АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2342/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу судді Деснянського районного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 року про
відкриття провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення,

встановила:

Ухвалою судді Деснянського районного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 року
відкрито провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
направити справу до Менського
районного суду Чернігівської області,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права в
частині недотримання правил
підсудності.

Вказувала, що на даний час ОСОБА_2
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, що
територіально відноситься до
Менського районного суду
Чернігівської області.

В судове засідання апелянт не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України
колегією суддів відхилено клопотання
апелянта про відкладення розгляду
справи і визнано за можливе розглянути
справу у її відсутності.

Позивач в судовому засіданні
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними і просив залишити
ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук
Т.І., пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відкриваючи провадження по справі, суд
першої інстанції виходив із того, що
справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
виселення з квартири АДРЕСА_1 підсудна
Деснянському районному суду м. Києва,
та, виходячи із вимог ст. 119, 120, 122 ЦПК
України, перешкод для відкриття
провадження по справі не встановлено.

Такий висновок суду колегія
суддів вважає законним і
обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_3 посилався на те, що
13.03.2009 року він уклав з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу, за яким придбав
квартиру АДРЕСА_1. За умовами договору
відповідач зобов'язалась звільнити
квартиру, що відчужується, проте станом
на час пред'явлення позову квартиру не
звільнила. Посилаючись на те, що він є
власником квартири та має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, позивач
просив виселити ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК
України, позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

За змістом вказаної норми, вимоги щодо
виключної підсудності унеможливлюють
застосування інших правил
територіальної підсудності, крім тих,
які встановлені процесуальним законом
для відповідної категорії справ.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п. 42 Постанови № 3 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ», виключну
підсудність встановлено для позовів,
що виникають із приводу нерухомого
майна (частина перша статті 114 ЦПК).
Зокрема, це позови про право власності
на таке майно; про право володіння і
користування нерухомим майном тощо.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо підсудності даного позову
місцевому суду за місцем реєстрації
відповідача у Менському районі
Чернігівської області є
необґрунтованими, посилання апелянта
на необхідність застосування
загальних правил територіальної
підсудності, визначених ст. 109 ЦПК
України, є безпідставними, а висновок
суду першої інстанції про підсудність
позовної заяви ОСОБА_3 Деснянському
районному суду м. Києва є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача висновків суду не
спростовують і на правильність
постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала судді Деснянського
районного суду м. Києва від 02 лютого 2011
року про відкриття провадження у
справі постановлена з дотриманням
вимог процесуального закону щодо
правил підсудності, підстави для її
скасування - відсутні, тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу судді Деснянського районного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: