Справа № 737/1221/13-ц Провадження №
22-ц/795/343/2014 Головуючий у I інстанції
-Морозов О.Б. Доповідач - Висоцька Н.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю: старшого державного
виконавця ВДВС Куликівського РУЮ
Чернігівської області Міни О.І.,

представника ПАТ "Облтеплокомуненерго"
Бучковської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Чернігівської
області Міни Олександра Івановича на
ухвалу Куликівського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2013
року по справі за скаргою Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" на постанову
старшого державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Чернігівської
області Міни Олександра Івановича,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі державний
виконавець ВДВС Куликівського РУЮ Міна
О.І. просить скасувати ухвалу
Куликівського районного суду від 19.12.2013
року, якою скаргу ПАТ
«Облтеплокомуненерго» на постанову
старшого державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Чернігівської
області Міни О.І., задоволено. Визнано
постанову старшого державного
виконавця ВДВС Куликівського РУЮ Міни
О.І. ВП № 40190813 від 15.10.2013 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження неправомірною. Зобов'язано
старшого державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Міну О.І. усунути
допущені порушення і відкрити
виконавче провадження з виконання
судового наказу про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго»
2412,09 грн. заборгованості за послуги у
сфері теплопостачання та 114,70 грн.
судового збору. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постановити нову ухвалу, якою
відмовити у задоволенні скарги.

Доводи зводяться до того, що
оскаржувана ухвала є несправедливою,
неправильною та такою, що винесена з
порушенням норм матеріального права.

Незаконність оскаржуваної ухвали
апелянт обґрунтовує тим, що у своїй
роботі державний виконавець керується
вимогами ЗУ «Про виконавче
провадження», так відповідно до п. 6 ч. 1
ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону. У виконавчому
документі був відсутній
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника, що слугувало підставою для
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

Апелянт зазначає, що місцевим судом дії
державного виконавця по винесенню
вказаної постанови неправомірними
визнаніне були, а тому відкриваючи
провадження за виконавчим документом,
відповідно до оскаржуваної ухвали, він
буде вчиняти неправомірні дії всупереч
вимогам ст. 18 та п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Визнаючи неправомірною постанову
старшого державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Міни О.І. про відмову
у відкритті виконавчого провадження
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутність ідентифікаційного номеру
не може бути підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

З таким висновком місцевого суду
погоджується колегія апеляційного
суду, оскільки він відповідає вимогам
чинного законодавства.

У ч. 5 ст. 103 ЦПК України імперативно
визначено, що судовий наказ має
відповідати вимогам, встановленим ч. 2
ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження",
якою визначені вимоги до виконавчого
документа, де у виконавчому документі,
згідно п. 3 ч. 1 вказаної статті
зазначається індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника (для фізичних осіб - платників
податків) або номер і серія паспорта
стягувача та боржника для фізичних
осіб - громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера.

Відсутність ідентифікаційного номера
фізичної особи, особливо в разі, якщо ці
дані стосуються боржника у виконавчому
провадженні, утруднюють здійснення
виконавчих дій, особливо щодо
виявлення майна боржника, але не
унеможливлюють їх, державний
виконавець має право одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, їх посадових осіб, сторін
та інших учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі і
конфіденційну.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про
виконавче провадження"
невідповідність виконавчого документа
вимогам, передбаченим ст. 18 цього
Закону, є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЗУ "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вжити
передбачені законом заходи
примусового виконання рішення,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчинити виконавчі дії,
розглядати заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
їхні клопотання, роз'яснити сторонам
їхні права та обов'язки.

З врахуванням вище викладеного,
відсутність у судовому наказі
ідентифікаційного номера не є
перешкодою для вчинення державним
виконавцем виконавчих дій, а
відповідно не може бути підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження за цією підставою.

Крім того, за відсутності інформації
щодо ідентифікаційного номера в
матеріалах справи наказного
провадженння №2-н/737/28/2013, за
результатами розгляду якої видано
судовий наказ від 05.08.2013 року, суд не
може оформити іншого виконавчого
листа, оскільки не наділений
повноваженнями збирати інформацію
після закінчення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, щодо
визнання судом лише постанови старшого
державного виконавця ВДВС
Куликівського РУЮ Чернігівської
області Міни О.І. неправомірною, а не
дій державного виконавця по винесенню
вказаної постанови, не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції, оскільки виходячи з
принципу диспозитивності правосуддя,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(ч. 1 ст. 11 ЦПК). Крім того, особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК).

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч. 1 ст. 312, 313-315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного
виконавця ВДВС Куликівського РУЮ
Чернігівської області Міни Олександра
Івановича відхилити.

Ухвалу Куликівського районного суду
від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: