Номер провадження № 22-ц/785/978/14
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Колмаков В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного
сумісного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права особистої приватної
власності, за апеляційними скаргами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 14 листопада 2013 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачки про поділ спільного
сумісного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
сторони 12.06.1993 року зареєстрували шлюб.
24.11.2009 року шлюб було розірвано. Після
розірвання шлюбу по жовтень 2011 року
проживали однією сім'єю, як чоловік та
дружина. В період шлюбу сторони сумісно
придбали майно, яке складається з
автомобілю «Хонда Цивік». Позивач
просив суд стягнути з відповідачки на
його користь вартості 1/2 частини
вказаного автомобіля, яка на його думку
становить 7500 доларів США.

Відповідачка позов не визнала, та
звернулася до суду з зустрічним
позовом. Вона посилалася на те, що хоча
спірний автомобіль і придбано в період
шлюбу 01.02.2008 року, але вказаний
автомобіль придбано у кредит, який вона
сплатила вже після розірвання шлюбу з
позивачем. Крім того фактично шлюбні
відносини між сторонами було припинено
10.01.2009 року. Тому вона просила суд
визнати вказаний автомобіль її
особистою приватною власністю.

Позивач первісний позов підтримав,
наполягав на його задоволенні,
зустрічний позов не визнав, просив в
його задоволенні відмовити.

Відповідачка та її представник суду
пояснили, що фактично шлюбні відносини
між сторонами було припинено 10.01.2009
року, та в подальшому сторони проживали
в одній квартирі, але спільного
господарства не вели. Тому на їх думку
позивач пропустив строк позовної
давності, та вони просили суд
застосувати вказаний строк до спірних
правовідносин.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Одеси від 14 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ спільного сумісного майна
подружжя відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права особистої приватної
власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким визнати
автомобіль «Нonda Civic» 2007 року випуску,
державний помер НОМЕР_1 одноособово
власністю ОСОБА_4, стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 гршову компенсацію за
належну йому частку в спільному майні
автомобілі «Нonda Civic» 2007 року випуску,
державний помер НОМЕР_1., який дорівнює
половині вартості цього транспортного
засобу у розмірі 60 000 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційних скарг, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. ч. 1 303 ЦПК України під час
розгляду в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони 12.06.1993
року зареєстрували шлюб. 24.11.2009 року
шлюб було розірвано.(а.с. 37-38)

В період шлюбу сторони сумісно за
рахунок коштів отриманих у кредит
придбали автомобіль «Нonda Civic» 2007 року
випуску, державний помер НОМЕР_1., з
оформленням кредитного договору в ПАТ
«Ерсте банк» на ім'я відповідачки.

За період спільного проживання сторони
сплатили платежів на загальну суму 31
924,01 грн.

Вказані факти сторонами не
заперечувались, та підтверджено копією
рішення суду про розірвання шлюбу,
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Згідно з ч. З ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. З ст. 61 СК, якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, зокрема
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом майно,
придбане подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини, у якому
частки подружжя є рівними.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 до
складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. Під
час поділу майна враховуються також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. 70 СК).

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК).

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду (частини 4, 5 ст. 71 СК).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільні речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце
на підставах, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Крім того сторони не дійшли згоди щодо
вартості вказаного автомобілю. А також
сторони не заявляли клопотання про
проведення авто-товарознавчої
експертизи для визначення вартості
вказаного автомобілю.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позов ОСОБА_3 не
підлягає задоволенню.

Між тим суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилався на те, що
вказаний автомобіль було придбано в
кредит, та вказаний кредит
відповідачка сплачувала в період шлюбу
та після розірвання шлюбу, про що
сторони не заперечували.(а.с. 39)

Таким чином суд першої інстанції
зробив висновок, що частки у праві
спільної сумісної власності подружжя
на спірний автомобіль не є рівними. Так,
частка позивача повинна відповідати 1/2
частині тій суми, яку було сплачено за
кредитом за вказаний автомобіль під
час шлюбу. Однак суду не надано
розрахунок сплати кредиту, та суд не
може в такому випадку визначити частки
сторін у спірному майні.

Судова колегія вважає, що таке
ствердження є помилковим із підстав
зазначених вище.

Проте такий помилковий висновок суду
першої інстанції не може вплинути на
законність оскаржуємого рішення та не
може бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг
переконливими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 14 листопада 2013 р по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права особистої приватної власності -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді:
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков