АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/7741/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 630/845/14-ц
Доповідач - Костенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової
А.І., Гальянової І.Г.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Люботинського міського суду
Харківської області від 08 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Харківського районного суду
Харківської області, третя особа
ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні
дії,-

в с т а н о в и л а

17 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Харківського районного суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просив визначити, що судом при
вирішенні судових справ № 635/6672/13-ц та
635/2012/14-ц у Харківському районному суді
Харківської області при вирішенні
питання про сплату судового збору
судом застосовано до нього прямі
дискримінаційні дії, а також в порядку
усунення дискримінаційних дій
зобов'язати суд вирішити питання про
сплату судового збору ОСОБА_3 по справі
№ 635/6672/13-ц в обсягах, які зазначені
законодавчою базою в Україні.

Ухвалою судді апеляційного суду
Харківської області від 26 вересня 2014
року визначено підсудність даного
позову Люботинському міському суду
Харківської області.

Ухвалою Люботинського міського суду
Харківської області від 08 жовтня 2014
року у відкритті провадження за
позовною заявою ОСОБА_2 до Харківського
районного суду Харківської області,
третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання
вчинити певні дії було відмовлено.

З апеляційною скаргою на зазначене
рішення звернувся ОСОБА_2, просив
скасувати оскаржувану ухвалу суду та
повернути матеріали справи до суду
першої інстанції для подальшого
розгляду, обґрунтовуючи скаргу тим, що
судом невірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у відкритті
провадження у справі, суд першої
інстанції керувався ст.ст.122 ч.2, 369 ЦПК
України та виходив з того, що заявлені
позивачем вимоги не підлягають
розгляду в загальному суді в порядку
цивільного судочинства, оскільки даний
спір пов'язаний із процесуальною
діяльністю суддів районного суду при
розгляді конкретних цивільних справ.

Проте судова колегія з зазначеним
висновком суду погодитися не може.

Так, Конституцією України закріплено
право кожного на судовий захист та
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (статті 55, 124), а
статтею 18 Закону України від 7 липня 2010
року "Про судоустрій і статус суддів"
визначено, що суди загальної
юрисдикції спеціалізуються на
розгляді цивільних, кримінальних,
господарських, адміністративних справ,
а також справ про адміністративні
правопорушення.

Забезпечення кожному права на
справедливий суд та реалізація права
особи на судовий захист мають
здійснюватися з урахуванням норм
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а також
практики Європейського суду з прав
людини, які відповідно до статті 17
Закону України від 23 лютого 2006 року "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" застосовуються судами при
розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції 1950 року кожен при вирішенні
спору щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом (стаття 8 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів").

Як вбачається із роз'ясень, що
містяться в п.3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суди
повинні виходити з того, що відповідно
до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України, Господарським
процесуальним кодексом України,
Кримінальним процесуальним кодексом
України або Кодексом України про
адміністративні правопорушення
віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Статтею 108 Цивільно-процесуального
Кодексу України визначені правила
підсудності у справах, де однією із
сторін є суд або суддя, тому твердження
районного суду про те, що
вищезазначений спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства є безпідставним.

Судова колегія вважає, що суд не вправі
відмовляти позивачу у відкритті
провадження у справі з підстав
можливості вирішення його спору в
іншому порядку, не зазначивши при
цьому, в якому ж саме.

За таких обставин судова колегія
вважає, що ухвала підлягає скасуванню,
а матеріал направленню до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п. 2 ч.1
ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Люботинського міського
суду Харківської області від 08 жовтня
2014 року скасувати. Матеріали направити
до того ж суду для вирішення питання
про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Головуючий суддя:

Судді :