Номер провадження № 22-ц/785/916/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Оверіної О.В., Журавльова О.Г.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси в інтересах Одеської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про скасування свідоцтва про
право власності, визнання договору
купівлі-продажу недійсним та
зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю кафе-бару і привести земельну
ділянку у попередній стан шляхом
знесення самовільно збудованої
нежитлової будівлі кафе-бару за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 20 червня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2012 року заступник
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах Одеської міської
ради звернувся до суду з позовною
заявою, яку 13 травня 2013 року уточнив, та
просив: скасувати Свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю
кафе-бару, видане 01 жовтня 2003 року
виконавчим комітетом Одеської міської
ради про визнання за ОСОБА_3 права
приватної власності на нежитлове
приміщення, загальною площею 133,3 кв./м.,
розташоване в Гідропарку «Лузанівка» у
м. Одесі; визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі
кафе-бару, площею 133,3 кв./м.,
розташованої в гідропарку «Лузанівка»
у м. Одесі, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, 19 грудня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_6;
зобов'язати ОСОБА_5 звільнити
нежитлову будівлю кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 133.3
кв./м., що розташована у м. Одесі в
Гідропарку «Лузанівка» на земельній
ділянці загальною площею 660 кв./м;
зобов'язати ОСОБА_3 звільнити та
привести земельну ділянку площею 0,066
га., вартістю 1 995 609 гривень, розташовану
у м. Одесі в Гідропарку «Лузанівка», у
попередній стан, шляхом знесення
самочинно збудованої будівлі
кафе-бару, загальною площею 133,3 кв./м. та
повернути її за належністю державі в
особі Одеської міської ради.

Позивач посилався на те, що 27 травня 2003
року Суворовською районною
адміністрацією Одеської міської ради
було видано Розпорядження №598р «Про
затвердження акту державної технічної
комісії про готовність закінченого
будівництвом об'єкту - кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого в
гідропарку «Лузанівка» приватному
підприємцю ОСОБА_3 На підставі
вказаного розпорядження, виконавчим
комітетом Одеської міської ради, 01
жовтня 2003 року, ПП ОСОБА_3 було видано
Свідоцтво про право власності на
нежитлову будівлю кафе-бару, яке 03
жовтня 2003 року було зареєстроване в
Комунальному підприємстві «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості». В
подальшому ОСОБА_3 продала кафе-бар
ОСОБА_4, а остання продала зазначене
нежиле приміщення ОСОБА_5

Оскільки постановою Одеського
окружного адміністративного суду від 11
січня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року, скасовано розпорядження №598р від
27 травня 2003 року, на підставі якого було
видано свідоцтво про право власності
на нежитлову будівлю 01 жовтня 2003 року
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 червня 2013 року позовну
заяву заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах Одеської міської ради
задоволено частково.

Скасовано Свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю
кафе-бару, площею 133,3 кв./м.,
розташованого в Гідропарку
«Лузанівка» у м. Одесі, виданого 01
жовтня 2003 року виконавчим комітетом
Одеської міської ради.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити та
привести земельну ділянку у попередній
стан, шляхом знесення самочинно
збудованої будівлі кафе-бару, що
розташована в Гідропарку «Лузанівка» у
м. Одесі, загальною площею 133,3 кв./м.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити нежитлову
будівлю кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 133,3 кв./м., що
розташована у м. Одесі в Гідропарку
«Лузанівка».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову у повному обсязі. ОСОБА_3 через
свого представника апеляційну скаргу
підтримала.

В суді апеляційної інстанції справа
розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у відсутності представників
Одеської міської ради, виконавчого
комітету Одеської міської ради,
ОСОБА_4, які належним чином повідомлені
про час та місце судового розгляду, що
підтверджується розписками про
отримання ними судових повісток про
виклик, котрі знаходяться в матеріалах
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов прокурора суд
першої інстанції посилався на те, що
оспорюване свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю від 01
жовтня 2003 року видане на підставі
незаконного розпорядження № 598р від 27
травня 2003 року Суворовської
райдержадміністрації виконкому
Одеської міської ради тому підлягає
скасуванню.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки судом неповно з»ясовано
обставини, що мають значення для
справи, та судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
що, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковими підставами для
скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено та сторонами не
заперечується, що виконавчим комітетом
Одеської міської ради 01 жовтня 2003 року
на підставі розпорядження № 598р від 27
травня 2003 року Суворовської
райдержадміністрації виконавчого
комітету Одеської міської ради ОСОБА_3
видано Свідоцтво про право власності
на об»єкт нерухомості нежилу будівлю
кафе-бару площею 133,3 кв.м., який
знаходиться за адресою: м. Одеса в
Гідропарку «Лузанівка», зареєстроване
в КП ОМБТІ та РОН 03 жовтня 2003 року / а.с.
7/.

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 19.12.2005
року ОСОБА_3 продала вказану нежитлову
будівлю кафе-бару ОСОБА_4 / а.с. 8, 9/.

На підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 14.08.2012
року ОСОБА_4 продала спірне приміщення
ОСОБА_5 / а.с. 10, 11/.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року, скасовано розпорядження
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № 598 від 27 травня
2003 року «Про затвердження акту
державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об»єкту - кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого в Гідропарку
«Лузанівка», ПП ОСОБА_3

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року задоволено заяву ОСОБА_3 про
перегляд судового рішення за ново
виявленими обставинами та скасовано
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 січня 2012
року та позов заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси про
скасування розпорядження Суворовської
райдержадміністрації № 598 від 27 травня
2003 року залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року постанова Одеського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року залишена без змін.

Гарантії здійснення права приватної
власності та його захисту
закріплюються у національному
законодавстві.

Недопустимість позбавлення права
власності крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом, є
однією із загальних засад цивільного
законодавства.

Непорушність права приватної
власності та недопустимість
протиправного позбавлення власності
визначається також серед
конституційних основ правопорядку у
сфері господарювання.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ /майно/,
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Принцип непорушності права приватної
власності закріплений також ч. 4 ст. 41
Конституції України.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікована Законом України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. 1
Протоколу № 1 до неї передбачають право
кожної фізичної чи юридичної особи
безперешкодно користуватися своїм
майном, не допускаючи позбавлення
особи свого майна, крім як в інтересах
суспільної необхідності й на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права,
визнають право держави на здійснення
контролю за використанням власності з
урахуванням загальних інтересів або
для забезпечення стягнення податків,
інших зборів чи штрафів.

За рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Спорронг і Лоннрот
проти Швеції» від 23.09.1982 року сам факт
встановлення законом підстави для
позбавлення права власності або
обмеження в його здійсненні є
недостатнім для обґрунтування
втручання в право власності. Втручання
в право власності, в тому числі і
обґрунтоване на законі, не повинно
порушувати справедливу рівновагу між
вимогами інтересів суспільства і
захистом основних прав особи.

Зі змісту пунктів 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини
«Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24.06.2003 року майном у
значенні ст. 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30.06.2006 року визначено, що
відповідно до прецедентного права
органів, що діють на підставі
Конвенції, право власності може бути
«існуючим майном» або коштами,
включаючи позови, для задоволення яких
позивач може обґрунтувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

За висновком Європейського суду з прав
людини в цій справі наявність порушень
з боку органу публічної влади при
укладенні договору щодо майна не може
бути підставою для позбавлення цього
майна іншої особи, яка жодних порушень
не вчиняла.

Отже, само по собі допущені органами
публічної влади порушення при
затвердженні акту державної технічної
комісії про готовність закінченого
будівництвом об»єкту, на підставі
якого видано свідоцтво про право
власності на цей об»єкт, не можуть бути
безумовною підставою для визнання
недійсним цього свідоцтва та
наступного договору купівлі-продажу
об»єкту нерухомості між фізичними
особами, в порушення права власності
набувачів, якщо порушення не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки осіб, які набули право
власності на цей об»єкт нерухомості.

Належних та допустимих доказів винної
протиправної поведінки з боку ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 при набутті права
власності на спірний об»єкт не надано
та не встановлено.

Крім того, розпорядження Суворовської
районної державної адміністрації № 598р
від 27 травня 2003 року, на підставі якого
01 жовтня 2003 року було видано Свідоцтво
про право власності на спірний об»єкт
нерухомості, на даний час дійсне.

Необхідно також зазначити, що
відповідно до ст. 377 ЦК України, ст.ст. 120,
123, 124 ЗК України з виникненням права
власності на будівлю чи споруду у особи
виникає право користування земельною
ділянкою, на якій розміщена споруда без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
/землекористувача/.

Право власності на спірний об»єкт
нерухомості набуто відповідачами у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, здійснена державна
реєстрація права власності на
нерухомість, ця нерухомість є
повноцінним об»єктом цивільних прав.

Оскільки з урахуванням встановлених
обставин позов заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси є
безпідставним та недоказаним в його
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 червня 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси в інтересах Одеської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про скасування свідоцтва про
право власності, визнання договору
купівлі-продажу недійсним та
зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю кафе-бару і привести земельну
ділянку у попередній стан шляхом
знесення самовільно збудованої
нежитлової будівлі кафе-бару.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту їйого проголошення та може
бути оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.В.
Оверіна

О.Г.
Журавльов