Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/494/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Кочетова Л.Г.,

Снітка С.О.,

при секретарі судового
засідання Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 18 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Житомирської міської
санітарно-епідеміологічної станції
про визнання дій щодо звільнення та
не надання відпустки незаконними,
зобов'язання поновлення на роботі,

в с т а н о
в и л а:

Вказаним рішенням
Корольовського районного суду
м.Житомира від 18 вересня 2013 року в
задоволенні позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на несправедливість,
незаконність судового рішення
просить його скасувати і ухвалити
нове про задоволення позову. Зокрема,
вказує на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, коментує законодавство.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що звільнення позивача відбулося з
дотриманням вимог трудового
законодавства.

З таким висновком погоджується
колегія суддів, оскільки він є
правильним та відповідає вимогам
чинного законодавства і ґрунтується
на матеріалах справи.

Як встановлено судом,
позивачка ОСОБА_2 працювала на посаді
помічника лікаря-гігієніста
відділення комунальної гігієни
Житомирської міської
санітарно-епідеміологічної станції.

Згідно наказу №86-ос від 26.06.2012
року позивачці ОСОБА_2 надано
відпустку по догляду за дитиною
сестри ОСОБА_3 до досягнення дитиною
трьохрічного віку ( а.с.8,16).

Наказом №200-ос від 28.12.2012 року
позивачку ОСОБА_2 звільнено з роботи
у зв'язку з ліквідацією Житомирської
міської санітарно-епідеміологічної
станції згідно п.1 ст. 40 КЗпП України
(а.с.60).

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір може бути
розірваний власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом у разі змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
численності або штату працівників.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконання наказу Міністерства
охорони здоров'я України №176-0 від
21.09.2012 року видано наказ обласної
санітарно-епідеміологічної станції
№402-сл від 01.10.2012 року "Про ліквідацію
бюджетних закладів, установ і
організацій, що належить до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України".

Наказом Житомирської міської
санітарно-епідеміологічної станції
№128-ОД від 02.10.2012 року "Попереджено про
звільнення працівників в зв'язку з
ліквідацію Житомирської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
як бюджетного закладу, установ і
організацій, що належить до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України".

Листом голови ліквідаційної
комісії №2-00/4861 від 02.10.2012 року
позивачку ОСОБА_2 було попереджено
про наступне вивільнення (а.с.54, зв.).

Таким чином, встановивши в
сукупності з наявними матеріалами,
що Житомирська міська
санітарно-епідеміологічна станція
ліквідується, а позивачка
відмовилась від пропозицій
відповідача щодо подальшого
працевлаштування, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
поновлення її на роботі та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову, навівши мотиви з посиланням
на відповідні докази.

Доводи, наведені в апеляційній
скарзі висновків суду не
спростовують і на правильність
судового рішення не впливають.
Оскільки позивачка власноручно
вирішила відмовитись від
запропонованих посад щодо
продовження роботи, її доводи про
порушення відповідачем норм КЗпП
України є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції ретельно перевірив доводи
сторін, подані ними докази,
дослідивши їх з дотриманням норм
матеріального та процесуального
права і дав їм правильну правову
оцінку. Висновки суду відповідають
обставинам справи.

Ухвалене судом рішення є
законним та обґрунтованим, підстав
для його скасування, наведених у
скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 18
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді