22-ц/775/1575/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Мироненко
е м У к р а ї н и
06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
суддів: Осипчук
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені,
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом до
ПАТ «ММК ім. Ілліча», просила стягнути
на її користь індексацію заробітної
плати за період з березня 2003 року по
грудень 2010 року, з компенсацією, що
складає 4270 грн. 52 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 13 грудня 2010 року по 16 травня
2014 року в розмірі 47 460 грн. 32 коп., в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
завданої невиплатою заробітної плати,
1000 грн. Також просила стягнути з
відповідача на ї користь судові
витрати на правову допомогу в розмірі
609 грн.

В уточненій заяві позивач просила
стягнути з відповідача суму індексації
та компенсацію за період з березня 2003
року по липень 2006 року в сумі 1070 грн. 60
коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку з моменту
звільнення по день постановлення
рішення суду.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 17
вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ПАТ «ММК ім. Ілліча» задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на
користь ОСОБА_2 заборговану індексацію
заробітної плати з компенсацією за
період з березня 2003 року по липень 2006
року в сумі 1070 грн. 60 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 1700 грн. з
утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих
сум передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплаті, 200
грн. на відшкодування моральної шкоди,
а також витрати на правову допомогу в
розмірі 34 грн. 29 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнути з ПАТ "ММК ім. Ілліча" в дохід
держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20
коп.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду змінити, стягнути
з відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча»
середній заробіток за час затримки
розрахунку та витрати на правову
допомогу в повному обсязі. Справу
розглянути за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд розглянув справу за
відсутності позивача ОСОБА_2, яка
будучи належним чином повідомленою про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника відповідача
Новгородської В.В., дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення
індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 1070 грн. 60 коп.,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 200 грн. сторонами не
оскаржується.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 22
листопада 1999 року по 10 грудня 2010 року
перебувала у трудових відносинах з ПАТ
«ММК ім. Ілліча». При звільненні їй не
була виплачена сума індексації
заробітної плати. Середній заробіток
за час затримки розрахунку з 13 грудня
2010 року по 17 вересня 2014 року становить 52
239 грн. 12 коп. ( 921 роб. днів х 56,72 грн.).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності. У
разі не проведення розрахунку у зв'язку
із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи. Не можна
вважати спором про розмір сум, належних
до виплати при звільненні, спір про
відрахування із заробітної плати (на
відшкодування матеріальної шкоди, на
повернення авансу тощо), оскільки він
вирішується в іншому встановленому для
нього порядку.

Як правильно встановлено судом,
позивач була звільнена12 грудня 2010 року,
цей день був для неї останнім робочим
(не вихідним) днем, а тому відповідач
мав з позивачем провести розрахунок в
день звільнення, але не виконав вимоги
закону в цій частині. З наступного дня з
дати звільнення 13 грудня 2010 року по
день ухвалення рішення 17 вересня 2014
року припадає 921 робочих днів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку, суд
виходив з того, що позивачу не були
виплачені усі належні їй при звільнені
суми, тому вона має право на стягнення
на її користь середнього заробітку за
весь період затримки розрахунку по
день постановлення судом рішення

Разом з цим, ОСОБА_2 первісно
пред'являлись вимоги про стягнення
індексації та компенсації за період з
березня 2003 року по грудень 2010 року в
розмірі 4270 грн. 52 коп., які в подальшому,
погодившись із розрахунками
відповідача, позивач змінила, і просила
стягнути індексацію з компенсацією за
період з березня 2003 року по липень 2006
року в розмірі 1070 грн. 60 коп.

Враховуючи конкретні обставини справи,
спірну суму, на яку позивач мала право,
звертаючись з позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення позову про
стягнення середнього заробітку у
розмірі 1700 грн., який ґрунтується на
принципі співмірності із задоволеними
сумами, що відповідає положенням вимог
п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» і
узгоджується з правовими позиціями
Верховного Суду України, викладеними у
постановах від 24 жовтня 2011 року в
справі № 6-39цс11, 21 листопада 2011 року в
справі № 6-60цс11, від 16 січня 2012 року в
справі № 6-54цс11, від 03 липня 2013 року в
справі № 6-60цс13, від 20 листопада 2013 року
в справі № 6-114цс13.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для зміни рішення суду і в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу, оскільки суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув на
користь позивача ці витрати частково,
пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги і
зміст оскаржуваного судового рішення
не дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для зміни
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: