АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7315/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1209/14 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1-ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ДВС -Кущака В.Б., третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої його представником ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, а саме: хлібопічку LG, модель НВ-3001; мікрохвильову піч - PANASONIK; телевізор GRUNDIG 37-6950; кухонний гарнітур; кухонний стіл з набором з 8-ми стільців; телевізор PANASONIK ТХ-Р42 U 10Е; DVD-програвач ВВК; столик журнальний; м'який диван з двома м'якими кріслами; стінку світло-коричневого кольору; телевізор SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвач PANASONIK DMP-BD 60 EG-S; ліжко двоспальне із приліжковими тумбами та комодом; телевізор GRUNDIG 32-6950; столик комп'ютерний; комод; праску TEFAL; шафу-купе.

Знято арешт, накладений згідно акту опису і арешту майна від 23.04.2014 року, із належного ОСОБА_1 на праві власності майна, а саме: хлібопічки LG, модель НВ-3001; мікрохвильової печі - PANASONIK; телевізора GRUNDIG 37-6950; кухонного гарнітуру; кухонного столу з набором з 8-ми стільців; телевізора PANASONIK ТХ-Р42 U 10Е; DVD-програвача ВВК; столика журнального; м'якого дивану з двома м'якими кріслами; стінки світло-коричневого кольору; телевізора SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвача PANASONIK DMP-BD 60 EG-S; ліжка двоспального із приліжковими тумбами та комодом; телевізора GRUNDIG 32-6950; столика комп'ютерного; комода; праски TEFAL; шафи-купе.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Представник апелянта зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у долученні документів, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на майно, у задоволенні позову про визнання права власності на яке позивачу було відмовлено. Наголошує на тому, що 31.05.2012 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущаком В.Б. складено акт, у якому встановлено факт відсутності майна ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Судом не взято до уваги цього акту, оскільки його оригінал не досліджувався у судовому засіданні. Крім того, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11.09.2012 року по справі за № 1915/14878/12 встановлено, що за вищезазначеною адресою відсутнє майно, яке б належало ОСОБА_3 У даній ухвалі суд посилається на акт державного виконавця від 31.05.2012 року.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і пояснила, що вона з 2005 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 спільно з ним не проживає, іноді заходила в квартиру до неповнолітнього сина, який проживає з батьком. З 2013 року ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою. З того часу вона в квартиру не заходить. Описане державним виконавцем майно є особистою власністю ОСОБА_3, так як придбане ним за особисті кошти після розірвання шлюбу. До розірвання шлюбу вона з чоловіком та дітьми проживали на іншій квартирі за договором найму. У виконавчих документах її адреса вказана зі слів кредитора ОСОБА_5 У даний час вона змінила прізвище на своє дошлюбне-ОСОБА_3. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущак В.Б. апеляційної скарги не визнав і пояснив, що під час складання акту опису майна ОСОБА_1 не подав підтверджуючих документів про те, що він є власником майна, у зв'язку з чим державний виконавець описав усе наявне в квартирі майно, як майно боржника-ОСОБА_3

Третя особа-ОСОБА_5 апеляційної скарги не визнав і пояснив, що його боржниками є ОСОБА_1 і ОСОБА_3, хоча за рішенням суду суму боргу стягнуто з ОСОБА_3 Уважає, що державним виконавцем описано спільне майно колишнього подружжя, за рахунок якого має бути погашений борг.

Третя особа-ОСОБА_6 повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1слід частково задовольнити.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено його право власності лише на частину майна, зазначеного в акті опису й арешту майна від 23.04.2014 року.

Колегія вважає, що з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки висновки суду щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог не відповідають обставинам справи.

Наведене відповідно до вимог ст. 309,ч.1,п.3 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Судом установлено, що на підставі рішенння Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 про розірвання шлюбу, виданого управлінням юстиції Тернопільської області 26 січня 2005 року.

04 грудня 2012 року постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущака В.Б. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2319, виданого 04.08.2011 року Тернопільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості за невиконані зобов'язання в сумі 46 701, 20 грн. (а.с. 8).

17 грудня 2012 року постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущака В.Б. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення: 46 701,20 грн. та встановлено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить вказаному боржнику, в межах суми боргу (а.с. 7).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2013 року по справі № 607/22824/13-ц подання Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ про примусове входження в квартиру задоволено. Надано дозвіл на примусове входження у квартиру АДРЕСА_1 для обстеження майнового стану, що належить ОСОБА_3 (а.с.74).

23 квітня 2014 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Кущаком В.Б. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2319 від 04.08.2011 року складено акт опису й арешту майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-25).

У квартирі за вищевказаною адресою проживає колишній чоловік боржника - позивач ОСОБА_1 Відповідачка ОСОБА_3 не є власником даного житла.

09 травня 2013 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_7 (Обдарована) укладено договір дарування квартири, відповідно до умов якого Дарувальник подарував, а Обдарована прийняла в дар належну Дарувальнику чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Як убачається із квитанцій, долучених до матеріалів справи, частина майна, зазначена в акті опису й арешту майна від 23.04.2014 року, придбана позивачем на протязі 2009-2011 років, тобто після розірвання шлюбу із ОСОБА_3

Зокрема, судом досліджено підтверджуючі документи на придбання наступного майна: хлібопічки LG, модель НВ-3001 (а.с.47); мікрохвильової печі - PANASONIK(а.с.132-134); телевізора GRUNDIG 37-6950 (а.с.135-139); кухонного гарнітуру (а.с.34-36); кухонного столу з набором з 8-ми стільців (а.с.28); телевізора PANASONIK ТХ-Р42 U 10Е (а.с.129-131); DVD-програвача ВВК (а.с.50); столика журнального (а.с.28); м'якого дивану з двома м'якими кріслами (а.с.28); стінки світло-коричневого кольору (а.с.27); телевізора SONY 32 ЕХ402 АЕР (а.с.49); DVD-програвача PANASONIK DMP-BD 60 EG-S (а.с.126-128); ліжка двоспального із приліжковими тумбами та комодом (а.с.27-28); телевізора GRUNDIG 32-6950 (а.с.135-139); столика комп'ютерного (а.с.27); комода (а.с.27); праски TEFAL (а.с.132-134); шафи-купе (а.с.27).

Згідно з довідкою № 34/28225/05 від 15.08.2014 року, виданою Другим відділом ДВС Тернопільського МУЮ, виконавче провадження за № 32292058 від 24.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 46 120 грн., 461,20 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ відповідно до ст. 47, ч. 1, п. 2 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено та передано до архіву (а.с.159).

Відповідно до акту від 13 травня 2014 року дане виконавче провадження було знищено внаслідок затоплення архівного приміщення.

12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 (Позичальником) та ОСОБА_6 (Позикодавцем) укладено договір позики, відповідно до умов якого Позичальник позичив у Позикодавця 100 000 грн. на строк десять років (а.с. 14-15).

Згідно з п. 2 даного договору на забезпечення зобов'язань Позичальника за цим договором, Позичальник передав Позикодавцю в заставу рухоме майно, що належить Позичальнику на праві власності згідно з переліком, вказаним у додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною даного договору.

Як убачається із додатку №1 до договору позики від 12.02.2014 року, позивачем передано в заставу рухоме майно в кількості 42 одиниць на загальну суму, що визначена за домовленістю сторін та становить 121214 грн. (а.с. 16).

Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24.02.2014 року за № 43544782 підтверджується, що підставою обтяження є договір позики від 12.02.2014 року, розмір основного зобов'язання становить 100 000 грн. (а.с.17).

Апеляційним судом установлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року, де брала участь ОСОБА_3, установлено, що відповідно до акту державного виконавця від 31.05.2012 року, складеного у АДРЕСА_1, не виявлено майна, яке б належало боржнику ОСОБА_3 і підлягало опису з метою подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, оскільки все майно на вищевказаною адресою належить ОСОБА_1 згідно з пред'явленими квитанціями.

ОСОБА_3 змінила прізвище на дошлюбне-ОСОБА_3 і зареєстрована за адресою с.Настасів Тернопільського району, що стверджується оглянутим у судовому засіданні паспортом ОСОБА_3

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку.

Положеннями статей 321, ч.ч. 1, 2; 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 3, ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відмовляючи в задоволенні решти вимог ОСОБА_1, суд у порушення наведених норм матеріального і процесуального права фактично визнав без достатньої правової підстави й належних доказів власником решти внесеного в акт опису й арешту майна від 23.04.2014 року ОСОБА_3, яка сама цього факту не визнає.

Судом усупереч вимогам ст. 61,ч.3 ЦПК України не було враховано обставин, які не підлягали доказуванню, щодо належності всього описаного державним виконавцем майна ОСОБА_1 оскільки вони були встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року, де брала участь ОСОБА_3

Крім того, судом неправомірно було відмовлено ОСОБА_1 в дослідженні ряду поданих ним доказів на підтвердження факту придбання ним решти майна після розірвання шлюбу, яке суд не звільнив з- під арешту. Суд не з'ясував причин їх несвоєчасного подання, а також не вчинив визначених у ст. 174, ч.4 ЦПК України процесуальних дій, пов'язаних з визнанням відповідачкою ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 про визнання права власності на майно.

Таким чином, колегія вважає, що висновки суду в частині відмови в задоволенні решти вимог не відповідають обставинам справи. Також судом було порушено ряд норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності й звільнення з-під арешту годинника SEIKO, оскільки в акт опису й арешту майна такий годинник не внесений. У п. 15 вказаного акту описано годинник у дерев'яному обрамленні висотою близько 2-х метрів у робочому стані (а.с. 91). Стосовно визнання права власності на цей годинник та звільнення його з-під арешту позов не пред'являвся.

Колегія не приймає до уваги доводи представника ДВС Кущака В.Б. щодо спільного проживання відповідачки ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 після розірвання шлюбу між ними й належності на праві власності відповідачці ОСОБА_3 усього описаного в акті опису й арешту майна, оскільки ці обставини не були предметом спору й матеріалами справи не доведені. Саме по собі періодичне відвідування відповідачкою ОСОБА_3 дітей, які проживали з позивачем ОСОБА_1 у квартирі, де знаходиться описане майно, не може бути доказом спільного проживання колишнього подружжя після розірвання шлюбу й придбання майна за їх спільні кошти чи особисті кошти відповідачки ОСОБА_3

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на решту майна, включеного до акту опису й арешту майна від 23.04.2014 року, та звільнивши це майно з-під арешту (крім годинника SEIKO, який не значиться в акті опису й арешту майна, та годинника в дерев'яному обрамленні висотою близько 2-х метрів).

На підставі ст.ст. 321; 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 386, 392 ЦК України. ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" та, керуючись ст.ст. 61,ч.3; 307, ч. 1, п. 3; 309, ч. 1, п. 3; 313; 314; 316; 317; 319; 324; 325, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року змінити.

У частині відмови в задоволенні решти позовних вимог рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на радіоприймач MEDION; електрочайник SIEMENS; клавіатуру А ТЕСН; мишку-маніпулятор LOGITECH; музичний центр SONY; лавку-тапчан темно-коричневого кольору; тумбу під телевізор; м'які стільці (3 штуки); ноутбук НР; колонки MICROLAB; пилосос DYSON, принтер Canon, колонки SONY; мишку-маніпулятор VIBRATE,стілець комп'ютерний чорного кольору; металеві підставки під вазони 2 (штуки).

Зняти арешт, накладений згідно з актом опису і арешту майна від 23.04.2014 року, із належного ОСОБА_1 на праві власності майна, а саме: радіоприймача MEDION; електрочайника SIEMENS; клавіатури А ТЕСН; мишки-маніпулятора LOGITECH; музичного центру SONY; лавки-тапчана темно-коричневого кольору; тумби під телевізор; м'яких стільців 3 (штук); ноутбука НР; колонок MICROLAB; пилососа DYSON, принтера Canon, колонок SONY; мишки-маніпулятора VIBRATE,стільця комп'ютерного чорного кольору; металевих підставок під вазони (2 штук).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько