Справа №522/5788/13-ц
Номер провадження 2/522/2162/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 10» грудня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області про
відшкодування майнової шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою, у якій просила відшкодувати їй
матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок
невиконання судового рішення
Жовтневого районного суду м. Одеси від
28 травня 1997 року і виданого виконавчого
листа № 2-596/97 в сумі 552 гривні 30 коп.,
зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області
відшкодувати зазначену суму за рахунок
коштів державного бюджету.

Ухвалою суду від 02 липня 2012 року
провадження у даній справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, Головного
управління Державної Казначейської
Служби України в Одеській області про
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 300,00 грн., заподіяної
невиконанням згаданого виконавчого
листа № 2-596/97, - закрито.

04 липня 2012 року ОСОБА_1 подала
адресовану суду свою письмову заяву
про уточнення позовної вимоги, згідно з
якою остаточно вимагає відшкодувати їй
за рахунок коштів державного бюджету
України матеріальну шкоду у розмірі
суми інфляційного збільшення залишку
нестягнутих коштів за виконавчим
листом № 2-596/97 в сумі 300,00 грн. за період
з травня 1997 року по липень 2012 року, що
складає 1 358,10 грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 29 серпня 2012 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з
Держави в особі Головного управління
Державної Казначейської Служби
України в Одеській області з коштів
державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної
шкоди 379 грн. 20 коп., судові витрати за
розгляд справи в суді першої інстанції
віднесено на рахунок держави, у
задоволенні решти частини позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 7 листопада 2012 року
апеляційні скарги Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції та Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
відхилено, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 29 серпня 2012
року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2013 року
касаційні скарги Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
та Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області задоволено частково,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 серпня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
7 листопада 2012 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачка
знов уточнила позовні вимоги шляхом
подання 18 квітня 2013 року письмової
заяви, у якій вона просить стягнути з
держави в особі Державної
казначейської служби України з коштів
державного бюджету України на її
користь у відшкодування матеріальної
шкоди 1661 гривень та моральної шкоди 2000
гривень.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача - Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував.

Представник відповідача - Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи сповіщений належним
чином, про поважні причини неявки у
судове засідання суду не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що рішення у справі необхідно
постановити із відмовою у задоволенні
позову. Судом встановлені наступні
фактичні обставини на підставі наявних
у матеріалах справи доказів.

19 грудня 1997 року Жовтневим районним
судом м. Одеси було видано виконавчий
лист за рішенням Жовтневого районного
суду м. Одеси від 28 травня 1997 року у
справі № 2-596/97, згідно з яким стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно по 50
гривень на утримання ОСОБА_3, 1983 року
народження, починаючи з 20 березня 1997
року та по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 2 жовтня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Другої державної
виконавчої служби у Приморському
районі м. Одеси, Державного
казначейства України, ОСОБА_2 про
скасування постанови про зупинення
виконавчого провадження,
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди стягнуто з держави в
особі Державного Казначейства України
з коштів державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 матеріальні збитки,
заподіяні невиконанням виконавчих
листів, зокрема виконавчого листа,
виданого на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Одеси від
28 травня 1997 року, у загальному розмірі 7
972,50 грн., в тому числі матеріальні
збитки у розмірі 300,00 грн., завдані
невиконанням виконавчого листа № 2-596/97,
виданого на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Одеси від
28 травня 1997 року, розмір яких
розраховано, виходячи з залишку суми
нестягнутих додаткових витрат на
утримання дитини у розмірі 50,00 грн. за
період з 20 березня 1997 року по 01
листопада 1997 року
(50,00грн.х7міс.=350,00грн.-50,00грн.=300,00гнр.).

Цим же рішенням апеляційного суду
Одеської області встановлено, що
підстави для задоволення вимог про
відшкодування шкоди за період з 1997 року
по травень 2001 року та за період з травня
2001 року по травень 2004 року відсутні,
оскільки неправомірність дій
посадових осіб виконавчої служби не
встановлена.

Судом також встановлено, що 27 липня 2012
року постановою начальника другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції при розгляді
матеріалів виконавчого провадження
В-5/523 від 23 березня 2012 року по виконанню
виконавчого листа № 2-596, виданого 19
грудня 1997 року Жовтневим районним
судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 щомісячно по 50 гривень
на утримання дитини, починаючи з 20
березня 1997 року та по ІНФОРМАЦІЯ_1,
скасовано постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
23 лютого 2012 року по виконанню
виконавчого листа № 2-596, виданого 19
грудня 1997 року Жовтневим районним
судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 щомісячно по 50 гривень
на утримання дитини, починаючи з 20
березня 1997 року та по ІНФОРМАЦІЯ_1,
поновлено втрачене виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-596, виданого 19 грудня 1997 року
Жовтневим районним судом м. Одеси про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
щомісячно по 50 гривень на утримання
дитини, починаючи з 20 березня 1997 року та
по ІНФОРМАЦІЯ_1.

З платіжного дорученням № 1354 від 8
серпня 2012 року Другий Приморський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
перерахував на користь ОСОБА_1 300
гривень.

Постановою державного виконавця
другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 21
серпня 2012 року було закінчене
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-596, виданого 19
грудня 1997 року Жовтневим районним
судом м. Одеси на підставі п. 8 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року по справі № 1570/4211/2012 було
встановлено, що Другим Приморським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
виконано всі передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»
заходи щодо виконання рішення
Жовтневого районного суду м. Одеси від
28 травня 1997 року, а тому і підставно 21
серпня 2012 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 618 ЦК України боржник
відповідає за порушення зобов'язання
іншими особами, на яких було покладено
його виконання (ст. 528 цього Кодексу),
якщо договором або законом не
встановлено відповідальність
безпосереднього виконавця.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, обов'язок виконання
рішення суду зі сплати коштів на
утримання дитини на підставі рішення
суду покладено на батька дитини, який
за наявності заборгованості повинен її
погасити та відшкодувати стягувану
шкоду, завдану неналежним виконанням
рішення суду, а не на відповідачів.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК
України відповідно до яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльності, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Завдана шкода підлягає відшкодуванню
за наявності складу цивільного
правопорушення, складовими елементами
якого є: наявність шкоди,
неправомірність дій заподіювача шкоди,
безпосередній причинний зв'язок між
шкодою та діями, а також вина
заподіювача шкоди. При цьому
відсутність хоча б одного складового
виключає можливість відшкодування
шкоди.

Матеріали справи не містять даних про
те, що дії державного виконавця в
судовому порядку визнавались
неправомірними.

Отже, у даному випадку відсутні всі
елементи складу цивільного
правопорушення, а позивачем не
доведено спричинення їй шкоди
державним виконавцем відділу ДВС.

Так, відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів.
Державний виконавець зобов'язаний
вжити заходів до примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження» до
юридичної особи, яка проводить
стягнення, не переходять зобов'язання
боржника.

Таким чином, оскільки вина
відповідачів у спричиненні позивачці
шкоди позивачкою не доведена, суд
доходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для їх
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області про
відшкодування майнової шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.В.Суворова

10.12.2014