Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
встановлення факту родинних відносин
та визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 31 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом та просила
встановити факт родинних відносин між
нею та померлою ОСОБА_7, як рідних
сестер, оскільки відсутні документи,
які підтверджують родинні стосунки, що
є необхідним для оформлення спадщини.
Крім того, вказує на те, що їй стало
відомо, що за чотири дні до смерті від
імені ОСОБА_7 приватним нотаріусом
ОСОБА_5 був посвідчений заповіт, згідно
з яким остання все своє майно заповіла
відповідачу. Вважає, що вказаний
заповіт є недійсним, оскільки підстава,
зазначена нотаріусом для підписання
заповіту іншою особою - «похилий вік»,
не є фізичною вадою або хворобою, що
унеможливлює особисте підписання
заповіту. Крім того, зазначає, що
нотаріус не володіє мовою жестів, а
тому не була спроможна встановити
дійсне волевиявлення заповідача.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
03 червня 2014 року, позовні вимоги
задоволені частково.

Встановлено факт, що має юридичне
значення, родинних відносин ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3

У решті вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 31 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 03 червня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову, ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 8 вересня 2012 року
ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_4
Зазначений заповіт було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 У
тексті заповіту зазначено, що у зв'язку
з похилим віком заповідача ОСОБА_7 за її
дорученням у її присутності та у
присутності нотаріуса заповіт
підписаний ОСОБА_8 та посвідчений у
присутності свідків.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним заповіту,
суди виходили з того, що закон не
вимагає від нотаріуса встановлення
конкретного виду хвороби чи
встановлення конкретної фізичної вади,
а тому приватний нотаріус ОСОБА_5
вказала як причину підписання заповіту
іншою особою похилий вік заповідача.

Колегія суддів погоджується із
висновками судів з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що
загальними вимогами до форми заповіту
є: складання заповіту у письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними в ст.
ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати
заповіт, то відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

Відповідно до п. 1.8 глави 3 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5, якщо заповідач
унаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою.

Таким чином, фізична особа може
доручити іншій особі у її присутності
підписати текст правочину, якщо вона не
може підписати його власноручно.

Отже, встановивши фактичні обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази в сукупності, суди дійшли
правильного висновку, що заповіт за
дорученням заповідача може бути
підписаний іншою фізичною особою, а
закон не вимагає від нотаріуса
встановлення конкретного виду хвороби
чи встановлення конкретної фізичної
вади заповідача.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів суду касаційної
інстанції дійшла висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 31 березня 2014 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 03 червня
2014 року, оскільки судові рішення
законні та обґрунтовані, а доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 31 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С.
Висоцька

Судді:

В.І. Амелін

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська