Справа № 539/3103/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
мотивуючи свої вимоги тим, що 22.11.2013
року уклав із відповідачем усний
договір згідно з яким передав йому
автомобіль Опель Аскона 1982 року
випуску , кузов НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2,
зареєстрований Лубенським МРЕВ 14.08.1997
року, на підтвердження чого відповідач
написав розписку, що буде ним
користуватися та щомісячно
виплачувати йому по 1000-1300 грн. до
повної виплати суми боргу. За грудень
2013, січень 2014 та лютий 2014 р. відповідач
сплатив йому 4000 грн., після чого
сплачувати перестав та повідомив , що
автомобіль розбитий в ДТП та він
відмовляється від оплати подальшої
суми боргу , який становить 16000 грн. На
його вимоги щодо повернення суми боргу
в розмірі 16 000 грн., відповідач відповів
відмовою. Крім цього, вказаними діями
відповідач спричинив йому також
моральні страждання, які полягають в
хвилюванні , втраті спокою,
знервованості. У зв»язку з відсутністю
коштів для прожиття його родина
змушена була позичати кошти, просити
допомоги в чужих людей, що для нього є
дуже принизливо. Спричинену йому
моральну шкоду оцінював в 4 000 грн.

На підставі викладеного, вимог
ст.. ст.. 16, 23, 526, 610, 611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК
України позивач ОСОБА_1 прохав суд
стягнути на його користь із
відповідача ОСОБА_2 борг за договором
позики в розмірі 16 000 грн. та 4 000 грн.
моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та прохав його
задовольнити, обґрунтовував позов
обставинами, викладеними у позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_2 щодо задоволення
позову заперечував, пояснив, що у нього
не було коштів на придбання автомобіля
та вони домовилися із позивачем, що
ОСОБА_1 передасть йому автомобіль, а він
буде поступово виплачувати йому кошти
та в майбутньому вони мали укласти
договір купівлі - продажу. Через деякий
час один із знайомих, яких знається на
автомобілях, сказав, що даний
транспортний засіб проблемний із
перебитими номерами та не знімається
із обліку. Про викладене він повідомив
ОСОБА_1 та запропонував повернути
автомобіль, а позивач щоб повернув
кошти, на що ОСОБА_1 і почав вимагати
тільки сплати коштів. Вважав , що не має
підстав для задоволення даного позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважав,
що даний позов задоволенню не підлягає.

З»ясувавши обставини справи на
підставі доказів, наданих особами, які
беруть участь у справі, суд вважає за
необхідне в задоволенні позову
відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

На підстав доказів, наданих особами,
які беруть участь у справі судом
встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченої 27.04.2007 року
довіреності власником автомобіля
Опель Аскона 1982 року випуску, кузов
НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрованого
Лубенським МРЕВ 14.08.1997 року ОСОБА_4
уповноважено ОСОБА_1 розпоряджатися
даним транспортним засобом, а саме
автомобілем Опель Аскона 1982 року
випуску, кузов НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2,
зареєстрованим Лубенським МРЕВ 14.08.1997
року. /а.с. 7,8/.

22.11.2013 року позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 підписали письмовий
документ під назвою «розписка», у якому
зазначено, що ОСОБА_2 взяв автомобіль
Опель Аскона 1982 року випуску, д.н.з.
НОМЕР_2 в оренду з подальшим правом
викупу за 20 000 грн., зобов»язується
сплачувати кожного місяця з 20 по 1 число
поточного місяця по 1000-1300 грн. /а.с. 9/.

У грудні 2013, січні 2014, лютому 2014 р.
відповідачем ОСОБА_2 було передано
позивачу ОСОБА_1 грошові кошти на
загальну суму 4000 грн., що також не
заперечується особами, які беруть
участь у справі. /а.с. 10/.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України , за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідач відповідно до ст. 1051 ЦК
України не довів, що грошові кошти
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у
меншому розмірі.

Як визначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Зважаючи на те, що суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, а
також в межах заявлених ними вимог,
також підстави позову обирає позивач
за власним розсудом, суд вважає за
необхідне констатувати відсутність
факту укладення саме договору позики у
виниклих між сторонами спірних
правовідносинах.

Також розписка /а.с. 9/ не підтверджує
факту укладення між позивачем і
відповідачем договору позики.

У вказаних спірних правовідносинах
позивач ОСОБА_1 не передавав
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти або
інші речі, визначені родовими ознаками,
тобто речі, які є предметом власне
договору позики.

Автомобіль не є річчю, що визначена
родовими ознаками, а тому не може бути
предметом договору позики,
заборгованість за яким прохає суд
стягнути позивач.

Також застосування до спірних
правовідносин вимог статей 16, 23, 526, 610,
611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, на які
посилається позивач при зверненні з
позовом до суду , не є підставою для
задоволення даного позову.

Враховуючи викладене, відсутність
підстав для стягнення заборгованості
за договором позики, не підлягають
також і похідні вимоги про
відшкодування 4000 грн. моральної шкоди.

Крім цього, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ч.1 ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

З матеріалів справи вбачається, що
заподіяння йому моральної шкоди
позивач пов»язує з невиконанням
відповідачем умов договору позики.

Пленум Верховного Суду України у п.2
постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз»яснив, що спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема, при
порушенні зобов»язань, які підпадають
під дію Закону «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов»язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Норми цивільного законодавства, що
регулюють правовідносини позики, не
передбачають відшкодування моральної
шкоди в зв»язку з невиконанням або не
належним виконання умов договору
позики.

Вирішуючи позовні вимоги у такий
спосіб суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно ст. 11 ЦПК України
діє в межах позовних вимог, тобто
відповідно до підстав та предмету
позову, які були визначені позивачем
та не може за власною ініціативою
змінювати підстави та предмет позову.

Позивач не позбавлений права
заявляти будь-які інші вимоги та на
інших підставах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Іващенко Ю. А.