Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,Журавель
В.І., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», яке діє через представника
Грушевого Юрія Віталійовича, на
рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 липня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Черкаської області від 10 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня
2008 року між ним та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір № 010/02-2/675-08, за яким
остання отримала кредит у розмірі 185
тис. дол. США строком до 11 травня 2018 року
зі сплатою 16 % річних за користування
кредитними коштами.

01 січня 2009 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору від 13 травня 2008
року, відповідно до якої встановлено
новий графік повернення кредитних
коштів.

30 вересня 2009 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору від 13 травня 2008
року, відповідно до якої на період з 23
вересня 2009 року по 23 березня 2010 року
було встановлено новий графік
повернення кредитних коштів.

30 вересня 2009 року, з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
позивачем та ОСОБА_8 було укладено
договір поруки.

Відповідачем було порушено умови
кредитного договору у зв'язку з чим
позивачем на адресу відповідачів 19
квітня 2013 року було направлено
претензії про усунення порушень
кредитного договору та сплати
заборгованості за кредитом. Дані
вимоги були залишені без задоволення.

На підставі вказаного позивач, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просив стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором, а саме: 112 210,79 дол.
США заборгованості за тілом кредиту, 1
534,86 дол. США заборгованості за
відсотками і 1 650,72 дол. США пені.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 липня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 10 вересня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитом у розмірі 1
329 697,86 грн та 18 188,10 грн відсотків за
користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У частині позовних вимог про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_8 відмовлено.

Виконання рішення суду розстрочено
строком на чотири роки та зобов'язано
ОСОБА_7 щомісячно сплачувати платежі за
кредитним договором відповідно до
графіка погашення, встановленого
додатковою угодою від 30 вересня 2009 року
№ 2 до кредитного договору від 13 травня
2008 року, строком до 11 травня 2018 року в
частині стягнення заборгованості за
тілом кредиту та відсотками.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за
кредитом у загальному розмірі 115 396,37
дол. США.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 13 травня 2008 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
№ 010/02-2/675-08, за яким остання отримала
кредит у розмірі 185 тис. дол. США строком
до 11 травня 2018 року зі
сплатою 16 % річних за користування
кредитними коштами.

01 січня 2009 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору від 13 травня 2008
року, відповідно до якої встановлено
новий графік повернення кредитних
коштів, а 30 вересня 2009 року - додаткову
угоду № 2, відповідно до якої на період
з 23 вересня 2009 року по 23 березня 2010 року
було встановлено новий графік
повернення кредитних коштів.

30 вересня 2009 року, з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
позивачем та ОСОБА_8 було укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов договору
утворилась заборгованість у
загальному розмірі 115 396,37 дол. США, яку
позивач просив солідарно стягнути з
відповідачів.

Також судами встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після чого
заведено спадкову справу, однак
відомості про прийняття спадщини
відсутні.

На підставі вказаного суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, дійшли висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_8

Разом з тим з таким висновком судів
погодитися не можна, оскільки судами не
враховано, що за своєю суттю порука є
особистим зобов'язанням поручителя
відповідати за належне виконання
основного зобов'язання, а тому у разі
його смерті, враховуючи положення ст.
607, ч. 1 ст. 608 ЦК, спадкоємці поручителя
не є солідарними з боржником за
кредитним договором.

Отже провадження у справі в частині
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_8 про стягнення боргу
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України необхідно закрити, оскільки ці
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Також колегія суддів не може
погодитися з висновками судів про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у гривні.

Так, зі змісту кредитного договору від
13 травня 2008 року вбачається, що розмір і
валюта кредиту становлять 185 тис. дол.
США.

Звертаючись із позов до суду, банк
просив стягнути заборгованість за
вказаним кредитним договором в
іноземній валюті, а саме доларах США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом (частини перша та
третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій НБУ. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення
боргу за кредитним договором в
іноземній валюті, суд повинен
установити наявність в банку ліцензії
на здійснення операцій з валютними
цінностями, а встановивши вказані
обставини, - стягнути грошову суму в
іноземній валюті.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення в частині вирішення позовних
вимог до ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 338
ЦПК України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції для вирішення
питання можливості стягнення
заборгованості в іноземній валюті, за
умови наявності у позивача відповідної
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що питання розстрочення
виконання рішення суду вирішено судами
з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Отже звертаючись із позовом до суду,
кредитор скористався своїм правом і
відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України
змінив строк виконання основного
зобов'язання, оскільки пред'явив
відповідачам вимогу про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентами за
користування кредитом та сплату пені.

Вирішуючи питання розстрочення
виконання рішення, суди у порушення
права позивача на дострокове
повернення всієї суми кредиту фактично
пролонгували строк виконання
основного зобов'язання, надавши
відповідачу можливість виконувати
умови кредитного договору відповідно
до погодженого сторонами графіка
повернення кредиту і сплати відсотків.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 28
липня 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду Черкаської області від 10
вересня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_8 скасувати і закрити
провадження в цій частині.

У решті рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 липня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Черкаської
області від 10 вересня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:
Є.П. Євграфова В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко Т.О. Писана