Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/879/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі судді Красняка В.І., при секретарі Федченко Л.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_3 про скасування рішень Красилівської міської ради,

встановив:

23 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Красилівської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про скасування: рішення виконкому Красилівської міської ради Хмельницької області №669 від 28.02.1998 року (п.6), рішення №6 6 сесії Красилівської міської ради 24 скликання від 24.12.2012 року в частині надання у постійне користування та передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, рішення виконкому Красилівської міської ради Хмельницької області №383 від 9.08.2011 року та №453 від 15.09.2011 року в частині надання права ОСОБА_3 на узаконення самовільно проведеної добудови, переобладнання всередині будинку, та присвоєння частині будинку окремого номера з вказівкою КП «Красилівське БТІ» здійснення відповідних змін в облікових документа. До вирішення позову просила зупинити виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 06.02.2013 року.

27 травня 2013 року ухвалою судді Чорної Л.М. було відкрито провадження у справі.

12 червня 2013 року ухвалою судді Чорної Л.М. провадження у справі було закрито з тих підстав, що заявлені вимоги не підлягали розгляду в порядку цивільного судочинства.

17 липня 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справх апеляційного суду Хмельницької області ухвалу Красилівського районного суду від 12 червня 2013 року про закриття провадження скасовано і направлено справу на новий судовий розгляд у іншому складі суду.

07 серпня 2013 року справа надійшла до Красилівського районного суду.

22 серпня 2013 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій, залишивши попередні позовні вимоги, крім відповідача Красилівської міської ради, зазначила відповідачем ОСОБА_3.

06 листопада 2013 року позивач подала до суду позовну заяву, в якій , посилаючись на те, що раніше помилково зазначала в позові, що просить скасувати рішення виконкому Красилівської міської ради Хмельницької області №669 від 28.02.1998 року (п.6), уточнила, що просить скасувати рішення виконкому Красилівської міської ради Хмельницької області №663 від 28.02.1998 року (п.6). Решту позовних вимог залишила без змін.

19 лютого 2014 року провадження у справі за вказаним позовом ОСОБА_1 за заявою позивачки було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл будинковолодіння в натурі.

19 листопада 2014 року провадження у справі за вказаним позовом ОСОБА_1 було відновлено.

В обґрунтування уточнених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 належить їй та відповідачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Відповідачка ОСОБА_3 є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку згідно рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року, а вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.07.2012 року приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу, є власником 2/3 частин цього ж житлового будинку, 2/3 частин хліва «Б» та 2/3 частин літньої кухні «В».

Після набуття у власність вказаної частини житлового будинку з господарськими прибудовами їй стало відомо, що рішенням виконкому Красилівської міської ради Красилівського району Хмельницької області №663 від 28.02.1998 року (п.6) ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,05га. для обслуговування 1/3 частини вказаного житлового будинку та надвірних будівель. Окрім того рішенням №6 шостої сесії Красилівської міської ради XXIV скликання від 24.12.2002 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,05 га. для обслуговування житлових будинків та господарських будівель та площею 0,03 га. для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на те, що вказаними рішеннями Красилівська міська рада порушила вимоги ст.67 ЗК УРСР в редакції 1991 року та її право, як іншого співвласника будинку,просить суд скасувати зазначені рішення в частині надання у постійне користування та передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2.

В червні 2012 року, отримавши позовну заяву ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні присадибною земельною ділянкою та будівлями, вона дізналася, що рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №383 від 09.08.2011 року вирішено визнати право ОСОБА_3 оформити документацію з послідуючим узаконенням веранди до частини житлового будинку розміром 2,5х1,6 м., перепланування всередині будинку та влаштування окремого виходу по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,05га., а рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №453 від 15.09.2011 року присвоєно частині житлового будинку по АДРЕСА_2, яка належить на праві власності (рішення суду від 24.12.1997 року) ОСОБА_3 адресний номер АДРЕСА_2 та зобов'язано комунальне підприємство «Красилівське районне бюро технічної інвентаризації» здійснити відповідні зміни в облікових документах.

Посилаючись на те, що право спільної часткової власності згідно з ст.358 ЦК України здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а з її чоловіком ОСОБА_4, який на час прийняття рішення №383 від 09.08.2011 року був співвласником будинку, зазначені добудова , перепланування та влаштування окремого виходу не погоджувалися, а також на те, що рішенням №453 від 15.09.2011 року виконком Красилівської міської ради порушив її права та законні інтереси, позивач просила скасувати вказані рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради в частині надання права ОСОБА_3 на узаконення самовільно проведеної добудови, переобладнання всередині будинку та присвоєння частині будинку окремого номера з вказівкою КП «Красилівське БТІ» здійснити відповідні зміни в облікових документах.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та, посилаючись на зазначені в позові обставини, просили його задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволені позивачу відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 представник Красилівської міської ради Романюк Т.М. зазначила, що 27.02.1998 року до Красилівської міської ради надійшла заява ОСОБА_3 про закріплення за нею земельної ділянки площею 0,055 га по АДРЕСА_2 для обслуговування частини житлового будинку, яка перейшла їй згідно рішення Красилівського районного суду. За результатами розгляду зазначеної заяви, виконавчим комітетом Красилівської міської ради прийнято рішення від 28.02.1998 р. №663 «Про надання та вилучення земельних ділянок в місті», п.6 якого, на підставі рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року про розподіл житлового будинку надано земельну ділянку в постійне користування по АДРЕСА_2 площею 0,05 га для обслуговування 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель ОСОБА_3.

Рішенням Красилівської міської ради від 24.12.2002 року №6 «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність» передано ОСОБА_3 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0,08 га, і з них: 0,05га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,03 га для ведення селянського господарства згідно її заяви від 05.12.2002 року.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 11.07.2011 року, плану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2,копії паспорта та ідентифікаційного коду заявника, копії технічного паспорту та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_2,копії рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2010 року, копії ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2011 року, виконавчим комітетом Красилівської міської ради 09.08.2011 року прийнято рішення №383 «Про надання дозволу на будівництво та виготовлення документації на добудови до житлових будинків,господарських будівель та перепланування в середині будинків в місті Красилів», п.1.16 якого визнано право оформити документацію з послідуючим узаконенням ОСОБА_3 на добудову веранди до частини житлового будинку розміром 2,5 х 1,6м ., перепланування в середині будинку та влаштування окремого входу по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,05га. Дане рішення прийнято шляхом співпраці з Красилівським госпрозрахунково проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро, основними завданнями і функціями якого були відповідно до п.3.1. статуту «Красилівського госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро», затвердженого рішенням шістнадцятої сесії Красилівської районної ради Хмельницької області від 24 жовтня 2008 року №26, виконання робіт, пов'язаних із регулюванням забудови населених пунктів і територій.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 15.08.2011року,копії паспорта та ідентифікаційного коду заявника, копії рішення Красилівського районного суду від 09 грудня 2010 року, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_2, копії ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 4 травня 2011 року, виконавчим комітетом Красилівської міської ради 15.09.2011 року прийнятого рішення № 453 «Про присвоєння адресного номера» , п.1 якого, присвоєно частині житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 адресний номер АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, ОСОБА_1 лише у 2013 році звернулась до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовною заявою про скасування рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради від 28.02.1998 року №663 «Про надання та вилучення земельних ділянок в місті» та рішення Красилівської міської ради від 24.12.2002 року №6 «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність».

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 в обґрунтування заперечення проти позову пояснив, що оскаржуючи зазначені рішення позивачка не навела жодного обґрунтування, яким чином ці рішення стосується її прав та в чому полягає їх незаконність.

Земельна ділянка площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства була надана ОСОБА_3 у постійне користування, а потім у власність із вільних земель Красилівської міської ради з присвоєнням їй адресного номера, а не із закріплених на час її надання за будинковолодінням по АДРЕСА_2 земельної ділянки загальною площею 0,16 га..

Таким чином, ОСОБА_4 та його спадкоємець, позивачка по справі не мають будь-якого відношення та прав на земельну ділянку ОСОБА_3, площею 0,03 га., для ведення особистого селянського господарства, яка виділена їй із вільних земель Красилівської міської ради.

Рішенням Красилівського районного суду від 04.04.2000 року виконком Красилівської міської ради зобов'язано виділити ОСОБА_3 із земельної ділянки площею 0,16 га., по АДРЕСА_2 0,05 га., земельну ділянку в натурі по довжині всієї земельної ділянки згідно рішення Красилівської міської ради № 669 від 27.02.1998 року. Фактично зазначене рішення суду стосується вищезгаданого рішення Красилівської міської ради від 28.02.1998 року № 663, так як в архівному витязі із останнього помилково був зазначений його номер 669. Інші данні, що мають значення для справи, а саме площа та адреса спірної земельної ділянки співпадають. Крім того, у зв'язку з вказаною помилкою щодо номеру рішення в архівному витягу із нього, звертаючись із позовом до суду по даній справі позивачка також оскаржувала рішення Красилівської міської ради від 28.02.1998 року № 669, за клопотанням позивача судом був витребуваний оригінал зазначеного рішення після огляду якого був встановлений його дійсний номер, а саме №663 та уточнено позовні вимоги.

Враховуючи те, що рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 28.02.1998 року № 663 у постійне користування ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 0,05 га. для обслуговування житлового будинку, а рішенням Красилівського районного суду від 04.04.2000 року виконком Красилівської міської ради зобов'язано виділити ОСОБА_3 0,05 га. земельної ділянки, зазначене рішення суду є одним із беззаперечних доказів права ОСОБА_3 на 0,05 га., земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Крім того, без скасування даного рішення суду перерозподіл спірної земельної ділянки із наданням ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку менше ніж 0,05 га., земельної ділянки не можливо.

Частиною 2 ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року, яка діяла на час набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 було передбачено, що при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Таким чином, зазначеною та іншими нормами ЗК України не передбачалось розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку пропорційно їх часткам в останньому та автоматичного переходу права користування закріпленою за будинком земельною ділянкою до його співвласників, пропорційно часткам у ньому. Земельна ділянка переходила у спільне користування співвласників будинку та розподілялась ними самостійно в залежності від потреби.

ОСОБА_3 звернулась до Красилівської міської ради із заявою, на підставі якої їй було виділена відразу в постійне користування, а в подальшому у власності земельна ділянка площею 0,05 га., для обслуговування житлового будинку.

В свою чергу, ОСОБА_4 також 16.03.2001 року звернувся до Красилівської міської ради про надання йому у власності 0,05 га., спірної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та 0,06 га., для ведення особистого селянського господарства і рішенням Красилівської міської ради від 29.03.2001 року № 668 вони йому були надані.

Зазначене рішення позивачка не оскаржує, на даний час також звернулась до Красилівської міської ради із заявою про надання їй у власність земельної ділянки площею 0,05 га., для обслуговування житлового будинку.

Крім того, сам ОСОБА_4 також погоджувався та не оспорював такого розподілу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, не вказував на відсутність у ОСОБА_3 права на земельну ділянку площею 0,05 га.. для обслуговування житлового будинку у апеляційних та касаційних скаргах на рішення Красилівського районного суду від 04.04.2000 року та від 09.12.2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування будинковолодінням та усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення та визнання права власності, у якому суд встановив, що у приватну власність ОСОБА_3 Красилівською міською радою передано земельну ділянку площею 0,05 га., для обслуговування житлового будинку та 0,03 га., для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Статтею 1216 та ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У п. п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що з 1.01.2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В судовому засіданні 17.12.2013 року ОСОБА_1 пояснила, що дверний проріз між житловою кімнатою № 3 та коридором № 1 житлового будинку по АДРЕСА_2 був замурований її чоловіком ОСОБА_4

Саме тому, у зв'язку з закладенням ОСОБА_4 зазначеного дверного прорізу у ОСОБА_3 виникла потреба у влаштуванні окремого входу у виділену в її користування рішенням Красилівського районного суду від 09.12.2010 року житловому кімнату.

Тому, як слідує із ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 04.05.2011 року законність влаштування зазначеного окремого входу у житлову кімнату № 3 уже було предметом судового розгляду і виділяючи в користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 3 суд вказав, що прохід у неї здійснюється та відповідно в подальшому буде здійснюватись через зазначений вхід.

Звертаючись 20.07.2012 року до Красилівського районного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/3 частку будинку та добудову, ОСОБА_1 посилалась на те, що жодних перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком вона не чинила та не чинить, про що свідчить проведена добудова до частини будинку та переобладнання в середині будинку. Також ОСОБА_1 у тому ж позові вказала на те, що вона не чинила та не чинить ОСОБА_3 жодних перешкод у користуванні виділеною їй відповідно до рішення Красилівського районного суду від 04.04.2000 року земельною ділянкою площею 0,05 га. Посилаючись на викладені та інші обставини ОСОБА_1 просила суд серед іншого припинити право власності ОСОБА_3 на добудову до житлового будинку під літерою «а» та визнати право власності на неї за ОСОБА_1 в замін на грошову компенсацію.

Викладене свідчить, що перепланування будинку із закладанням дверного прорізу здійснено самим ОСОБА_4, а окремий вхід та прибудова веранди не порушують прав та законних інтересів ОСОБА_1, у зв'язку з чим оскаржуване нею рішення виконкому Красилівської міської ради про оформлення документації на них також не може вважатись таким, що порушує права ОСОБА_1 Будь-якого обґрунтування та доказів порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваними рішеннями виконкому Красилівської міської ради вона не навела та до суду не надала.

Крім того, ч. 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Будь-яких доказів порушення здійсненою ОСОБА_3 добудовою «а» прав та законних інтересів ОСОБА_1, як співвласника житлового будинку вона не надала та про їх існування не вказала.

В свою чергу, ч.1 ст. 21 ЦК України визначено, що суд може визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що станом на 1998 рік за даними земельно-кадастрового обліку Красилівської міської ради за будинковолодінням по АДРЕСА_2 рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,16 га.

Позивачка ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.07.2012 року приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу, є власником 2/3 частин житлового будинку, 2/3 частин хліва «Б» та 2/3 частин літньої кухні «В», що знаходиться в АДРЕСА_2. Вказана частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належала чоловікові ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року, договору дарування, посвідченого 19.01.1998 року та зареєстрованого в КП «Красилівське районне бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №15, номер запису 3051.

20.11.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Красилівської міської ради з заявою про передачу їй у власність 0,05 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд та 0,06 га земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у власність попередньому власнику її чоловікові ОСОБА_4 згідно рішення №668 від 29.03.2001 року.

Рішенням №12 сорок третьої сесії Красилівської міської ради шостого скликання від 27.12.2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2, площею 0,11 га, із них: 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господврських будівель і споруд, 0,06 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачка ОСОБА_3, рідна сестра спадкодавця ОСОБА_4, є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку згідно вказаного рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року.

Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №663 від 28.02.1998 року на підставі рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року про розподіл житлового будинку ОСОБА_3 надано земельну ділянку в постійне користування по АДРЕСА_2 площею 0,05 га для обслуговування 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель.

Рішенням Красилівського районного суду від 04.04.2000 року виконком Красилівської міської ради зобов'язано виділити ОСОБА_3 із земельної ділянки площею 0,16 га. по АДРЕСА_2 0,05 га. земельної ділянки згідно рішення Красилівської міської ради №663 від 28.02.1998 року.

Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 28.11.2000 року № 584 за рахунок земель міської ради у постійне користування ОСОБА_3 надана земельна ділянка площею 0,03 га., для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням №6 шостої сесії Красилівської міської ради XXIV скликання від 24.12.2002 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,05 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,03 га. для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №383 від 09.08.2011 року визнано право ОСОБА_3 оформити документацію з послідуючим узаконенням веранди до частини житлового будинку розміром 2,5х1,6 м., перепланування всередині будинку та влаштування окремого виходу по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,05га..

Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №453 від 15.09.2011 року присвоєно частині житлового будинку по АДРЕСА_2, яка належить на праві власності (рішення суду від 24.12.1997 року) ОСОБА_3 адресний номер АДРЕСА_2 та зобов'язано комунальне підприємство «Красилівське районне бюро технічної інвентаризації» здійснити відповідні зміни в облікових документах.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно приписів ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В судовому засіданні позивачка та її представник не довели, що оскаржувані рішення суперечить актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси ОСОБА_1.

Представники відповідачки ОСОБА_3 та представник Красилівської міської ради в судовому засіданні довели, що оскаржувані позивачкою рішення не суперечить актам цивільного законодавства і не порушували цивільні права або інтереси спадкодавця ОСОБА_4 та не порушують цивільні права або інтереси ОСОБА_1, яка є спадкоємцем ОСОБА_4.

Судом встановлено, що оскажувані позивачкою рішення Красилівської міської ради спадкодавець ОСОБА_4 не оскаржував.

За заявою ОСОБА_4 від 16.03.2001 року рішенням Красилівської міської ради від 29.03.2001 року № 668 йому передано за вказаною адресою у власність земельну ділянку площею 0,11 га, із яких 0,05 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,06 га., для ведення особистого селянського господарства.

Вказаного рішення позивачка не оскаржувала. Крім того, як вбачається з її заяви від 20.11.2013 року до Красилівської міської ради, вона також просила передати їй у власність земельну ділянку площею, яка була передана її покійному чоловіку, внаслідок чого рішенням №12 сорок третьої сесії Красилівської міської ради шостого скликання від 27.12.2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2, площею 0,11 га, із них: 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,06 га для ведення особистого селянського господарства.

Зазначена в рішенні виконкому Красилівської міської ради від 28.02.1998 року № 663 та рішенні №6 шостої сесії Красилівської міської ради XXIV скликання від 24.12.2002 року земельна ділянка площею 0,03 га. була надана ОСОБА_3 спочатку у постійне користування, а потім у власність із вільних земель Красилівської міської ради з присвоєнням їй адресного номера, а не із закріплених на час її надання за будинковолодінням по АДРЕСА_2 земельної ділянки загальною площею 0,16 га.

Земельну ділянку в постійне користування по АДРЕСА_2 площею 0,05 га для обслуговування 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель ОСОБА_3 надано рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №663 від 28.02.1998 року на підставі рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року про розподіл житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року, яка діяла на час набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 було передбачено, що при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Таким чином, зазначеною та іншими нормами ЗК України не передбачалось розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку пропорційно їх часткам в останньому та автоматичного переходу права користування закріпленою за будинком земельною ділянкою до його співвласників, пропорційно часткам у ньому. Земельна ділянка переходила у спільне користування співвласників будинку та розподілялась ними самостійно в залежності від потреби.

Спадкодавець ОСОБА_4 також погоджувався та не оспорював такого розподілу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, не вказував на відсутність у ОСОБА_3 права на земельну ділянку площею 0,05 га.. для обслуговування житлового будинку у апеляційних та касаційних скаргах на рішення Красилівського районного суду від 04.04.2000 року та від 09.12.2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування будинковолодінням та усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення та визнання права власності, у якому суд встановив, що у приватну власність ОСОБА_3 Красилівською міською радою передано земельну ділянку площею 0,05 га., для обслуговування житлового будинку та 0,03 га., для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Статтею 1216 та ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У п. п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що з 1.01.2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, позивач ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_4, не може вимагати права на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в межах, які не були встановлені для спадкодавця ОСОБА_4.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Будь-яких доказів порушення здійсненою ОСОБА_3 добудовою «а» прав та законних інтересів ОСОБА_1, як співвласниці житлового будинку, позивачка не надала та про їх існування не вказала.

Судом встановлено, що дверний проріз між житловою кімнатою № 3 та коридором № 1 житлового будинку по АДРЕСА_2 був замурований спадкодавцем ОСОБА_4, що викликало у відповідачки потребу у влаштуванні окремого входу у виділену їй рішенням Красилівського районного суду від 09.12.2010 року в користування житлову кімнату.

Як слідує із ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 04.05.2011 року, законність влаштування зазначеного окремого входу у житлову кімнату № 3 уже було предметом судового розгляду і виділяючи в користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 3 суд вказав, що прохід у неї здійснюється та відповідно в подальшому буде здійснюватись через зазначений вхід.

Звертаючись 20.07.2012 року до Красилівського районного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/3 частку будинку та добудову, ОСОБА_1 посилалась на те, що жодних перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком вона не чинила та не чинить, про що свідчить проведена добудова до частини будинку та переобладнання в середині будинку. Також ОСОБА_1 у тому ж позові вказала на те, що вона не чинила та не чинить ОСОБА_3 жодних перешкод у користуванні виділеною їй відповідно до рішення Красилівського районного суду від 04.04.2000 року земельною ділянкою площею 0,05 га. Посилаючись на викладені та інші обставини ОСОБА_1 просила суд серед іншого припинити право власності ОСОБА_3 на добудову до житлового будинку під літерою «а» та визнати право власності на неї за ОСОБА_1 в замін на грошову компенсацію.

Викладене свідчить, що перепланування будинку із закладанням дверного прорізу здійснено самим ОСОБА_4, а окремий вхід та прибудова веранди не порушують прав та законних інтересів ОСОБА_1, у зв'язку з чим оскаржуване нею рішення виконкому Красилівської міської ради про оформлення документації на них також не може вважатись таким, що порушує права ОСОБА_1.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 від 15.08.2011р., копії паспорта та ідентифікаційного коду заявниці, копії рішення Красилівського районного суду від 09 грудня 2010 року, копії витягу про реєстрацію права власності на розташоване по АДРЕСА_2 нерухоме майно, копії ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 4 травня 2011 року, виконавчим комітетом Красилівської міської ради 15.09.2011 року прийнято рішення № 453 «Про присвоєння адресного номера» , п.1 якого, присвоєно частині житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, адресний номер АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка та її представник не довели, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради №453 від 15.09.2011 року, яким належній на праві власності ОСОБА_3 частині житлового будинку по АДРЕСА_2 присвоєно адресний номер АДРЕСА_2 та зобов'язано комунальне підприємство «Красилівське районне бюро технічної інвентаризації» здійснити відповідні зміни в облікових документах, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,61, 88 ч.3, 209, 212-216, 218, 223,224, ЦПК України, ст.ст.13,21,357 ч.4, 1216,1218 ЦК України, ст. ст. 30 ч.2 ЗК України в редакції 1990 року 152, 155 ЗК України, п. п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд

вирішив:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Красилівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_3 про скасування рішень Красилівської міської ради відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Красилівський районний суд до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а представником Красилівської міської ради Красилівського району Хмельницької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 31 грудня 2014 року.

Суддя: В. І. КРАСНЯК