Справа № 110/4757/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.

Красноперекопський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Халдєєвої О.В.,

при секретарі
Коренєвій О.А.,

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши|розгледівши| у
відкритому|відчиненому| судовому
засіданні в м. Красноперекопську
Автономної Республіки Крим
цивільну|громадянську| справу|річ| за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
заповіту частково недійсним та
визнання права власності на частину
домоволодіння,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2013 року позивач звернувся
до ОСОБА_3 з позовом про визнання
заповіту частково недійсним та
визнання права власності на частину
домоволодіння. У позові зазначено, що з
20.12.1975 року позивач знаходився у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. За час
шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1. В
1998 році вказана квартира була продана з
метою подальшого проживання з матір'ю
його дружини - ОСОБА_6 та на отримані
кошти від продажу квартири добудувати
житловий будинок, який належав матері
дружини згідно договору
купівлі-продажу від 23.08.1988 року за
адресою: АДРЕСА_2. З 1997 року позивач
разом з дружиною проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_2. За час
проживання, позивач разом з дружиною та
за згодою матері дружини - ОСОБА_6
побудували прибудову (літ.б-2), площею
18,9 кв.м., вартістю 5711 грн., огородження
двору будівлі (№1-7), вартістю 9010 грн.,
сарай (літ.В), площею 10,2 кв.м. вартістю 2153
грн., навіс (літ. б-3) вартістю 1882 грн,
мощення (1) бетонне вартістю 1924 грн., а
всього вартістю 20680 грн., а також
перекрили дах будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1
дружина - ОСОБА_5 померла. Після смерті
дружини позивач продовжував мешкати з
матір'ю дружини в спірному будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6. Після
смерті теща залишила заповіт, яким все
майно, в т.ч. домоволодіння АДРЕСА_2
заповіла своєму племіннику ОСОБА_3
Враховуючи, що частина прибудови та
інші споруди побудовані за його
рахунок, позивач звернувся до
відповідача з вимогою про
відшкодування вартості добудов, але
отримав відмову, у зв'язку з чим просить
визнати частково недійсним заповіт на
ім'я відповідача ОСОБА_7 та визнати за
ним право власності на прибудову
(літ.б-2), площею 18,9 кв.м., огородження
двору будівлі (№1-7), сарай (літ.В), площею
10,2 кв.м., навіс (літ. б-3), мощення бетонне
(1).

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_8 підтримали позовні
вимоги, просили позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі

Відповідач та представник відповідача
ОСОБА_4 в судовому засіданні проти
позову заперечували,просили у позові
відмовити, та зазначили, що не надано
суду доказів того що заповіт слід
визнати недійсним так як порушена воля
ОСОБА_6Крім того,благоустрій будинку
хоча і проводили позивач з померлою
дружиною,але за кошти що давала ОСОБА_6
їм на це. Позивач не доглядав за
померлою на не хоронив її за власні
кошти, так як ОСОБА_9 останні три роки
перед смертю доглядала за ОСОБА_6 та
ОСОБА_6 оставила 10000 гривень на похорон,
про що знав і позивач також.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, показання свідків ,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно зі статтею 213
Цивільного процесуального кодексу
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
відповідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знаходилися у
зареєстрованому шлюбі з 20.12.1975 року
(а.с.12).

Згідно договору купівлі-продажу від
23.08.1988 року, власником житлового
будинку (загальна площа 28,9 кв.м.,
житлова - 16,3), розташованого за адресою:
АДРЕСА_2 була ОСОБА_6. Разом з житловим
будинком нею були придбані: літня кухня
(літ.Б), навіс (літ. б), сарай (б-1, в, г,),
вбиральня (літ. Д), інші споруди (а.с.17).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Як свідчить свідоцтво про народження,
померла ОСОБА_5 була донькою померлої
ОСОБА_6 (а.с. 11).

Судом встановлено, що 03.09.2008 року за
реєстровим № 2250 о 09 годин 55 хвилин
приватним нотаріусом
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 був
посвідчений заповіт від ОСОБА_6, що була
зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2, яка
заповіла все належне їй майно ОСОБА_3, а
саме житловий будинок с прилеглими
будівлями та земельну ділянку на якій
розташований будинок за адресою
АДРЕСА_2 (а.с.50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 1216 Цивільного
кодексу України передбачено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 Цивільного
кодексу України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцю на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Враховуючи, що померлій ОСОБА_11 на
праві власності згідно договору
купівлі-продажу від 23.08.1988 року, належав
житловий будинок, літня кухня (літ.Б),
навіс (літ. б-3), сарай (б-1, в, г,),
вбиральня (літ. Д), огородження двору
будівлі (№1-7), сарай (літ.В), площею 10,2
кв.м., мощення бетонне (1), вказане
входить до складу спадщини.

Згідно із статтею 1233 Цивільного
кодексу України, заповітом є
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

У відповідності до статті 1257
Цивільного кодексу України недійсним
за рішенням суду може бути визнаний
заповіт, якщо буде судом встановлено,
що волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, позивач ОСОБА_1 і
відповідач ОСОБА_3 нічого не пояснили
суду стосовно того що волевиявлення
померлої ОСОБА_6 не було вільним та
заповіт не відповідає волі померлої.

Оцінюючи надані докази, суд
вважає, що позивачем не було доведено,
та не надано жодних доказів, які б
свідчили про те, що заповіт складений
на ім'я відповідача ОСОБА_3, слід
визнати недійсним.

Таким чином, зважаючи на
вищевикладене, суд приходить до
висновку про те що у задоволенні
позовних вимог щодо визнання заповіту
частково недійсним слід відмовити.

Згідно довідки-характеристики
Кримського республіканського
підприємства «Бюро реєстрації та
технічної інвентаризації м.
Красноперекопська», прибудова (літ.б-2)
є самочинним будівництвом (а.с. 16-17).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
від 30 березня 2012 року №6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва» право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше майно не
набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці».

Виходячи зі змісту частини 3 статті 376
Цивільного кодексу України однією з
умов визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно на
земельній ділянці, що не надавалася у
власність чи користування особі, яка
збудувала його, є те, що їй у подальшому
у встановленому законом порядку було
передано земельну ділянку у власність
або надано у користування під уже
збудоване нерухоме майно відповідно до
її цільового призначення.

Як свідчать матеріали справи, земельна
ділянка, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, позивачу у власність чи
користування не надавалась, а тому
право вимагати визнання права
власності на самочинно збудоване майно
на такій земельній ділянці у позивача
відсутнє.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14,ОСОБА_16,ОСОБА_15 пояснили суду
про те що ОСОБА_1 разом із померлою
ОСОБА_5 проводили благоустрій будинку
ОСОБА_6 ремонтували дах, огорожу,
будували веранду та інше за власні
кошти від продажу їх квартири, про що їм
відомо зі слів позивача та померлої
ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_17 пояснили що благоустрій
будинку робили позивач та померла
ОСОБА_5 але за кошти ОСОБА_6, яка також
наймала робітників для цього.

Не знайшло свого підтвердження у суді
пояснення позивача про те що він
доглядав за хворою ОСОБА_6,купував
продукти та ліки, викликав лікарів та
робив похорон за свої особисто
кошти,тому що свідок ОСОБА_16 пояснила у
суді про те що вона з літа 2010 року по
день смерті ОСОБА_6 доглядала за нею на
прохання ОСОБА_6 за що остання платила
їй гроші,в тому числі вона купувала
ліки,продукти та готувала
їжу,прибирала та прала. Свідки ОСОБА_16
та ОСОБА_17 пояснили що у померлої
ОСОБА_6 були грошові кошти у сумі 10000
гривень, які вона оставила собі на
похорон.

Письмових доказів про те що позивач
витрачав особисті кошти на благоустрій
будинку ОСОБА_6 суду не надано, та крім
того, позивач не продавав квартиру, яка
належала йому та померлій дружини, а
подарували ОСОБА_18 про що є у
матеріалах справи договір дарування
житла (а.с.103).Також, відповідно до
технічного паспорту будинку та
договору купівлі продажу- літня кухня
(літ.Б), навіс (літ. б-3), сарай (б-1, в, г,),
вбиральня (літ. Д), огородження двору
будівлі (№1-7), сарай (літ.В), площею 10,2
кв.м., мощення бетонне (1), були придбані
ОСОБА_6 разом із будинком та є її
власністю.

Відповідач ОСОБА_3 хоча і прийняв
спадщину, але не оформив її відповідно
до закону та не отримав право
власності, так як це право, стосовно
нерухомості, набувається тільки з
моменту державної реєстрації
нерухомого майна на ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те що позовні
вимоги в про визнання за ОСОБА_1 права
власності на прибудову (літ.б-2),
площею 18,9 кв.м., огородження двору
будівлі (№1-7), сарай (літ.В), площею 10,2
кв.м., навіс (літ. б-3), мощення бетонне (1).
не засновані на законі, суд вважає в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід
відмовити.

На підставі статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України понесені позивачем судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 5, 6, 10,15, 27, 57-60, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 182, 376, 1216-1218,
1222-1236, 1247-1248, 1257 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту частково
недійсним та визнання права власності
на частину домоволодіння, відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги через
Красноперекопський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О. В. Халдєєва