Номер провадження: 22-ц/785/7478/14
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю: секретаря
Феленко В.В.,

апелянта ОСОБА_3,

представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 липня 2014 року у цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

встановила:

23 жовтня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом, в якому ставило питання про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором у розмірі 26518, 51
грн. та судових витрат у розмірі 265,19
грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що 25.02.2008 року між ним та
відповідачем було укладено договір,
згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Однак, відповідачем було порушено
умови зазначеного договору щодо
належного виконання зобов'язань, що в
свою чергу призвело до виникнення
заборгованості у розмірі 26518,51 грн.

Посилаючись на вищевказане, ПАТ КБ
«Приватбанк» просило його позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні позов не визнали,
просили у його задоволенні відмовити
та пояснили суду, що в позовній заяві та
додатках до неї немає доказів
фактичного отримання кредиту
відповідачем, немає доказів, що
відповідачу надано кредит зі сплатою
відсотків за користування ним у
розмірі 22,8 %, не вказаний кінцевий
термін повернення кредиту, не надано
доказів, що відповідач дійсно
ознайомився з умовами кредитування, не
надано доказів інформування
відповідача про стан його платіжної
картки, не зрозумілий розрахунок
заборгованості.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ
КБ «Приватбанк» було задоволено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовити в повному
обсязі, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що через порушення
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору, укладеного 25.02.2008 року на суму
500 грн., виникла кредитна
заборгованість, яка станом на 31.08.2013
року склала 26518,51 грн., та яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Проте, з таким висновком суду не
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступне.

Так, як було зазначено вище, договір між
позивачем і відповідачем було укладено
25 лютого 2008 року. Відповідно до вимог п.
9.12 Умов та Правил надання банківських
послуг договір діє на протязі 12 місяців
з моменту підписання. Якщо на протязі
цього строку жодна із сторін не
проінформує про закінчення дії
Договору, він автоматично
пролонгується на той же самий строк (12
місяців) (а.с.16).

Подальша пролонгація дії зазначеного
договору вказаними Умовами не
передбачена.

Таким чином, вищевказаний кредитний
договір б/н від 25 лютого 2008 року,
укладений між позивачем і
відповідачем, враховуючи його
пролонгацію, закінчився 25 лютого 2010
року.

Разом з тим, останнє списання коштів з
рахунку відповідача у розмірі 182, 79 грн.
відбулось 13 лютого 2009 року і в
подальшому платежів по картковому
рахунку не здійснювалось (а.с.6). Однак
суд в оскаржуваному рішенні помилково
зазначив, що останнє списання коштів з
рахунку відповідача у розмірі 182, 79 грн.
відбулось 13.09.2009 року.

З цих підстав, в розумінні п. 9.12.
Кредитного договору, після закінчення
строку його дії 25 лютого 2010 року
почався перебіг трирічного строку
позовної давності, який сплив 25 лютого
2013 року.

Оскільки до суду позивач звернувся
лише у жовтні 2013 року, то в даному
випадку строк позовної давності сплив.

Враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Крім того, як вбачається із заперечень
відповідача ОСОБА_3, наданих до суду
першої інстанції, ним було заявлено
суду про необхідність застосування
строку позовної давності до спірних
правовідносин (а.с.45-48).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до вимог п.п. 6.5, 6.9, 8.6 Умов і
Правил надання банківських послуг
Клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та відсотки
за користування ним, перевитратами
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором.

В разі виникнення заборгованості
Держатель по Картрахунку зобов'язаний
погасити заборгованість протягом 30
днів з моменту її виникнення.

Відповідно до вимог п. 5.2 Умов та Правил
надання банківських послуг, у випадках
порушення Держателем умов даного
договору Банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому чи у визначеній
Банком частині.

Згідно п. 2 Умов та Правил надання
банківських послуг, де визначено
терміни і поняття мінімальний
обов'язковий платіж - це розмір
боргових зобов'язань Держателя, який
щомісячно належить до сплати
Держателем протягом строку дії картки.

Як вже зазначалось вище, останнє
перерахування коштів по картковому
рахунку в розмірі 182, 79 грн. відбулось 13
лютого 2009 року. В подальшому в період з
14 лютого 2009 року по теперішній час
погашення заборгованості шляхом
внесення відповідачем коштів, та
списання коштів з картки, чи будь-яким
іншим шляхом не відбувалось.

Відповідно до вимог ст. 265 ЦК України
позовна давність - це строк у межах у
межах якого особа може звернутися до
суду з захистом свого цивільного права
або інтересу.

Згідно ст.ст. 257, ч.2 258 встановлено строк
загальної позовної давності в 3 роки,
спеціальної позовної давності, яка
застосовується до стягнення неустойки
(пені, штрафу) в 1 рік.

За загальним правилом та відповідно до
вимог ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги позовна давність спливає і до
додаткової вимоги - стягнення
неустойки (штрафів).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне застосувати до
спірних правовідносин позовну
давність, у зв'язку з чим оскаржуване
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову в
задоволенні позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходить із
того, що позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» є обґрунтованими,
оскільки застосування строків
позовної давності можливе лише при
обгрунтованості позовних вимог. В
іншому випадку в задоволенні позовних
вимог має бути відмовлено не через збіг
позовної давності, а за
безпідставністю позовних вимог.

З цих підстав колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що посилання
відповідача на відсутність доказів
фактичного отримання ним кредиту, на
відсутність доказів надання кредиту із
сплатою відсотків за користування ним
у розмірі 22,8 %, та на відсутність
доказів того, що відповідач дійсно
ознайомився з умовами кредитування, та
був інформований про стан його
платіжної картки, а також на
незрозумілість розрахунку
заборгованості, спростовуються
матеріалами справи.

Так, у заяві позичальника наявний
підпис ОСОБА_3, що свідчить про факт
укладання договору між сторонами як
правочину, який тягне за собою настання
правових наслідків. Із розрахунку
заборгованості вбачається, що 13.02.2009
року відповідачем були сплачені
проценти у розмірі 182,79 грн., що свідчить
про факт визнання відповідачем
заборгованості.

При цьому, колегія суддів також
враховує, що відповідач не заперечує
факт своїх фінансових відносини з
позивачем, які мали місце протягом 2008 -
2010 років (наявність рахунку заробітної
плати), водночас, зважаючи на значний
проміжок часу, що минув з наведених
вище подій та незначну суму кредитного
ліміту, відповідач не пам'ятає факту
отримання зазначеної грошової суми,
використання ним коштів ПАТ КБ
«Приватбанк», отримання кредитної
картки, порядок нарахування та сплати
заборгованості.

З підстав викладеного, колегія суддів
не погоджується з доводами апелянта
ОСОБА_3 та його представника про те, що
ОСОБА_3 не отримував кредиту у ВАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки
зазначені доводи не доведені
апелянтом.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги частково надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення суду не відповідає зазначеним
вимогам, доводи апеляційної скарги
його частково спростовують, рішення
ухвалено не у відповідності до вимог
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
відмовити у повному обсязі через
пропуск строку позовної давності для
звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості відмовити у
повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко