АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2689/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/171/14
Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В.
Доповідач Петренко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого: судді Петренка В.М.

Суддів: Акопян В.І., Одринської Т.В.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційними

скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука, Полтавської області від 18
листопада 20013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочинів недійсними.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочинів недійсними.

В обґрунтування своїх вимог
вказала, що з 13 листопада 1999 року і по
02.04.2012 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Під час
перебування у шлюбі, ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18.09.2003 р. уклали з ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» договір
дольової участі у довгостроковому
будівництві житлового будинку АДРЕСА_1.
На підставі рішення Кременчуцької
міської ради №1120 від 03.12.2004 р.
Кременчуцьким МБТІ за ними
зареєстровано право спільної сумісної
власності на офісні приміщення НОМЕР_3
та НОМЕР_4.

На вказане будівництво ОСОБА_1
вносились спільні кошти подружжя, а
тому їм з ОСОБА_1, як подружжю, належить
1/3 частина вказаних приміщень.

1 грудня 2008 року відповідачі уклали
домовленість між співвласниками майна,
що знаходиться у спільній частковій
власності на випадок можливого виділу
або поділу майна, та досягли
домовленості, відповідно до якої
частка майна у ОСОБА_1 складає 1/10
частина.

На укладення вказаного договору
щодо спільного сумісного майна вона
згоди не давала, а тому вважає, що
вказаний правочин підлягає визнанню
недійсним.

Під час перебування у шлюбі вони з
чоловіком за спільні кошти подружжя,
придбали автомобіль ГАЗ 2752, 2003 р.в., якій
зареєстровано в Кременчуцькому ВРЕП за
чоловіком - ОСОБА_1

1 жовтня 2007 року ОСОБА_1, без її
згоди, уклав з ОСОБА_5, у простій
письмовій формі, договір купівлі
продажу та продав їх автомобіль, який є
їх спільною власністю подружжя.
Оскільки цей договір не є дрібним
побутовим та вчинений без її письмової
згоди, його слід визнати недійсним з
моменту укладення.

Рішенням Крюківського районного
суду м.Кременчука, Полтавської області
від 18 листопада 20013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

З таким рішенням не погодилися
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, які
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставин справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
прохають скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши докази подані сторонами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга обґрунтована і
підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.1.ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін, з підстав
передбачених ст.308 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом свої
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

На підставі вимог ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції, з
дотриманням норм цивільного
процесуального законодавства
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 13.11.1999 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб в
Палаці шлюбів м. Кременчука, про що
зроблено актовий запис №1141.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 02.04.2012 року, яке набрало законної
сили 13.04.2012 року, шлюб зареєстрований
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с.8,
9).

Встановлено, що відповідачем
ОСОБА_1 разом з відповідачами у справі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як фізичними особами,
та ЗАТ "Крюківбудтехмонтаж" укладено
договір на дольове будівництво
нежитлових приміщень офісів НОМЕР_3 та
НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_2, а також
придбали автомобіль ГАЗ 2752, 2003 р.в.,
д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований 05.06.2003 року
РЕП 2-го МРВ ДАІ м. Кременчук у
Полтавській області (а.с.19).

На підставі рішення виконкому
Кременчуцької міської ради
Полтавської області №1120 від 03.12.2004 року
про затвердження акту приймання,
розпорядження міського голови про
затвердження акту розподілу квартир в
житловому будинку, Управлінням
житлово-комунального господарства
міської ради Полтавської області,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 22.02.2005 року
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно. Форма власності -
приватна спільна сумісна (а.с.15).

Встановлено, і це не заперечували в
судовому засіданні сторони, що на час
розгляду справи, зазначене нерухоме
майно належить на праві спільної
сумісної власності фізичним особам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4і не
передавались до статутного капіталу
юридичної особи ТОВ "НВП "Аксон".

Як вбачається з матеріалів справи,
01.12.2008 року між співвласниками
нерухомого майна, нежитлових офісних
приміщень НОМЕР_3 та НОМЕР_4. що
знаходяться по АДРЕСА_2 - ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_4, на випадок можливого виділу
або поділу майна, укладена у простій
письмовій формі домовленість щодо
розподілу часток (а.с.16).

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу
майна, що є у спільній частковій
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Ухвалюючи рішення в частині визнання
домовленості недійсною, суд виходив із
того, що сторонами укладено договір про
виділ або поділ майна, що перебуває у
спільній сумісній власності, а
оскільки вказаний договір підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації він є
неукладеним, тому відсутні підстави
для визнання його недійсним.

Разом з тим, як вбачається із тексту
домовленості вона не є угодою про виділ
або поділ майна, а лише визначає розмір
часток між співвласниками в майні, з
урахуванням особистого вкладу кожного.

Наявність такої домовленості
передбачена ч. 2 ст. 370 ЦК України та ч. 2
ст. 372 ЦК України які регулюють виділ
частки та поділ майна, що перебуває у
спільній сумісній власності і вона має
бути врахована при проведенні поділу
чи виділенні частки майна.

Дана домовленість не є договором про
розпорядження майном і відповідно не
потребує згоди подружжя на його
укладення.

Законодавством України не встановлено
обов'язкового нотаріального
посвідчення такої угоди. Ця
(домовленість) угода є дійсною,
укладеною належним чином.

Тому, посилання суду на те, що
домовленість між співвласниками
нерухомого майна від 01.12.2008 року є
неукладеною (не є вчиненою) не
ґрунтується на законі, а тому підлягає
виключенню із мотивувальної частини.

Разом з тим, оскільки домовленість не
суперечить закону, висновок суду,
викладений в резолютивній частині
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання її недійсною є
вірним.

Аналізуючи законність рішення суду в
іншій частині колегія суддів виходить
з наступного.

Правомірність придбання транспортних
засобі та порядок їх відчуження
визначений Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р.
( зі змінами та доповненнями ), які є
обов'язковими для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів.

В п.8 Правил перераховано документи, які
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, вузлів і
агрегатів, які мають ідентифікаційні
номери та їх відчуження. Таким
документом відповідно до вищевказаних
Правил не може бути договір
купівлі-продажу, укладений між
фізичними особами, оскільки він в
установленому законом порядку не
засвідчений.

Цим же пунктом Правил передбачено, що
перед відчуженням, передачею
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділах ДАІ.

Пунктом 7 вищевказаного Порядку
встановлено, що власники транспортних
засобів та особи, що експлуатують такі
засоби на законних підставах, або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання), або виникнення обставин, що
є підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 після укладення 01.10.2007 року,
договору купівлі-продажу автомобіля
ГАЗ 2752, 2003 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 не зняв
автомобіль з реєстраційного обліку, а
ОСОБА_5 не зареєстрував у підрозділах
Державтоінспекції договір
купівлі-продажу.

Згідно до наявної у справі довіреності
від 04.10.2010 року ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_6 керувати належним йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 та
виконувати інші дії, пов'язаних з цією
довіреністю. А отже право власності на
спірний автомобіль у встановленому
законом порядку від ОСОБА_1 до ОСОБА_5 не
перейшло( а.с.63 ).

Відповідно довідки центру ДАІ 5302/4966
обслуговування м.Кременчука та
Кременчуцького району, що згідно
автоматизованої системи управління
обліку транспортних засобів та водіїв
« ДАІ 2000 » та бази даних « НІАС ДАІ »,
автомобіль ГАЗ 2752 державний номер
НОМЕР_1 числиться з 05.06.2003 року
зареєстрований на підставі
довідки-рахунку МОЛ929095 за ОСОБА_1,
мешканцем АДРЕСА_3 ( а.с., 19, 72 ).

Судом першої інстанції, з
дотриманням норм цивільного
процесуального та матеріального права,
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, , що перехід права
власності на автомобіль ГАЗ 2752
державний номер НОМЕР_1 у встановлений
законом порядку, від однієї особи до
іншої не відбувся, до цього часу,
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу
автомобіль числиться за ОСОБА_1, а
договір купівлі-продажу автомобіля не
засвідчений у встановленому законом
порядку, тобто він укладений з
недодержанням вимог закону.

За таких обставин, суд першої
інстанції, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, прийшов до вірного
висновку, що цей договір є не вчиненим,
оскільки він укладений з недодержанням
вимог закону, а отже відсутні підстави
для визнання його недійсним.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, керуючись
ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч. 1 ст. 309, ст.ст.
315, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука, Полтавської області від
18 листопада 2013 року - змінити.

Виключити із мотивувальної частини
рішення посилання суду на те, що
домовленість від 1 грудня 2008 року між
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 щодо нежитлових
приміщень офісів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в
будинку АДРЕСА_2, не є укладеним
правочином.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: Суддя
В.М.Петренко

Судді:
В.І.Акопян

Т.В.Одринська

З оригіналом згідно:

Суддя:
В.М.Петренко