________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження НОМЕР_2-о/520/33/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлені особи - Управління
Держкомзему у м.Одесі, Державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру" в особі Одеської
регіональної філії про встановлення
юридичного факту,

ВСТАНОВИВ :

20 грудня 2013 року заявник звернувся до
суду з названою заявою та просив
встановити юридичний факт належності
ОСОБА_1 на підставі державного акту на
право приватної власності на землю №
ЯГ № 950655, зареєстрованого 14.02.2007 за №
99 в Книзі записів реєстрації
державних актів на цраво власності на
землю та право постійного користування
землею, договорів оренди землі на праві
власності земельної ділянки загальною
площею 0,0400 га, яка складається з:
земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0367 га з
цільовим призначенням - для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка); земельна ділянка
НОМЕР_2 площею 0,0033 га з цільовим
призначенням - для ведення особистого
підсобного господарства.

В своїй заяві посилається на те, що на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 31.07.2006 року він є
власником земельної ділянки площею 0,0400
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення якої - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) та ведення
особистого підсобного господарства
(кадастровий номер :22:010:0054).

Заявник стверджує, що в зв'язку з
зазначенням в плані меж земельної
ділянки державного акта серії ЯГ № 950655
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства
разом із земельною ділянкою для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), він
звернувся до ліцензованої
землевпорядної організації для
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки при поділі у відповідності до
вимог ст. 56 Закону України «Про
землеустрій». Вказана технічна
документація була розроблена
ліцензованою землевпорядною
організацією, однак у формуванні
кадастрових номерів земельних ділянок,
що утворилися при поділі йому було
відмовлено в зв'язку з зазначенням
«подвійного» цільового призначення
земельної ділянки в державному акті на
право власності на земельну ділянку.

Вищевказане і стало підставою, для
звернення до суду з даною заявою.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні
заяву підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
заяві.

Представники зацікавлених осіб
Одеської регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» та
Управління Держкомзему у судовому
засіданні проти задоволення заяви не
заперечували, залишили розгляд справи
на розсуд суду.

Суд, вислухавши заявника та
представників зацікавлених осіб,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, вважає заяву підлягаючою
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України
суд розглядає справу в порядку
окремого провадження про встановлення
факту, що має юридичне значення.

У ч.1 ст.256 ЦПК України визначено перелік
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення.

Відповідно до «Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» наведений у ЦПК перелік
фактів, які встановлюються судом, не є
вичерпним. За наявності умов суд може
встановлювати й інші факти, що мають
юридичне значення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

У судовому засіданні встановлено, що 31
липня 2010 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було посвідчено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
згідно умов якого ОСОБА_4 передав у
власність (продав), а ОСОБА_1 прийняв у
власність (купив) належну Продавцю на
праві приватної власності земельну
ділянку, що розташована за адресою
АДРЕСА_1, площею 0,0400 га, в тому числі по
угіддях: 0,0400 га - під будівлями, лісами
та іншими угіддями у межах згідно з
планом, з цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) та ведення
особливого підсобного господарства.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1
отримав державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯГ № 950655, зареєстрований
14.02.2007 року в Книзі записів реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 99, а
саме земельної ділянки площею 0,0400 га за
адресою: АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадиба ділянка) та ведення
особливого підсобного господарства.

У судовому засіданні заявник пояснив,
що він звернувся до компетентних
органів з заявою, в якій просив на
підставі схеми розподілу земельної
ділянки виконаної Одеською
регіональною філією державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» видати два окремі
Свідоцтва на право власності на
земельні ділянки, у такому порядку:
земельна ділянка НОМЕР_1 - площею 0,0367 га;
земельна ділянка НОМЕР_2 - площею 0,0033 га.
Вказане підтверджується заявою,
посвідченою приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

З листа Управління держземагенства у м.
Одесі Одеської області від 17.12.2013 року
№ 01-5-06/6518 вбачається, що управлінням не
вбачається можливості надання
переліку обмежень у використанні
вищевказаної земельної ділянки і
наявні земельних сервітутів по
земельній ділянці гр. ОСОБА_1 у зв'язку з
тим, що до державного акта внесено дві
земельні ділянки, без визначення їх
меж, та зазначено «подвійне» цільове
призначення, що суперечить
законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного
кодексу України формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об'єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Статтями 125-126 Земельного кодексу
України передбачено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування" та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Відповідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
зайвою.

Відповідно до п. 7 Перехідних положень
Земельного кодексу України Громадяни
та юридичні особи, що одержали у
власність, у тимчасове користування, в
тому числі на умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, зважаючи що державний акт
серії ЯГ № 950655 на право власності на
земельну ділянку є чинним та
зареєстрованим у встановленому
законом порядку, неможливість оформити
окремі правовстановлюючі документи на
земельні ділянки не відповідає чинному
законодавству, порушує права та
інтереси заявника і обмежує його право
власника земельної ділянки на її
відчуження.

Окрім того, зміна чинного
законодавства не скасовує його право
власності на земельну ділянку.

В силу статті 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
право чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадку,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суд України від 31 березня 1995
року № 5 «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення факту, якщо згідно із
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Рішення суду про встановлення факту, що
має юридичне значення, не замінює собою
документів, що видають зазначені
органи, а є лише підставою для їх
одержання.

З урахуванням вищевикладеного суд
дійшов висновку, що заява ОСОБА_1
обгрунтована та заявлена відповідно до
чинного законодавства, а від так суд
вважає за необхідне задовольнити
вищевказану заяву в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 212-215, 234, 256, 259 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи -
Управління Держкомзему у м.Одесі,
Державне підприємство "Центр
державного земельного кадастру" в
особі Одеської регіональної філії про
встановлення юридичного факту -
задовольнити.

Встановити юридичний факт належності
ОСОБА_1 на підставі державного акту на
право приватної власності на землю №
ЯГ № 950655, зареєстрованого 14.02.2007 за
№99 в Книзі записів реєстрації
державних актів на цраво власності на
землю та право постійного користування
землею, договорів оренди землі на праві
власності земельної ділянки загальною
площею 0,0400 га, яка складається з:
земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0367 га з
цільовим призначенням - для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка); земельна ділянка
НОМЕР_2 площею 0,0033 га з цільовим
призначенням - для ведення особистого
підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Куриленко О. М.