У х в а л а

03 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,
Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 січня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 22 травня
2013 року, рішення суду першої
інстанції було скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов було
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 5/36 частин квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Вирішено
питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2013
року, касаційну скаргу ОСОБА_3 було
задоволено. Рішення апеляційного суду
Запорізької області від 22 травня 2013
року скасовано, залишено в силі рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 січня 2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції ст. ст. 22, 23, 28 КпШС України.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
наступні судові рішення:

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2013 року у справі за
позовом про визнання права власності в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя та за зустрічним
позовом про визнання майна особистою
приватною власністю;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 червня 2012 року у справі за
позовом про визнання права власності,
визнання договорів недійсними;

- ухвалу Верховного Суду
України від 23 червня 2010 року у справі за
позовом про виключення майна з опису;

- ухвалу Верховного Суду України від 29
квітня 2009 року у справі за позовом про
поділ спільного майна подружжя;

- ухвалу Верховного Суду
України від 20 жовтня 2010 року у справі за
позовом про поділ майна подружжя;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 листопада 2011 року у справі
за позовом про визнання права
власності на нерухоме майно, усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням, за зустрічним позовом про
визнання права власності на частину
квартири та визначення порядку
користування квартирою;

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Отже, ухвали Верховного Суду України
від від 23 червня 2010 року, від 29 квітня 2009
року, від 20 жовтня 2010 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2013 року, від 13 червня
2012 року, від 02 листопада 2011 року не
можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК (1618-15), і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
(1618-15).

Також на підтвердження своїх доводів
заявник долучив до заяви:

- ухвалу Верховного Суду України від
15 лютого 2012 року у справі за позовом
про виключення відомостей про особу, як
батька з актового запису про
народження дитини;

- ухвалу Верховного Суду України від 09
грудня 2009 року у справі за позовом про
виключення з актового запису про
народження дитини запис про батька;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 червня 2012 року у справі за
позовом про виключення із актового
запису про народження відомостей про
батьківство;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 грудня 2011 року у справі за
позовом про поділ майна подружжя ;

Зі змісту доданих до заяви ухвал
Верховного Суду України від 15
лютого 2012 року, від 09 грудня 2009 року,
ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012
року, 28 грудня 2011 року вбачається, що
вони постановлені у судовій справі,
правовідносини в яких не є подібними
тим, які виникли у даній цивільній
справі, отже доводи заяви не містять
ознак, які згідно вимог ч. 1 ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судових рішень.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, то у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним
Судом України справи за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання права власності
в порядку спадкування, за заявою
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

О.П. Касьян