У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

29 січня 2014 рокуМ. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної
О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Кафідової О.В., Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
захист прав споживачів, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» на заочне
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 13 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 26 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 04 травня 2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк Україна» (в подальшому
- ЗАТ «ОТП Банк», яке реорганізоване в
ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № ML-201/183/2006.

Між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» до
кредитного договору укладалися
додаткові договори, а саме: від 02 липня
2009 року та дві додаткові угоди від 15
листопада 2010 року.

28 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір № СМ-SМЕ201/163/2006. За цим
договором сума кредиту ОСОБА_3 була
отримана на споживчі цілі.

10 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ СМ-SМЕ201/160/2007. За цим договором сума
кредиту ОСОБА_3 також була отримана на
споживчі цілі.

До цих договорів сторонами також
укладались додаткові угоди.

10 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 45 для сплати 3520 грн, яку він
сплатив.

15 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 23 для сплати 1820 грн, яку він
сплатив.

29 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 72 для сплати 3520 грн, яку він
сплатив.

В цих квитанціях у графі «призначення
платежу» зазначено «оплата витрат
Банку за ведення претензійно-позовної
роботи по кредиту ОСОБА_3.».

Вказуючи, що вищезазначеними
договорами та додатками до них не було
передбачено оплати ведення банком
претензійно-ревізійної роботи, позивач
просив стягнути з ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське» АТ
«ОТП Банк» на свою користь
безпідставно отримані грошові кошти у
сумі 8860 грн відповідно до квитанції № 45
від 10 листопада 2010 року,
№ 23 від 15 листопада 2010 року, № 72 від
29 листопада 2010 року.

Заочним рішенням Запорізького
районного суду Запорізької області від
13 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 26 вересня 2013 року, позов
було задоволено. Стягнуто з ПАТ «ОТП
Банк» в особі відділення
«Олександрівське» АТ «ОТП Банк» на
користь ОСОБА_3 безпідставно отримані
грошові кошти у сумі 8860 грн. відповідно
до квитанцій № 45 від 10 листопада 2010
року, № 23 від 15 листопада 2010 року,
№ 72 від 29 листопада 2010 року. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк»
просить скасувати постановлені судові
рішення та справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
при укладенні кредитних договорів та
додаткових договорів до них не було
передбачено оплати ведення банком
претензійно-позовної роботи.

Судами встановлено, що 04 травня 2006 року
між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ ML-201/183/2006. Також між ОСОБА_3 та ЗАТ
«ОТП Банк» до кредитного договору
укладалися додаткові договори, а саме:
від 02 липня 2009 року та дві
додаткові угоди від 15 листопада 2010
року.

28 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір № СМ-SМЕ201/163/2006. За цим
договором сума кредиту ОСОБА_3 була
отримана на споживчі цілі.

10 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ СМ-SМЕ201/160/2007. За цим договором сума
кредиту ОСОБА_3 також була отримана на
споживчі цілі.

До цих договорів сторонами також
укладались додаткові угоди.

10 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 45 для сплати 3520 грн, яку він
сплатив.

15 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 23 для сплати 1820 грн., яку він
сплатив.

29 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» в
особі відділення «Олександрівське»
ПАТ «ОТП Банк» видало ОСОБА_3 квитанцію
№ 72 для сплати 35 200 грн, яку він
сплатив.

У цих квитанціях в графі «призначення
платежу» зазначено «оплата витрат
Банку за ведення претензійно-позовної
роботи по кредиту ОСОБА_3.».

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов вірного
висновку про те, що оскільки при
укладенні кредитних договорів та
додаткових договорів до них, не було
передбачено оплати ведення банком
претензійно-позовної роботи, то
сплачені позивачем кошти підлягають
стягненню з відповідача на його
користь, як безпідставно отримані
грошові кошти.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
13 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 26 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.
Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В.
Кафідова

О.П. Касьян

С.П. Штелик