провадження 2з/201/264/2014
УХВАЛА

21 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (87501,
Україна, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (49000,
Україна, АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (49000,
Україна, АДРЕСА_2) про стягнення суми
боргу і витрат, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 жовтня 2014 року
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу і витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня
2014 року провадження по цій справі було
відкрито та призначено проведення
судового засідання.

В судовому засіданні представник
позивача заявив клопотання позивача
про забезпечення позову, в якому він
просить накласти арешт на нерухоме
майно, що розташована за адресою:
АДРЕСА_3, яке зареєстроване на
відповідачку на підставі договору
дарування від 10 липня 2014 року
(відповідач подарував вказане житло
відповідачці), оскільки в провадженні
суду знаходиться зазначена справа та у
позивача є підстави вважати, що
відповідачі з метою ухилення від
повернення суми боргу можуть відчужити
його на користь інших осіб, що може
ускладнити або взагалі зробити
неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України
передбачено, що суд, за заявою осіб, що
беруть участь у справі, може вжити
заходи забезпечення позову. Частиною 3
цієї ж статті встановлено, що
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Накладення
арешту на майно є видом забезпечення
позову, передбаченим ст. 152 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» зазначено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суддя має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Перевіривши матеріали
справи і заяву про забезпечення позову
та оцінивши надані докази, суд вважає
можливим задовольнити заяву про
забезпечення позову, в зв’язку з чим
накласти арешт на нерухоме майно, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3, яке
зараз належить ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 10 липня 2014 року,
укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що діяв
від імені ОСОБА_2, оскільки в
провадженні суду перебуває зазначена
справа та між сторонами виник спір з
приводу боргу між сторонами, та
зазначений вид забезпечення позову є
співмірним із заявленими позивачем
вимогами, а також існують всі підстави
вважати, що відповідачами може бути
відчужене зазначене майно на користь
інших осіб або вчинені будь-які інші
дії щодо вище вказаного нерухомого
майна, а тому з урахуванням вище
викладеного суд вважає, що у разі
невжиття заходів забезпечення позову
зазначені відповідачі матимуть
можливість здійснити відчуження майна
на користь інших осіб, а тому дійсно
існує реальна загроза утруднення або
неможливість виконання рішення суду,
так як у сторони спору (відповідачів) до
його вирішення наявна можливість
розпорядитися об'єктом прав, що їм
належать з метою уникнення боргових
зобов’язань, в зв’язку з чим невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

На підставі викладеного,
керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152, ч. 1
ст. 153, 210, 293 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме
майно, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4, яке належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 10
липня 2014 року укладеного між ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, що діяв від імені ОСОБА_2.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набрала законної
сили 21 листопада 2014 року.

Строк пред’явлення ухвали
до виконання – один рік.

Оскарження ухвали не
зупиняє її виконання.

Головуючий: суддя -
О.А. Антонюк