 року,
укладений у простій письмовій формі
між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1
(продавець), відповідно до якого ОСОБА_1
передав у власність ОСОБА_2 об'єкти
нерухомого майна, зокрема нежитлове
приміщення торговельного комплексу,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею
34,9 кв. м.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 03.07.2012 року
задоволено заяву Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 25.04.2008
року по цивільній справі № 2-2056/2008 р., у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у
повному обсязі. Таким чином рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній
справі № 2-2056/2008 р. скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 16.01.2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 02.09.2013 року залишено без
змін.

У відповідності до ухвали
Автозаводського районного суду м.
Кременчука заяву ОСОБА_1 про
забезпечення доказів було задоволено,
витребувано з Реєстраційної служби
Кременчуцького міського управління
юстиції в Полтавській області
відомості про власника нежитлового
приміщення - торговельного комплексу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
площею 34,9 кв. м. У відповідності до
інформаційної довідки з держреєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
об'єкта нерухомого майна (індексний
номер довідки 21892382), станом на 20.05.2014
року власником вказаного об'єкту
нерухомості є ОСОБА_3.

Право власності є непорушним, і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його
здійсненні (п. 4. ст. 41 Конституції
України, ст. 321 Цивільного кодексу
України).

Ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або законність
набуття права власності не встановлено
судом.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка
застосована судом при визнанні права
власності на спірне приміщення за
ОСОБА_2, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК
України передбачено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відтак, приписами статті 388 ЦК України
встановлено можливість витребування
майна власником від добросовісного
набувача, такі випадки обмежені та
можуть мати місце за умови, коли майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він його передав, поза їх волею.

При розгляді справи № 6-146цс13 Верховний
Суд України 16 квітня 2014 року зробив
правовий висновок, відповідно до якого
за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке
вибуло з володіння власника на
підставі рішення суду, ухваленого щодо
цього майна, але в подальшому
скасованого, вважається таким, що
вибуло з володіння власника поза його
волею.

Враховуючи, що вибуття спірного майна
із володіння ОСОБА_1 відбулося поза
його волею, на підставі судових рішень
у подальшому скасованих, суд приходить
до висновку про наявність правових
підстав для витребування цього майна у
порядку статті 388 ЦК України.

Доводи представника відповідача
ОСОБА_3 на підтвердження своїх
заперечень не відповідають вимогам
Закону, є необґрунтованими, тому не
заслуговують на увагу.

Згідно ч.1 ст.11 та ч.3 ст. 10 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб та в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 328, 387, 388, 392 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 14, 57 - 59, 60, 61, 88, 208, 209,
212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на нежитлове приміщення торговельного
комплексу, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, площею 34,9 кв.м..

Витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_3 належне ОСОБА_1
нежитлове приміщення торговельного
комплексу, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, площею 34,9 кв.м..

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: