У х в а л а

іменем україни

4 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації до ОСОБА_4 про стягнення
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 травня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 17 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації звернулося до суду з
указаним позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_4 21 732 грн, що виплачені
з бюджету. Вимоги обґрунтовувало тим,
що з 1 грудня 2008 року по 30 червня 2013 року
та з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2013
року ОСОБА_5, на користь якої рішенням
Староміського районного суду м.
Вінниці від 22 грудня 2005 року стягнуто з
відповідача аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ІНФОРМАЦІЯ_2, виплачувалася тимчасова
державна допомога дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, у
розмірі 21 732 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 травня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 кошти у сумі 2 523 грн 60
коп., як такі, що виплачені з Державного
бюджету України у вигляді тимчасової
державної допомоги на користь
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 17 червня 2014 року
рішення районного суду скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації кошти у сумі 21
732 грн, що виплачені з Державного
бюджету України у вигляді тимчасової
державної допомоги.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати зазначені судові рішення та
закрити провадження у справі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій та, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності, а також спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом (пп. 1, 4 ч. 1 ст. 17 КАС України).

Отже, з огляду на вищезазначене,
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного суб'єкта
владних повноважень на поведінку
іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які
відповідно до законодавства
зобов'язані виконувати його вимоги та
приписи.

Якщо ж спірні правовідносини не
містять ознак, наведених вище, у цьому
разі відсутній і публічно-правовий
спір. Від справ цивільної юрисдикції
адміністративні справи відрізняються
особливим змістом правовідносин між
сторонами та предметом позовних вимог.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод, чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відновлення становища, яке існувало до
порушення, є одним із способів захисту
цивільних прав, що передбачено п. 4 ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України
держава в особі уповноважених органів
також може бути учасником цивільних
відносин, в тому числі й відносин щодо
відшкодування шкоди.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що в
матеріалах справах відсутні докази
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань, оскільки відповідач
сплачував аліменти у період виплати
тимчасової соціальної допомоги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача
грошових коштів, сплачених у вигляді
тимчасової державної допомоги,
оскільки відповідач, як боржник за
судовим рішенням, мав повідомляти
державного виконавця про грошові
перекази по сплаті аліментів,
здійснені ним на користь отримувача та
міг оскаржити розрахунок
заборгованості у встановленому
законом порядку.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладеного в мотивувальній частині
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 17 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко