Справа № 723/2163/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 року
Сторожинецький районний суд
Чернівецької області

в складі:

головуючого судді
Яківчика І.В.,

при секретарі
Чокан Д.В.,

за участю представника
позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сторожинець цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про захист майнгового
права та інтересу шляхом припинення
правовідношення

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про захист
майнового права та інтересу шляхом
припинення правовідношення,
посилаючись на те, що 29.08.2007 року між
ОСОБА_3 та відповідачем, який є
правонаступником ВАТ КБ «Надра», було
укладено кредитний договір на
отримання 110000,00 доларів США строком до
28 серпня 2012 року. В якості забезпечення
виконання кредитних зобов'язань між
ним та відповідачем цього ж числа було
укладено договір поруки за яким він
зобов'язався в повному обсязі,
солідарно відповідати за виконання
кредитних зобов'язань. 25 листопада 2009
року банк направив йому лист-претензію
з вимогою виконати зобов'язання за
кредитним договором внаслідок його
неналежного виконання. В подальшому, в
грудні місяці 2009 року банк звернувся до
суду з позовом про дострокове
повернення кредиту, здійснивши, при
цьому, розрахунок заборгованості в т.ч.
пені за несвоєчасне погашення кредиту
і відсотків починаючи з 20.12.2008 року,
тобто з часу коли у нього виникло право
на дострокове повернення кредиту.

Зважаючи на це, позивач посилаючись на
вимоги ч.4 ст.559 ЦК України вважає, що
оскільки відповідач не пред'явив до
нього, як до поручителя, вимоги
протягом шести місяців а пізніше то
порука припинилася.

Крім цього, зазначаючи про
припинення договору поруки, позивач
також посилається і на ч.1 ст.559 ЦК
України, згідно якої припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. Вказане
підтверджено тим, що між банком та
ОСОБА_3 крім кредитного договору, було
також укладено додаткову угоду № 1 від
29.08.2007 року, якою було змінено розмір
процентної ставки по кредиту на
випадок прострочення платежів по ньому
з 14,40% на 25% річних, а також змінено
термін користування кредитом з 28.08.2012
року на 20.08.2012 року, і вказані зміни до
кредитного договору із позивачем, як
поручителем, не погоджувались.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення на позов та просив
відмовити в його задоволенні
посилаючись на необґрунтованість
викладених в позові обставин, оскільки
шестимісячний строк пред'явлення
вимоги до поручителя банк не пропускав
і своєчасно звернувся до суду з позовом
за рішенням якого від 18.01.2011 року із
боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 в
солідарному порядку була стягнута
заборгованість. Крім того посилання
позивача на укладення додаткової угоди
без його згоди також необґрунтоване,
так як така угода укладалась в один і
той же день, що і кредитний договір і
про це зокрема зазначав Сторожинецький
райсуд в своєму рішенні від 18.01.2011 року,
обмотивовуючи безпідставність
тверджень ОСОБА_2 щодо його
необізнаності укладенні додаткової
угоди № 1 від 29.08.2007 року.

Відповідач також подав до суду
заяву про застосування строку позовної
давності, так як вважає, що позивач
пропустив трьохрічний строк позовної
давності для звернення до суду,
оскільки вважає, що позивачу стало
відомо про порушення його прав в момент
направлення йому вимоги про погашення
заборгованості, а саме 25.11.2009 року, а
також і 17.12.2009 року, коли банк звернувся
до суду з цивільним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю посилаючись на викладені
обставини та не бажав скористатися
правом на поновлення строку звернення
до суду, пояснивши, що строк звернення
до суду його довірителем не був
пропушений. Строк звернення за
захистом свого порушеного права
починає спливати з моменту коли особа
довідалась про порушення свого права, а
про порушення свого права позивач не
знаючи законодавства, довідався у 2013
році, коли звернувся до професійного
спеціаліста, яким є його представник і
який роз'яснив позивачу його права.
Крім того, якщо рахувати строк позовної
давності з часу звернення відповідача
до суду з позовом то в такому разі строк
переривався сплатою позивачем
заборгованості по кредиту.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився направивши до
суду лист яким просив слухання справи
провести без його участі та взяти до
уваги викладені в заяві про
застосування строку позовної давності
факти.

Судом також направлялось повідомлення
ОСОБА_3, із яким укладався кредитний
договір, щодо можливого впливу на його
права або обов'язки прийнятого за
результатами розгляду цивільної
справи, рішення суду. Цим повідомленням
ОСОБА_3 було роз'яснено його право
вступити в справу в якості третьої
особи надіславши про це відповідну
згоду або непогодження. На вказане
повідомлення ОСОБА_3, письмовою заявою,
просив розгляд справи проводити без
нього.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши заперечення на
позов та дослідивши письмові докази,
судом встановлені фактичні обставини
справи і відповідні правовідносини, на
підставі яких суд знайшов, що позовні
вимоги є обґрунтованими.

Так судом встановлено, що 29 серпня 2007
року між Відкритим акціонерним
товариством Комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» (надалі Банк) та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір (а.с.5),
згідно якого ОСОБА_3 отримав 110000,00
доларів США кредиту, строком до 28
серпня 2012 року. Пунктом 3.1.4 цього
договору визначено, що у випадку
виникнення з боку позичальника (ОСОБА_2)
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом, банк має право
вимагати дострокове погашення кредиту.

Цього ж числа, в якості забезпечення
виконання кредитних зобов'язань, між
Банком та ОСОБА_2, було укладено договір
поруки (а.с.9) за яким ОСОБА_2
зобов'язався в повному обсязі,
солідарно відповідати за виконання
кредитних зобов'язань ОСОБА_3 Пунктом
2.2. цього договору встановлено, що
поручитель (ОСОБА_2) зобов'язаний
виконати взяті на себе зобов'язання по
кредитному договору не пізніше трьох
банківських днів з моменту отримання
повідомлення від банку про невиконання
позичальником (ОСОБА_2) своїх
зобов'язань.

25 листопада 2009 року Банк направив
поручителю ОСОБА_2 лист-претензію за №
5134/03 (а.с.11) із вказівкою щодо порушення
позичальником, за станом на 25.11.2009 року,
обов'язків за договором та з вимогою
виконати зобов'язання за кредитним
договором внаслідок його неналежного
виконання.

В триденний строк поручитель (ОСОБА_2)
зобов'язання за кредитним договором не
виконав.

22 грудня 2009 року Банк, внаслідок
невиконання вимоги, звернувся до суду з
позовом про дострокове повернення
кредиту (а.с.12), здійснивши, при цьому,
розрахунок заборгованості по пені за
несвоєчасне погашення кредиту і
відсотків починаючи з 20.12.2008 року (а.с.55),
тобто з часу коли у нього виникло право
на дострокове повернення кредиту.
Зазначений позов, рішенням
Сторожинецького районного суду від
18.01.2011 року (а.с.14) було задоволено та
стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ
«Надра» 663662,58 гривень.

При цьому суд відхилив аргументи
ОСОБА_2 щодо його необізнаності про
укладення додаткового договору,
відповідно мотивувавши таке
відхилення в рішенні.

Згідно вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України
встановлено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВССУ від
30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» визначено, що
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Виходячи з цього, судом достовірно
встановлено і сторонами не
заперечувалось те, що Банк, пред'явивши
позов до позичальника і поручителя
внаслідок порушення ними умов
кредитного договору і договору поруки,
застосував і реалізував своє право на
повернення кредиту достроково, яке у
нього виникло 20.12.2008 року, оскільки саме
цю дату він зазначив, як початкову дату
нарахування пені.

Таким чином, починаючи з 20.12.2008 року і до
20.06.2009 року (протягом шести місяців),
Банк зобов'язаний був, на виконання
вимог ч.4 ст.559 ЦК України, звернутися до
ОСОБА_2, як до поручителя із позовом про
стягнення кредиту в повному обсязі,
сплати процентів та штрафних санкцій.

При цьому суд констатує той факт що з
таким позовом Банк звернувся 22.12.2009
року, тобто за межами шестимісячного
строку.

Тобто не подавши позов до суду у
встановлений Законом строк, Банк
створив правову ситуацію внаслідок
якої порука припиняється.

Крім того, як слідує із рішення
Сторожинецького райсуду від 18.01.2011
року, яким вирішено зазначений позов,
представник ОСОБА_2 в суді не визнавав
позовні вимоги Банку з огляду на
припинення дії договору поруки так як
йому не було відомо про додатковий
договір між позивачем та відповідачем
ОСОБА_3

Виходячи з цього суд знаходить, що
вимоги щодо припинення правовідносин
за договором поруки від 29.08.2007 року
укладеного між ОСОБА_2 та Банком є
обґрунтованими.

Знайшовши позовні вимоги
обґрунтованими, суд разом з тим
змушений відмовити в їх задоволенні з
огляду на пропуск позивачем строків
позовної давності, виходячи з
наступного.

Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу яка його порушила.

За нормами зазначеними в ч.3 та ч.4 ст.267
ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
очевидно, достовірно і підтверджено
довідався про невиконання
позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань
по кредитному договору, по якому він
виступав поручителем, в період з часу
направлення йому Банком
листа-претензії від 25.11.2009 року до часу
пред'явлення до нього цивільного
позову від 22.12.2009 року.

Відповідно в цей період йому було
відомо і про те з якого часу у Банка
виникло право на пред'явлення позову до
нього як до поручителя, оскільки в
матеріалах зазначеної цивільної
справи містився розрахунок пені
починаючи з 20.12.2008 року.

Тобто починаючи з 25.11.2009 року або з
22.12.2009 року у ОСОБА_2 виникло право на
позов та почав спливати встановлений
Законом трирічний строк позовної
давності.

При цьому суд відмічає і те, що ОСОБА_2
будучи добросовісним учасником
кредитно-договірних відносин повинен
був довідатися про порушення свого
права тобто про наявність у нього права
на позов через шість місяців після
20.12.2008 року, а саме з 20.06.2009 року.

Однак ОСОБА_2 звернувся до суду за
межами трирічного строку позовної
давності, а саме 17.07.2013 року.

Суд дотримуючись принципу
змагальності сторін, встановленого в
ст.10 ЦПК України, отримавши заяву Банку
про застосування строку позовної
давності, сприяючи здійсненню
представником позивача довірених йому
прав, попереджував про наслідки не
вчинення процесуальних дій на, що було
отримано заперечення з огляду на те, що
позивач є слабшою фігурою в кредитних
правовідносинах, і строк в даному
випадку має спливати з часу отримання
ним консультації у юридичного фахівця.
Крім того позивач, після рішення суду,
здійснював оплату кредиту, а тому
строки не пропустив

Заперечуючи з таких підстав,
представник позивача разом з тим не
подав заяви про поновлення строку
позовної давності, внаслідок чого суд
був позбавлений права вирішувати
питання щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності.

На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 559,
611 ЦК України, Постанови Пленуму ВССУ №
5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» та керуючись
ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 212, 223 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про захист майнового права та інтересу
шляхом припинення правовідношення,
відмовити внаслідок спливу строку
позовної давності.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційна скарга не була
подана. Апеляційна скарга може бути
подана до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Сторожинецький районний суд протягом
10-ти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: (підпис)

Оригінал рішення знаходиться в
Сторожинецькому райсуді в цивільній
справі за №723/2163/13-ц.

Копія вірна:

Голова Сторожинецького
райсуду
О.О.Казюк