У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом кредитної
спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Золочівського
районного суду Харківської області від
15 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року кредитна спілка
«Інтер-Інвест» звернулася до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
19 квітня 2010 року ОСОБА_4 було прийнято
до кредитної спілки, а 18 травня 2010 року
з відповідачем укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредит у розмірі 80 тис.
грн строком на 12 місяців зі сплатою 60 %
річних. На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
кредитною спілкою та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок АДРЕСА_1, що
належить йому на праві приватної
власності. У зв'язку з невиконанням
відповідачем умов кредитного договору
29 серпня 2011 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 зроблено
виконавчий напис про звернення
стягнення на предмет іпотеки, яка
станом на 29 серпня 2011 року становила
94 768 грн 52 коп. Станом на 26
лютого 2013 року заборгованість за
кредитним договором склала 195 892 грн 26
коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитним
договором від 18 травня 2010 року в
розмірі 195 892 грн 26 коп. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Золочівського
районного суду Харківської області від
15 травня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь кредитної
спілки «Інтер-Інвест» заборгованість
за кредитним договором від 18
травня 2010 року в розмірі 195 892 грн 26 коп.
та пеню в розмірі 13 890 грн 07
коп. шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Позовні вимоги про виселення
мешканців з житлового будинку залишено
без розгляду за заявою позивача.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
кредитної спілки «Інтер-Інвест» пені
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову в цій частині
відмовлено, зменшено розмір стягнутого
з ОСОБА_4 судового збору в розмірі 1 958
грн 92 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
й процесуального права, та передати
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що заочне рішення
суду першої інстанції у нескасованій і
незміненій частині та рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач порушив умови кредитного
договору. Апеляційний суд скасував
рішення суду в частині стягнення пені
та відмовив в задоволенні цих позовних
вимог. При цьому апеляційний суд
виходив із положень ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, оскільки в іншій частині
заочне рішення районного суду
оскаржено не було (межі доводів
апеляційної скарги).

Доводи касаційної скарги про те, що
районний суд розглянув справу за його
відсутності не є підставою для суду
касаційної інстанції для скасування
рішення суду, оскільки свої права
ОСОБА_4 реалізував на стадії
апеляційного провадження.

Отже, колегія суддів погоджується із
законністю судових рішень, оскільки
суди належним чином оцінили надані їм
докази (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити заочне
рішення суду першої інстанції у
нескасованій і незміненій частині та
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Золочівського
районного суду Харківської області від
15 травня 2013 року в нескасованій і
незміненій частині та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта