УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова у складі
головуючого:

судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
по справі за позовом ПАТ "Мегабанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

Встановив:

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 09.04.2012 р. по
цивільній справі № 2018/2-4228/11/16 (н/п
2/2018/677/2012), ухваленим у справі за
вищезазначеним позовом, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» задоволені.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою про перегляд заочного рішення,
в якій просить переглянути вказане
заочне рішенням Київського районного
суду м. Харкова, скасувати його та
призначити справу до розгляду в
загальному порядку.

В обґрунтування поданої заяви
посилався на незгоду з сумою стягнутої
заборгованості, порушення позивачем
спеціального строку позовної давності
для звернення до суду з позовом про
стягнення неустойки, неналежність
поданих позивачем доказів, а також
покладення на нього подвійної
відповідальності внаслідок ухвалення
іншим судом рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки за тим
самим кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 та інші відповідачі
по справі в судове засідання не
з'явились, про день слухання справи
були сповіщені в установленому законом
порядку, ОСОБА_1 надіслав телеграму, в
якій просив розглянути заяву за його
відсутності, неявка учасників не
перешкоджає розгляду заяви.

Представник позивача у судове
засіданні не з'явився, просив
розглянути заяву без його участі,
подав письмові заперечення, в яких
проти скасування заочного рішення
заперечував, посилаючись на
відсутність для цього підстав,
зазначив зокрема, що в матеріалах
справи міститься заперечення заявника
проти позову з посиланням на зміст
самого позову, а також доданих до нього
документів - Розрахунку заборгованості
за кредитним договором, що є безумовним
свідченням обізнаності заявника із
змістом пред'явленого до нього позову,
крім того у вказаних запереченнях
заявник посилався на ті ж самі
обставини, що і в поданій заяві про
перегляд заочного рішення.

Також представник позивача зазначив,
що заявлені в позові суми
підтверджуються наданими позивачем
належними в розумінні статті 58 ЦПК
України доказами - виписками з
банківських рахунків, якими
підтверджується як видача заявнику
кредитних коштів, так і нарахування
простроченої заборгованості по тілу
кредиту і відсоткам.

Стосовно посилання заявника на
покладення на нього подвійної
відповідальності внаслідок ухвалення
Комсомольським районним судом м.
Херсона рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки за тим
самим кредитним договором, зазначив, що
оскільки таке рішення ухвалене судом
після ухвалення заочного рішення в цій
справі, то вказані обставини не можуть
слугувати підставою для його
скасування.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що заява про скасування рішення
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої статті 232
ЦПК України заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Верховний суд України, узагальнивши
практику ухвалення та перегляду судами
заочних рішень у цивільних справах,
зазначив, що у результаті розгляду
заяви про перегляд заочного рішення
суд відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК
постановляє ухвалу, в якій може
реалізувати одне з таких повноважень:
залишити заяву без задоволення;
скасувати заочне рішення і призначити
справу до розгляду в загальному
порядку. Зі змісту ст. 232 ЦПК випливає,
що скасування заочного рішення судом,
що його ухвалив, можливе у випадку
встановлення судом двох обставин:
відповідач не з'явився в судове
засідання, в якому ухвалено заочне
рішення, та не повідомив про причини
неявки з поважних причин; докази, на які
він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_1 своєчасно і належним
чином повідомлявся про дату та час
проведення судового засідання за
адресою реєстрації, що підтверджується
поштовим повідомленням про повернення
поштового відправлення за закінченням
терміну зберігання.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

ОСОБА_1 не надано доказів поважності
причин неявки в судове засідання, в
якому ухвалено заочне рішення, та
доказів поважності причин
неповідомлення суду про причини
неявки.

З матеріалів справи вбачається, що
20.02.2012 року до суду надійшли
заперечення ОСОБА_1 проти пред'явленого
банком позову, в яких останній серед
іншого посилався на неналежність
поданих позивачем доказів виникнення
заборгованості за кредитним договором,
а також просив суд застосувати
наслідки спливу позовної давності до
вимог позивача про стягнення
неустойки.

Враховуючи, що під час ухвалення
заочного рішення у справі судом було
надано оцінку вказаним запереченням
відповідача ОСОБА_1, вони не можуть
розглядатись як посилання на докази, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, в контексті положень
частини першої статті 232 ЦПК України.

Стосовно посилання відповідача ОСОБА_1
на покладення на нього подвійної
відповідальності внаслідок ухвалення
іншим судом рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки за тим
самим кредитним договором, суд
зазначає, що при ухваленні вказаного
рішення від 19.04.2013 року Апеляційним
судом Херсонської області був
врахований факт ухвалення Київським
районним судом м. Харкова заочного
рішення від 09.04.2012 року та надано цим
обставинам належну правову оцінку.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 на
обставини, які він вважає суттєвими для
скасування заочного рішення, то він не
надав жодного доказу, який би
спростовував існуючі в справі докази, а
також і не надав докази, які б
підтверджували його позицію.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На підставі наведеного, суд не
знаходить підстав для задоволення
заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 231 ч.3 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення від 09.04.2012 р.-
залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз'яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 231
ЦПК України, у разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя -