АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Поливач Л.Д., Шахової О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 11 червня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/9576/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Цимбал І.К. . Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення боргу.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити в повному обсязі. На
думку апелянта, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позову про
стягнення заборгованості за договором
позики, посилаючись на те, що надані
позивачем розписки не є борговими.
Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні докази, що грошові кошти
згідно розписок від 15 вересня 2009 року,
від 04 жовтня 2009 року, від 27 вересня 2009
року, від 28 грудня 2009 року, від 08 грудня
2009 року, від 29 січня 2010 року
отримувались відповідачем саме для
виконання будівельних робіт та
придбання будівельних матеріалів, а
матеріали, що придбавались стосувались
саме будинку, який він будував для
ОСОБА_2 Зазначає, що на той час ОСОБА_4
будував будинки іншим особам, а також
здійснював будівництво власного
будинку, а кошти, які він отримав від
ОСОБА_2, були йому необхідні для
закриття власних боргів.

Також, не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просив
рішення суду змінити, виключивши з його
мотивувальної частини висновок про
існування між сторонами правовідносин,
що виникають з договору підряду.
Зазначає, що, суд дійшов правильного
висновку, що розписки про отримання
коштів, які були надані позивачем в
обґрунтування заявлених вимог не є
борговими, однак, при цьому,
припустився помилки щодо існування між
сторонами правовідносин, що виникли з
договору підряду. Зазначає, що ОСОБА_4
не був виконавцем будівельних робіт з
будівництва заміського будинку у с.
Гнідин, Бориспільського району, а лише
в межах доручення здійснював допомогу
ОСОБА_2, здійснював закупівлю та
доставку будматеріалів, замовлення та
оплату будівельних робіт.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_1 свою
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити з наведених у
ній підстав, проти задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 заперечували.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 також
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив її задовольнити з наведених у
ній підстав, а апеляційну скаргу ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Особисто ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, про час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлений належним
чином, забезпечив явку в судове
засідання свого уповноваженого
представника, а тому, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважала за можливе слухати
справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до копій
розписок, долучених ОСОБА_2, ОСОБА_4
отримав 15 вересня 2009 року - 29 000 грн., 27
вересня 2009 року - 7 000 доларів США, що
складає 56 000 грн., 04 жовтня 2009 року - 60 000
грн., 08 грудня 2009 року - 90 000 грн., 28 грудня
2009 року - 100 000 грн., 29 січня 2010 року - 9 860
грн. (а.с.6-11).

12 липня 2013 року позивач звернувся до
ОСОБА_4 з вимогою про повернення коштів,
яка була залишена ним без задоволення
(а.с.12).

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за вказаними розписками в
загальній сумі 343 960,00 грн., мотивуючи
свої вимоги тим, що вказані кошти
відповідач отримав у позику, однак, не
зважаючи на його вимогу, борг не
повернув.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України
визначено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Поряд з цим, в наданих позивачем
розписках від 15 вересня 2009 року на суму
29 000 грн., від 27 вересня 2009 року на суму 7
000 доларів США, від 04 жовтня 2009 року на
суму 60 000 грн., від 08 грудня 2009 року на
суму 90 000 грн., від 28 грудня 2009 року на
суму 100 000 грн. та від 29 січня 2010 року на 9
860 грн. відсутні посилання на те, що
вказані кошти були отримані ОСОБА_4
саме у позику, а також відсутнє
зазначення про зобов'язання повернути
відповідні суми.

При цьому, заперечуючи проти позову,
ОСОБА_4 зазначив, що вказані розписки не
є борговими, та були надані ним у
зв'язку з відносинами, які склалися між
сторонами з приводу будівництва ОСОБА_2
жилого будинку на належній йому
земельній ділянці у селі Гнідин
Бориспільського району Київської
області.

Таким чином, дослідивши зміст наданих
позивачем розписок та інших доказів,
наданих сторонами, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
не було доведено наявності у ОСОБА_4
зобов'язань з приводу повернення
позики. Тому, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про те, що
кошти, які ОСОБА_4 отримав від позивача,
були йому необхідні для закриття
власних боргів, є безпідставними.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції вважав встановленими
ті обставини, що між сторонами існували
правовідносини, що виникли з договору
підряду, у зв'язку з чим і були передані
вказані кошти.

При цьому, в матеріалах справи відсутні
будь-які належні та допустимі докази на
підтвердження укладення ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 такого договору, а також докази
на підтвердження його умов.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 зазначив, що відповідач не був
виконавцем будівельних робіт з
будівництва заміського будинку у с.
Гнідин, Бориспільського району, а лише
в межах наданих йому ОСОБА_2 доручень
здійснював закупівлю та доставку
будматеріалів, замовлення та оплату
будівельних робіт.

Таким чином, оскільки такі висновки
можуть в подальшому вплинути на
виникнення між сторонами певних прав
та обов'язків, колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 11 червня 2014
року шляхом виключення з його
мотивувальної частини висновку про
існування між сторонами правовідносин,
що виникають з договору підряду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення висновок суду про існування
між сторонами правовідносин, що
виникають з договору підряду.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
О.В.Шахова

Л.Д.Поливач