Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Попович О.В., Савченко В.О.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_1
в особі представника ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 12 червня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором від 13 листопада 2008 року,
унаслідок чого виникла кредитна
заборгованість, розмір якої станом на 31
жовтня 2013 року складає 17 940 грн 72 коп.,
яка підлягає стягненню на користь
банку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 12 червня
2014 року, зазначене рішення
міськрайонного суду скасовано й позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 17 940 грн 72 коп., яка складається з 8
531 грн 51 коп. - заборгованості за
кредитом, 6 292 грн 94 коп. -
заборгованості за процентами, 1 785 грн 76
коп. - комісії за користування кредитом,
500 грн - штрафу (фіксована частина),
830 грн 51 коп. - штрафу (процентна
складова). Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
яке було помилково скасовано,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним вимогам закону
рішення судів не відповідають.

Судом встановлено, що 13 листопада 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір, який
складається із заяви, умов та правил
надання банківських послуг, відповідно
до умов якого відповідач отримав
кредит у розмірі 500 грн у вигляді
кредитного ліміту на платіжну картку з
кінцевим терміном повернення , що
відповідає строку дії карти зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 31 жовтня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 17 940 грн 72 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом - 8 531 грн 51 коп.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 6 292 грн 94 коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1 785 грн 76
коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн
та штрафу (процентна складова) - 830 грн 51
коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог, а також
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, про застосування
якого заявив відповідач.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що позивач не
пропустив строк позовної давності,
оскільки п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг передбачає
пролонгацію договору у разі, якщо жодна
із сторін не проінформує другу сторону
про припинення дії договору.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або особу, яка
його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує другу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонгується на той
же строк.

Вирішуючи спір, суди залишили поза
увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього дня такого місяця.
Строк погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця,
вказаного на картці.

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постанові від 19 березня
2014 року №6-14цс14, яка, відповідно до
положень ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, за
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту у повному обсязі -
зі спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України суди не перевірили чи
отримував відповідач інші платіжні
картки, крім зазначеної у договорі від
13 листопада 2008 року, розрахунків
позивача з врахуванням заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності, не з*ясували коли
закінчується строк дії картки, копія
якої у матеріалах справи відсутня.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій порушили норми
процесуального права, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи,
неправильно встановили характер
спірних правовідносин, які виникли між
сторонами у справі, що призвело до
неправильного вирішення справи, -
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі судові
рішення скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції, з підстав передбачених ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11
квітня 2014 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 12
червня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.О.
Дьоміна

Судді:
О.В. Попович

В.О.
Савченко

О.В.
Ступак

С.П. Штелик