Справа № 438/1137/13
Головуючий у 1 інстанції: Пещук
Провадження № 22-ц/783/3839/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою СП ТзОВ
«Ком-Еко-Львів» на рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до СП
ТзОВ «Ком-Еко-Львів» (філія
«Ком-Еко-Борислав» СП ТзОВ
«Ком-Еко-Львів») про визнання
незаконним звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
(немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 остаточно уточнивши та
збільшивши розмір позовних вимог,
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати незаконним наказ відповідача
№34-к від 27.06.2013р. в частині звільнення
його з посади підсобного робітника з
підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП
України, поновити його на роботі на
раніше займаній посаді, стягнути з
відповідача в його користь 10 890 грн. 30
коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, 5000 грн. 00 коп. у
відшкодування моральної шкоди та 3150
грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з наданням
правової допомоги, судові витрати
покласти на відповідача. В
обґрунтування позову позивач ОСОБА_3
вказує на те, що з 28.03.2013р. він був
прийнятий на роботу водієм до філії
"КОМ-ЕКО-БОРИСЛАВ". 27.06.2013 р. його було
звільнено з роботи згідно ст. 40 п.4 КЗпП
України з формулюванням «звільнений з
роботи у зв'язку з прогулом без
поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП
України», наказ №34-к. Вказане
звільнення з посади за нібито
допущений прогул вважає безпідставним,
а наказ про звільнення незаконним і
необґрунтованим.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано незаконним наказ СП ТОВ
«КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав») №34-к від 27.06.2013р. в
частині звільнення ОСОБА_3 з посади
водія з підстав, передбачених п. 4 ст. 40
КЗпП України. Поновлено Шопу Мар'яна
Івановича на посаді підсобного
робітника СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав»). Стягнуто з СП ТОВ
«КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав») в користь ОСОБА_3
10 686 грн. 45 коп. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу. Стягнуто з
СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав») в користь ОСОБА_3 1000
грн. 00 коп. у відшкодування моральної
шкоди. Рішення у частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за один місяць, що становить 1147 грн. 00
коп., допущено до негайного виконання.
Стягнуто з СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав») в користь ОСОБА_3 3150
грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з наданням
правової допомоги. Стягнути з СП ТОВ
«КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав») в користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору. В решті
позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник СП
ТзОВ «Ком-Еко-Львів» - Краснопольський
В.О. подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що вважає рішення
необґрунтованим, незаконним таким, що
прийняте з порушенням процесуальних і
матеріальних норм. Вказує, що в рішенні
необґрунтовано підстави стягнення
моральної шкоди, а також не вказано
якою нормою суд керувався при
стягненні моральної шкоди та
необґрунтовано і сам розмір. Також
звертає увагу, що районний суд при
винесенні рішення не врахував того, що
законодавчо не ототожнено поняття
«робота» і «перебування на
підприємстві» і «місцезнаходження
підприємства». Окрім того зазначає, що
районний суд визнав незаконним наказ
№34-к від 27.06.2013р. в частині звільнення,
однак позивач не ставив такої вимоги, а
тому суд при винесенні рішення вийшов
за межі позовних вимог.

Просить скасувати рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року та прийняти нове рішення по суті
позовних вимог, яким відмовити
позивачеві в задоволені позову
повністю.

Представник СП ТзОВ
«Ком-Еко-Львів» - Геряк Т.М. подав суду
заяву про відкладення розгляду справи,
однак колегія суддів вважає, що дане
клопотання не підлягає до задоволення,
тому розгляд справи відповідно до ч.2
ст. 305 ЦПК України здійснюється
колегією суддів за відсутності осіб,
які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді
першої інстанції, учасників процесу,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що 28.03.2013р.
позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу
водієм до філії «Ком-Еко-Борислав» СП
ТОВ «Ком-Еко-Львів».

Згідно наказу №34-к від 27.06.2013 р. його
було звільнено з роботи на підставі
п.4 ст. 40 КЗпП України з
формулюванням «звільнений з роботи у
зв'язку з прогулом без поважних причин
згідно п.4 ст. 40 КЗпП України», що
стверджується копіями трудової книжки
позивача та наказом №34-к від 27.06.2013 р.,
виданого філією «Ком-Еко-Борислав» СП
ТОВ «Ком-Еко-Львів», з якого вбачається,
що ОСОБА_3 був відсутній на робочому
місці більше 3-х годин (а.с. 3,5).

Як вбачається із копії пояснювальної
записки від 27.06.2013 року на ім'я
директора філії «Ком-Еко-Борислав»,
ОСОБА_3 відмовлявся працювати, у зв'язку
із невиплатою заробітної плати та
27.06.2013 року подав заяву про звільнення з
роботи за угодою сторін (а.с. 7,36)

Згідно п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Частиною 1 ст. 149 КЗпП України
передбачено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що ОСОБА_3
27.06.2013 р. не залишив місцезнаходження
підприємства, а тому не міг бути
звільнений з роботи з підстав
передбачених п.4 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки відповідач в
порушення вимог п.4 ч.1 ст. 40, ст. 149 КЗпП
України, не з'ясував чи є причини
відсутності на робочому місці
поважними, щоб розцінювати їх як
прогул.

Не може вважатися прогулом відсутність
працівника не на підприємстві, а на
робочому місці, самовільна відсутність
на робочому місці працівника, який не
залишив місцезнаходження
підприємства, установи, організації,
може бути підставою для застосування
не звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП
України, а іншого дисциплінарного
стягнення.

Колегія суддів не погоджується із
посиланням апелянта в апеляційній
скарзі на ч.1 ст. 21 КЗпП
України, оскільки відповідачем не
надано трудового договору та посадової
інструкції та не зазначено в
апеляційній скарзі, які обов'язки
повинен виконувати ОСОБА_3

Покликання представника відповідача
на те, що суд першої інстанції при
винесенні рішення вийшов за межі
позовних вимог визнавши незаконним
наказ №34-к від 27.06.2013р. в частині
звільнення, колегія суддів не бере до
уваги, оскільки спростовується заявою
про уточнення та збільшення позовних
вимог (а.с. 64).

Також колегія суддів вважає
обґрунтованим стягнення районним
судом на користь ОСОБА_3 з
відповідача 1000 грн. моральної шкоди,
оскільки протиправні дії відповідача,
а саме незаконне звільнення за прогул,
призвели до втрати нормальних життєвих
зв'язків позивача, для нормалізації
яких потребувало від нього додаткових
зусиль.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.1995р. зі змінами
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для скасування рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року колегія суддів не вбачає, оскільки
таке ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу СП ТзОВ
«Ком-Еко-Львів» відхилити.

Рішення Бориславського міського
суду Львівської області від 31 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська