Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
23 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи -
виконавчий комітет Мукачівської
міської ради, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні двору
загального користування, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи -
виконавчий комітет Мукачівської
міської ради, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні двору
загального користування.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
він є власником квартири НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1. Власником квартири НОМЕР_2 в
даному будинку є ОСОБА_5, а квартири
НОМЕР_3 - ОСОБА_2

Згідно рішення ВК Мукачівської міської
ради від 25.06.1998 року №156: закріплено за
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 497 кв.м.;
закріплено за ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 497 кв.м.; закріплено за ОСОБА_7
земельну ділянку площею 513 кв.м.;
земельну ділянку площею 218 кв.м.
залишено в спільному користуванні.

Однак відповідач ОСОБА_2 без його згоди
спочатку поставив на вхідних дверях та
воротах у двір загального користування
замки, потім закопав металеву трубу на
яку заварив вхідні ворота, а в
подальшому обгородив двір загального
користування металевою сіткою.

У зв'язку з тим, що вказаними
протиправними діями відповідача йому
створюються перешкоди в користуванні
двором загального користування, просив
суд усунути такі перешкоди шляхом
демонтажу металевої сітки, металевою
труби та зняття замків на вхідних
дверях.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 23 грудня 2013 року даний позов
задоволено.

На дане рішення представник
відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Зокрема посилається на відсутність
доказів, що земельна ділянка є ділянкою
загального користування. Вказує, що
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку не
створювалося. Зазначає, що металева
сітка ним встановлена для забезпечення
безпеки дітей, оскільки конструкція
зовнішніх сходів і балкону ОСОБА_4 є
небезпечною. Звертає увагу на те, що
спірні відносини фактично виникли у
зв'язку з необхідністю встановлення
права користування чужим майном.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги та
заперечення на апеляційну скаргу,
вважає що вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4, є
власником квартири НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
(а.с.8). . Власником квартири НОМЕР_2 в
даному будинку є ОСОБА_5, а квартири
НОМЕР_3 - ОСОБА_2

Згідно рішення Виконавчого комітету
Мукачівської міської ради від 25.06.1998
року №156: закріплено за ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 497 кв.м.; закріплено за
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 497 кв.м.;
закріплено за ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 513 кв.м.; земельну ділянку площею
218 кв.м. залишено в спільному
користуванні (а.с.75).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відсутній
документ укладений між співвласниками
про визначення порядку використання
двору загального користування, а
підстав для визначення такого
користування в односторонньому
порядку законом не передбачено.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячиx з наступного.

Як слідує з матеріалів справи даний
спір виник щодо користування земельною
ділянкою площею 218 кв.м., яка згідно
вищезазначеного рішення Мукачівського
міськвиконкому залишилася в
загальному користуванні.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що дана земельна ділянка
знаходиться у спільній сумісній
власності

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги щодо
відсутності доказів такого та не
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, які
фактично заперечують дану обставину,
оскільки це спростовується рішенням
Мукачівського міськвиконкому та
випливає зі змісту п. «в» ч.2 ст. 89 ЗК
України. Тобто, вказана земельна
ділянка знаходиться в спільній
сумісній власності в силу даної норми,
а відсутність рішення про створення
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку не свідчить
про протилежне. Також безпідставним є
послання апелянта на те, що спірні
відносини виникли через необхідність
встановлення права користування чужим
майном (сервітут), так як дана земельна
ділянка є у спільній власності сторін
по справі, а не у власності
територіальної громади, у зв'язку з чим
встановлення сервітуту не потрібне та
неможливе.

Як слідує з позовної заяви ОСОБА_4, ним
фактично пред'явлено негаторний позов
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Дані правовідносини врегульовані ч.2
ст. 152 ЗК України гідно якої, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Подібна норма міститься в ст.391 ЦК
України.

Негаторний позов є універсальним
способом захисту який дозволяє
власнику вимагати від сторонніх осіб
усунення будь-яких перешкод у
користуванні власністю, а саме
перешкод, що унеможливлюють
користуванню власністю або які
створюють перешкоди (обмеження) в
такому користуванні.

Однак в даному випадку негаторний
позов пред'явлено одним із
співвласником до іншого.

Чинне цивільне та земельне
законодавство не перешкоджає одному із
співвласників пред'явити негаторний
позов до іншого співвласника. Однак
пред'явлення такого позову має певні
особливості, пов'язані з існуванням
певних норм, що регулюють право
спільної власності.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 89 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.
Чинний ЗК України не містить
конкретних правил, які визначали б
порядок користування ділянками, що
перебувають у спільній сумісній
власності. Такі правила вміщені у ст. 369
"Здійснення права спільної сумісної
власності" ЦКУ. Зокрема, передбачено, що
володіння та користування
здійснюється співвласниками спільно
(ч. 1).

Таким чином, зважаючи на відсутність
між сторонами укладеного нотаріально
посвідченого договору про порядок
користування земельної ділянкою, що
знаходиться у спільній сумісній
власності, кожен із співвласників має
право користуватися всією спірною
земельною ділянкою.

Аналізуючи все вищезазначене можна
дійти наступного висновку.

У разі пред'явлення співвласником
негаторного позову до іншого
співвласника такий позов підлягає
задоволенню, якщо відповідачем
створюються перешкоди, що
унеможливлюють користування позивачем
власністю чи її частиною. У разі ж якщо
відповідачем лише створено перешкоди,
які обмежують (утруднюють)
користування власністю позивачем,
вирішуючи негаторний позов слід
враховувати ряд обставин, а саме:
причини та мету вчинюваних
відповідачем дій; ступінь загального
для всіх співвласників інтересу в
таких діях; ступінь втручання у
можливість позивача мирно
користуватися майном; співвідношення
такого інтересу із ступенем втручання.

Суд першої інстанції на зазнане не
звернув уваги та дійшов
необґрунтованого висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог ОСОБА_4

Так, колегія суддів не може погодитися
з висновком суду про зобов'язання
відповідача демонтувати металеву
трубу до якої приєднані вуличні ворота
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції за клопотанням
відповідача призначалася судова
земельно-технічна експертиза,
проведення якої було доручено експерту
Колчару В.Д.

Згідно ч. 5 ст. 147 ЦПК України, якщо
експерт під час проведення експертизи
встановить обставини, що мають
значення для справи, з приводу яких
йому не були поставлені питання, він
має право свої міркування про ці
обставини включити до свого висновку.

В даному висновку №99/11-13 експерт
зазначив, що металева труба, до якої
нібито були приварені вуличні ворота
будинку, на час проведення огляду була
відсутня, що підтверджується
фотографією №11 з Додатку №6 експертизи
(а.с.130, 131, 137). Дана обставина
підтверджується також аналогічними
фотографіями наданими відповідачем
(а.с.80, 81).

Таким чином, колегія суддів констатує,
що навіть у разі якщо така металева
труба існувала, на момент розгляду
справи та на даний момент її вже немає/
вона демонтована, а тому відсутні
підстави для задоволення даної
позовної вимоги.

Також колегія судів не може погодитись
з висновком суду першої інстанції щодо
зобов'язання відповідача зняти замок
на вхідних дверях, які ведуть у двір
враховуючи наступне.

Сторонами по справі не заперечується,
що відповідачем дійсно встановлено
замки на вхідних дверях та воротах, що
ведуть двір загального користування.

Встановлення таких замків, зважаючи на
надання/надсилання відповідачем
позивачу ключа від них (а.с.154, 155), не є
такою обставиною, що унеможливлює
користування спірною земельною
ділянкою, а лише частково
обмежує/утруднює таке користування.

Як слідує з пояснень відповідача, замки
ним було встановлено з метою
недопущення проникнення сторонніх
осіб до двору загального користування
та забезпечення охорони майна всіх
співвласників. Вказане свідчить про
наявність спільного інтересу у
встановленні таких замків у всіх
співвласників. Таке встановлення
замків є загальноприйнятим та
розумним, що не свідчить про
недобросовісність дій відповідача чи
зловживання ним правом. При цьому
обмеження у праві користування
спільною земельною ділянкою для
позивач а внаслідок цього є незначним
(полягає у необхідності відкривати
ворота).

За таких обставин, враховуючи надання
відповідачем позивачу ключа від замків
та співвідношення ступеню втручання у
право користуватися майном зі ступенем
загального інтересу співвласників,
колегія суддів вважає, що дана позовна
вимога ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Аналогічна ситуація з встановленою
відповідачем металевою сіткою.

Як встановлено судом та визнається
сторонами ОСОБА_2 встановлено металеву
сітку, яка лише обмежує користування
земельною ділянкою. Дана обставина
також підтверджується вищезазначеним
висновком судової експертизи, в якому
зазначено, що металева сітка
відкривається.

Як слідує з пояснень апелянта, сітка
ним встановлена задля забезпечення
безпеки дітей оскільки конструкція
зовнішніх сходів і балкону ОСОБА_4 є
небезпечною. Дана обставина
підтверджується наявним у матеріалах
справи висновком експертного
дослідження №75/08-13, який досліджується
судом як письмовий доказ (дана
експертиза ухвалою суду не
призначалася). В даному висновку
вказано, що дана конструкція збудована
ОСОБА_4 з порушенням будівельних норм і
така конструкція створює реальну
загрозу безпеці проживання, здоров'ю і
життю людей та небезпеку для довкілля,
може призвести до створення аварійної
ситуації (а.с.156-162). Жодними належними та
допустимим доказами позивач не
спростував дані обставини. Зазначене
свідчить про значний рівень інтересу у
встановленні такого обмеження.

Таким чином, враховуючи, що
встановлення металевої сітки лише
обмежує користування спільною
земельною ділянкою та значний рівень
інтересу задля безпеки осіб, колегія
суддів вважає за необхідне відмовити у
задоволенні такої позовної вимоги.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2
поніс судові витрати у розмірі 114,70 грн.
(а.с.197). Крім того ОСОБА_2 при розгляді
справи поніс витрати на проведення
експертизи у розмірі 3243,60 грн. (а.с.150, 151).
Таким чином загальний розмір судових
витрат понесений відповідачем по даній
справі становить 3358,30 грн. (114,70 + 3243,60 =
3358,30) і така сума підлягає стягненню з
позивача.

Керуючись ст. 89, 152 ЗК України, ст.ст. 88,
307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 23 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
треті особи - виконавчий комітет
Мукачівської міської ради, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні двору
загального користування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 3358 (три тисячі
триста п'ятдесят вісім) гривень 30
(тридцять) копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді