Номер провадження: 22-ц/785/6627/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М.,
Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 12 березня 2012
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
договорами про надання споживчого
кредита,

ВСТАНОВИЛА:

24.11.2011 року, публічне акціонерне
товариство (раніше акціонерний
комерційний іноваційний банк
"УкрСиббанк"(далі-Банк), звернулось із
позовом про стягнення солідарно з
відповідачів заборгованості за
договорами про надання споживчих
кредитів від 03.03.2006 року у сумі 70 646,59
швейцарських франків (еквівалент 647 217,92
гривень) і від 16.06.2007 року 54 443,82 доларів
США (еквівалент 647 217,92 гривень). .

Позов обгрунтовано тим, що 03.03.2006
року між Банком і ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого
кредиту, згідно якого позивач надав
позичальнику кредит на споживчі цілі у
сумі 66 230 швейцірських франків на строк
до 03.03.2027 року зі сплатою 8,99 % річних, а
16.06.2007 року між Банком і ОСОБА_2укладено
договір про надання споживчого кредиту
у сумі 44 900 доларів США на строк до 16.03.2017
року зі сплатою 13,5% річних. У
забезпечення зобов'язання за
кредитними договорами в іпотеку була
передана квартира відповідачів по вул.
Ак.Заболотного,59 у м. Одес, крім того,
03.03.2006 року і 16.06.2007 року між Банком і
ОСОБА_1укладені договори поруки, згідно
яких останній зобов'язався солідарно
відповідати разом із позичальником за
невиконання умов зобов'язань по
кредитним договорам.

Посилаючись на те, що зобов'язання
має виконуватись належним чином,
однак відповідачка належним чином не
виконувала зобов'язання і допустила
заборгованість зі сплати кредиту та
відсотків, позивач просив позов
задовольнити.

Відповідачі не приймали участі у
судовому засіданні у суді першої
інстанції.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 12.03.2012 року
позов задоволено: суд стягнув
солідарно з відповідачів на користь
позивача заборгованість за договором
від 03.03.2006 року у сумі 70 646,59
швейцарських франків (еквівалент 647 217,92
гривень) і заборгованість за договором
від 16.06.2006 року у сумі 50 443,82 доларів США
(еквівалент 434 449,80 гривень), а також
судові витрати у рівних частках.

Ухвалою Суворовського районного
суду м. Одеси від 13.06.2012 року заява
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
суду залишена без задоволення (а.с.86).

Відповідачка ОСОБА_2, у
встановленому законом порядку, із
заявою про перегляд заочного рішення
суду не зверталась, в апеляційному
порядку заочне рішення суду не
оскаржила.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення про визнання
кредитного договору від 03.03.2006 року
удаваним і зобов'язати Банк провести
перерахунок всіх платежів за
кредитними договорами й за його
наслідками здійснити

2

звірку розрахунків, посилаючись на
неналежне сповіщення у судове
засідання, незаконність рішення суду,
неповне з'ясування дійсних обставин
справи та удаваність договору від
03.03.2006 року, оскільки кошти були
отримані у гривні, а не у швейцарських
франках, у зв'язку з чим валютою
договору у дійсності є гривня.

У засіданні колегії суддів:
відповідач ОСОБА_1скаргу підтримав;
представник Банку скаргу не визнав.
ОСОБА_2.у засідання колегії суддів не
з'явилась.

Рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд, задовольняючи позов про
стягнення заборгованості за
договорами про надання споживчого
кредита виходив з того, шо між
сторонами існують зобов'язання, які
випливають із договорів про надання
споживчого кредиту та договорів
поруки, і, оскільки відповідачі
порушили умови зобов'язань,
заборгованість, яка виникла внаслідок
порушення зобов'язань підлягає
стягненню солідарно з позичальника
(ОСОБА_2.) і її поручителя (ОСОБА_1).

Висновок суду відповідає
обставинам справи і вимогам закону - ст.
ст. 526, 527, 530, 541, 543, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України,
ст. 60 ЦПК України.

Встановлено, що 03.03.2006 року, між
Банком і ОСОБА_2 укладено договір про
надання споживчого кредиту № 175-217 ДОУ
ІН, на підставі якого позичальник
отримала кредит у сумі 66 230
швейцарських франків зі сплатою 8,99%
річних за користування кредитом на
строк до 03.03.2027 року (а.с.26-29 т.1).

16.06.2007 року, між Банком і
ОСОБА_3укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, на
підставі якого позичальник отримала
кредит у сумі 44 900 доларів США зі
сплатою 13,5% річних за користування
кредитом на строк до 16.06.2017 року (а.с.30-32)

У забезпечення цих зобов'язань:
03.03.2006 року укладено іпотечний договір
між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і договір
поруки між Банком й ОСОБА_1; 16.06.2007 року
іпотечний договір між Банком, ОСОБА_2,
ОСОБА_1.і договір поруки між Банком та
ОСОБА_1 (а.с.33-40 т.1).

Позичальник належним чином не
виконувала зобов'язання і допустила
заборгованість, яка станом на 01.11.2011
року за договором від 03.03.2006 року
становила 70 646,59 швейцарських франків (57
583,26 швейцарських франків
заборгованість за кредитом; 13 027,48
швейцарських франків заборгованість
по процентам; 14,76 швейцарських франків
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом; 21,09
швейцарських франка пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам), а за договором від 16.06.2007
року становила 50 443,82 долара США (37 925,81
долар США заборгованість за кредитом; 13
217,42 долара США заборгованість по
процентам за користування кредитом; 1
595,89 доларів США пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості по кредиту; 1
704,70 доларів США пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості по
процентам), а.с.9-25 т.1.

Про наявність заборгованості,
Банк, у встановленому договорами
порядку (п.п.11.2 договору від 03.03.2006 року
і п.7.6 договору від 16.06.2007 року),
повідомив боржника і іпотекодавця (а.с.
41-45 т.1).

Зважаючи на те, що відповідач
ОСОБА_2, як позичальник, порушила умови
зобов'язаннь і допустила
заборгованість з повернення кредиту та
сплати відсотків, ОСОБА_1, як
поручитель, зобов'язався солідарно
відповідати разом із позичальником за
порушення нею умов зобов'язань за
договорами від 03.03.2006 року та від 16.06.2007
року, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позову і стягнення
заборгованісті із позичальника та
його поручителя у солідарному порядку.

Доводи апелянта про те, що: він не
був належним чином сповіщений про
розгляд справи 12.03.2012 року; розрахунки
Банка не відповідають його особистим
розрахункам заборгованості; у
розрахунки не включені сплачені
позичальником 43 000 доларів США; договір
від 03.03.2006 року є удаваним, оскільки
кредит видано у національній валюті;
вимога про дострокове погашення боргу
отримана ним з пропуском строку на
пред'явлення такої вимоги - не
заслуговують на увагу.

3

У матеріалах справи є відомості
про належне, відповідно до вимог ст.
ст.74-76 ЦПК України, сповіщення
відповідача ОСОБА_1 у судове засідання
на 12.03.2012 року (а.с.59 т.1).

Апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності
розрахунків заборгованості за
договором від 03.03.2006 року, а розрахунок
апелянта по договору від 16.06.2007 року,
належними та допустимими доказами не
підтверджено.

Зважаючи на те, що позичальник
допустила заборгованість з повернення
кредиту та сплати відсотків, Банк у
серпні 2011 року повідомив позичальника
та його поручителя про порушення умов
зобов'язань і дострокове повернення
коштів, після чого Банк, як кредитор, з
дотриманням вимог ст. 559 ЦК України,
протягом 6 місяців від дня настання
строку виконання основних зобов'язань
(зобов'язання 2006 року і 2007 року), у
листопаді 2011 року звернувся до суду із
позовом за захистом своїх порушених
прав.

У суді першої інстанції не були
предметом розгляду вимоги про визнання
договору від 03.03.2006 року удаваним.

Посилання ОСОБА_1 у засіданні
колегії суддів на те, що Банк повинен
був включити 43 000 доларів США на
погашення кредиту за договором від
16.06.2007 року безпідставні, оскільки
зазначені кошти з 16.06.2007 року
знаходились на депозитному рахунку №
1100 на ім'я ОСОБА_2, тоді як
погашення кредитів за договорами
відбувалось з інших рахунків у Банку.
Більш того, згідно квитанції №11 від
12.07.2007 року ОСОБА_2 12.07.2007 року отримала
із депозитного вкладу (рахунок №
1100) - 42 893,97 доларів США (а.с.97-157,159
т.1, 129 т.2, 130 т.2).

Судом апеляційної інстанції, за
клопотанням апелянта, проведена судова
економічна експертиза і 22.07.2013 року
експертом надано висновок (а.с.3-53 т.2).

Зазначений висновок колегія суддів
не бере до уваги зважаючи на наступне.

В силу ст. 147 ч.6 ЦПК України,
висновок, наданий 22.07.2013 року судовим
експертом ТОВ "Адвоекс" для суду
апеляційної інстанції не є
обов'язковим і підлягає оцінці,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Висновок експерта від 22.07.2013 року
суперечить матеріалам справи, є
непованим та необ'єктивним і наданий з
порушенням Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень й
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України №53/5 від
08.10.1998 року в редакції від 21.01.2013 року
(далі-Інструкція).

Так, ствердження експерта, що видача
кредитів у швейцарських франках та у
доларах США не підтверджена,
спростовуються тим, що у матеріалах
справи є письмові докази, а саме: заяви
позичальника про видачу кредиту в
іноземній валюті (швейцарських франках
та доларах США); квитанції про часткове
погашення кредитів в іноземній валюті.
У матеріалах справи відсутні належні
докази про те, що позичальник просила
видати кредити у національній валюті -
гривні.

Експертом не досліджувались
первинні документи видачі кредиту у
валюті.

Незважаючи на те, що надані на
експертизу матеріали були недостатні
для вирішення поставлених судом
питань, експерт, всупереч п.2.2.
Інструкції не повернув матеріали
справи до суду для витребування
додаткових доказів.

Висновки експерта по 2, 3 і 4 питанням
й відповідні розрахунки у
національній валюті із посиланням на
ст. 524 ЦК України, а також на те, що
позичальник сплатила 43 000 доларів США
за кредитом від 16.06.2007 року - є неповними
і необ'єктивними.

Так, надання правової оцінки є
компетенцією суду, тоді як компетенція
експерта полягає у проведенні повного
та неупередженого дослідження.

З матеріалів справи вбачається, що
за кредитними договорами кошти надані
в іноземній валюті.

У встановленому законом порядку,
кредитні договори з тих підстав, що
валютою кредитування є гривня, не
оспорені й не визнані недійсними.

В матеріалах справи є письмові
докази на підтвердження видачі
кредитів, а також часткового погашення
кредитів в іноземній валюті.

Зарахування експертом 43 000 доларів
США як погашення кредиту від 16.06.2007 року
є безпідставним.

Встановлено, що 43 000 доларів США з
16.06.2007 року по 12.07.20007 року знаходились
на депозитному рахунку на ім'я ОСОБА_2.і
згодом, 12.07.2007 року, були зняти нею з
депозитного

4

рахунку (а.с.129,130 т.2).

Інших, належних та допустимих
доказів, які б спростовували письмові
розрахунки Банку щодо заборгованості
за кредитними договорами, ОСОБА_1 суду
не надав.

Приймаючи до уваги, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позову,
рішення суду відповідає вимогам
закону, колегія суддів відхиляє
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 12 березня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я.
Колесніков