Справа №2-1193/11 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження №22-ц/784/82/14
Головуючий у І інстанції Батченко О.В.
Доповідач в апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

27 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Яценко Л.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі, належно повідомлених про час і
місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» (далі - ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія»), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - публічне
акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» (далі - Банк), про
стягнення страхового відшкодування,

установила:

02 вересня 2009 року ОСОБА_2
пред'явив до суду зазначений позов до
акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія», правонаступником якого є
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія», який обґрунтував наступним.

08 січня 2008 року за кредитним
договором, наданим Банком, він придбав
житловий будинок, який розташований по
АДРЕСА_1

24 лютого 2009 року уклав з АТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» договір добровільного
страхування майна серії МЗ № 385, за яким
застрахував належний йому житловий
будинок, строком до 24 лютого 2010 року,
призначив Банк вигодонабувачем.

У травні 2009 року в кімнатах
житлового будинку з північної сторони
почали з'являтися тріщини знизу
доверху, в одній із кімнат зі стелі
відвалився шар штукатурки, також
з'явилися тріщини на північній стіні
зовні будинку.

Вважаючи зазначену подію,
страховим випадком, 28 травня 2009 року
звернувся до страховика із заявою про
виплату страхового відшкодування за
договором добровільного страхування
майна від 24 лютого 2009 року. Проте,
відповідач жодних дій не вчинив, тим
самим відмовив у виплаті страхового
відшкодування.

Посилаючись на те, що пошкодження
застрахованого житлового будинку
відноситься до страхового випадку,
згідно п. 9.4 укладеного договору,
уточнюючи позовні вимоги, позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача 14 700 грн. страхового
відшкодування та судові витрати.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове - по
суті позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив
того, що позивач не довів пошкодження
застрахованого майна внаслідок
настання страхового випадку,
визначеного п. 9. 4 сторонами в договорі,
тому дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення із страховика на
його користь страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно зі ст. 985 ЦК України
страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов'язаний
здійснити страхову виплату у разі
настання страхового випадку.

Зазначене положення міститься і в
ст. 3 Закону України "Про страхування".

Відповідно до п. 3 ст. 988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк встановлений
договором.

За змістом наведених законів
України випливає, що обов'язковою
умовою для здійснення страхової
виплати або виплати страхового
відшкодування є настання страхового
випадку, визначеного укладеним між
страховиком та страхувальником
договором страхування.

Із матеріалів справи вбачається,
що 24 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та
АТ «Українська пожежно-страхова
компанія», правонаступником якого є
відповідач, укладено договір
добровільного страхування майна серії
МЗ № 385, відповідно до якого відповідач
взяв на себе обов'язок здійснити
страхову виплату у разі настання
страхового випадку з майном позивача -
житловим будинком, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1 За
умовами договору страхування
вигодонабувачем є ВАТ
«Кредитпромбанк».

Пунктом 9 цього договору
визначені страхові ризики (події, на
випадок яких проводиться страхування),
зокрема п. 9.4: пошкодження водою з
водопровідних, каналізаційних,
опалювальних систем, протипожежних
спринклерних і дренчерних систем, а
також проникнення води з сусідніх
приміщень.

У травні 2009 року ОСОБА_2 виявив, що
в кімнатах житлового будинку з
північної сторони з'явилися тріщини
знизу доверху, в одній із кімнат зі
стелі відвалився шар штукатурки, також
з'явилися тріщини на північній стіні
зовні будинку.

Ці пошкодження будинку були
зафіксовані актом обстеження стану
житлової будівлі від 07 липня 2009 року,
складеному комісією адміністрації
Центрального району.

Вважаючи зазначений випадок
страховим, відповідно до п. 9.4 договору,
28 травня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про виплату йому
страхового відшкодування.

На звернення позивача, листом від
21 серпня 2009 року страховик, згідно п. 21.8
вищевказаного договору, для прийняття
рішення про виплату страхового
відшкодування запитав від позивача
передбачені договором документи.

Між тим, матеріали справи не
містять даних про те, що вищевказані
пошкодження житлового будинку
позивача були визнані відповідачем
страховим випадком та останнім був
складений страховий акт, що відповідно
до п. 21.7 договору, є підставою для
виплати страхового відшкодування.

Відсутні в матеріалах справи і
докази щодо порядку виплати страхового
відшкодування (її виплати
вигодонабувачу чи безпосередньо
страхувальнику).

За такого, суд першої інстанції
вірно встановлював обставини події
щодо настання страхового випадку
визначеного договором страхування,
оскільки це є обов'язковою умовою для
здійснення страхового відшкодування.

На підтвердження настання
страхового випадку з майном, згідно п.
9.4 договору, позивач надав технічний
висновок від 11 серпня 2009 року,
складений приватним підприємством
«Промжитбуд», виданий на його
замовлення.

Цим висновком встановлена
наявність прогресуючих осадових
тріщин, відхилення стіни від вертикалі
в будинку позивача та аварійність його
технічного стану.

Між тим, зазначений висновок не
містить даних про те, що шкоди будинку
позивача завдано внаслідок його
пошкодження водою з водопровідних,
каналізаційних, опалювальних систем,
протипожежних спринклерних і
дренчерних систем, або проникнення
води з сусідніх приміщень (п. 9.4
договору).

Оскільки зазначений висновок
не містив у собі відповіді на питання
щодо причин пошкоджень житлового
будинку та вартості відновлюваного
ремонту, то суд першої інстанції для
отримання відповіді на вказані питання
у справі, за клопотанням позивача,
призначив судову будівельно-технічну
експертизу.

Проте, ухвала суду була залишена
без виконання, у зв'язку з не
проведенням позивачем передплати
експертних робіт.

Іншого, ОСОБА_2, допустимим та
належним доказом не довів, хоча за ст. 60
ЦПК України, то є його обов'язком.

За таких обставин, відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, правильно виходив з того, що
наявні в матеріалах справи докази не
дають підстав вважати подію щодо
пошкодження майна позивача страховим
випадком, а відтак відсутні й підстави
для стягнення на користь позивача з
відповідача страхового відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Отже, висновок суду ґрунтується
на встановлених судом обставинах
справи і вимог закону.

Таким чином, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційну скаргу слід відхилити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача не підлягає стягненню судовий
збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 14
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: