Справа № 492/1217/13-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі: судді Борисової С.П.,
при секретарі Каширній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсними заяв про відмову
від прийняття спадщини, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних позовних вимог - органу
опіки та піклування Арцизької районної
державної адміністрації Одеської
області,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просили суд
визнати недійсними їх заяви про
відмову від прийняття спадщини, яка
залишилася після смерті їх сина ОСОБА_4
В поданому до суду позові позивачі
посилалися на те, що їх син ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті
відкрилась спадщина до складу якої
входять автомобіль, грошові вклади, а
також інше майно і вони є спадкоємцями
цього майна. Крім них спадкоємцями
майна їх померлого сина є їх невістка, а
також двоє неповнолітніх дітей
спадкодавця. Перед поданням заяв про
прийняття спадщини, відповідачка стала
умовляти їх відмовитися від прийняття
спадщини на її користь, мотивуючи тим,
що буде доглядати за ними. Позивачі
повірили відповідачці та відмовились
від спадщини на її користь, про що
підписали відповідні заяви в
присутності секретаря сільської ради.
Проте, відповідачка обманула їх, та в
один із днів забрала дітей та поїхала
до своєї матері в м. Миколаїв. Позивачі
зазначають, що відповідачка умисно
ввела їх в оману своїми обіцянками
догляду за ними, чим психологічно
вплинула на їх дії, в зв'язку з чим вони
відмовились від своєї частки в
спадщині на її користь.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
а також представник позивачів - адвокат
ОСОБА_5 позов підтримали в повному
обсязі, просили суд його задовольнити з
підстав, що викладені у ньому.

Представник відповідачки ОСОБА_6 в
судовому засіданні заявлені
позивачами позовні вимоги не визнала,
просила в позові відмовити з підстав,
що викладені у запереченнях на позов.
Зокрема представник позивачки
зазначила, що відмова від прийняття
спадщини є безумовною і
беззастережною, відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття,
чого позивачами не було зроблено.
Позивачі добровільно після смерті сина
звернулися із заявами про відмову від
прийняття спадщини, що є підставою для
відмови у позові.

Представник органу опіки та піклування
Арцизької районної державної
адміністрації Одеської області,
залучений судом в якості третьої особи
- ОСОБА_7 в судовому засіданні висловив
думку про те, що в даному випадку слід
діяти на захист інтересів
неповнолітніх дітей спадкодавця, тому
в позові слід відмовити.

Вислухав пояснення осіб, що беруть
участь у справі, допитавши свідка,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

З свідоцтва про народження ОСОБА_4
вбачається, що він народився
ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками зазначені
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які виступають
позивачами у справі (а.с. 4). ОСОБА_4
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 (відповідачкою у справі), що
підтверджено свідоцтвом про одруження
(а.с. 59). Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали
двох дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які на день
відкриття спадщини не досягли
повноліття (а.с. 60). Згідно свідоцтва про
смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5,
53). Зазначені обставини були визнані
сторонами та не оспорювались, у зв'язку
з чим доказуванню не підлягають.

Згідно довідки № 111, що видана 11 березня
2013 року Острівненською сільською радою
Арцизького району Одеської області
ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживав в
АДРЕСА_1, заповіту на випадок своєї
смерті не залишав (а.с. 54). В зазначеному
будинку також було зареєстроване місце
проживання ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, а
також неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, що
підтверджено довідкою № 112, що видана 11
березня 2013 року Острівненською
сільською радою Арцизького району
Одеської області (а.с. 58).

Як вбачається з повідомлення ПАТ КБ
«ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 було
відкрито депозити: договір - SAMDN4042
від 10 березня 2011 року та договір -
SAMDN7430 від 18 березня 2011 року,
заповідальне розпорядження складено в
день відкриття депозитів на ім'я
дружини ОСОБА_3 (а.с. 69).

Спадкодавець ОСОБА_4 також був
власником грошового вкладу у ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
рахунок НОМЕР_1 на суму 0,26 грн. (а.с. 70).

Крім того померлий ОСОБА_4 на підставі
державних актів про право власності ЯГ
№ 957163 від 02 липня 2009 року та ЯБ № 896504
від 11 січня 2006 року був власником
земель них ділянок, що розташовані на
землях Острівненської сільської ради
Арцизького району Одеської області
площею 1,00 га та 3,54 га відповідно (а.с. 67 -
68).

Таким чином суд приходить до висновку
про те, що після смерті спадкодавця
ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за
законом майна померлого, щодо якого він
не робив заповідального розпорядження,
є його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1, його
дружина ОСОБА_3, а також неповнолітні
діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 А дружина
спадкодавця також є спадкоємицею
депозитних вкладів ОСОБА_4 у ПАТ КБ
«ПриватБанк» за договорами SAMDN4042
від 10 березня 2011 року та SAMDN7430 від
18 березня 2011 року, щодо яких ОСОБА_4 в
день відкриття депозитів склав
заповідальне розпорядження на ім'я
дружини ОСОБА_3 Зазначене майно в силу
ст. 1241 ЦК України спадкують також
неповнолітні діти померлого ОСОБА_8 та
ОСОБА_9

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 109/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, заведеної Арцизькою державною
нотаріальною конторою 16 квітня 2013 року
та зареєстрованої у Спадковому реєстрі
(а.с. 55 - 57), ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, що залишилася
після смерті її чоловіка ОСОБА_4,
зазначивши, що крім неї спадкоємцями за
законом є сини померлого ОСОБА_8,
ОСОБА_9, а також його батьки ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, які відмовились від своїх
часток у спадщині на її користь (а.с. 52).
Згідно копій заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
наявні в зазначеній спадковій справі,
останні звернулися до Арцизької
державної нотаріальної контори
Одеської області із заявами, в яких
зазначили, що від своєї частки у
спадщині, що залишилася після смерті їх
сина ОСОБА_4 вони відмовляються на
користь дружини померлого ОСОБА_3, і
зміст ст.ст. 1273, 1274 ЦК України, ст. 174
Податкового кодексу їм роз'яснено.
Справжність підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_1
посвідчена секретарем Острівненської
сільської ради Одеської області
ОСОБА_13, а також встановлено їх особи
(а.с. 50, 51).

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_13, пояснила суду, що займає
посаду секретаря Острівненської
сільської ради Арцизького району
Одеської області, вона дійсно
приходила додому до позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_1 та в її присутності вони
підписали заяви про відмову від
прийняття спадщини після смерті сина
на користь їх невістки ОСОБА_3, і вона
посвідчила їх підписи на цих заявах, як
того вимагає закон. Також свідок
зазначила, що позивачка ОСОБА_1 є досить
обізнаною людиною, вона декілька раз
цікавилася наслідками відмови від
прийняття спадщини, а вона в свою чергу
роз'яснювала ці наслідки, навіть
болгарською мовою, якою володіють
позивачі. Сама ОСОБА_1 під час
підписання оспорюваних заяв говорила
своєму чоловіку про те, щоб він
підписував таку заяву.

Відповідно до вимог ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу та способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути визнання правочину недійсним;

У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України суд здійснює цивільне
судочинство на засадах змагальності
сторін, не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів осіб, які беруть участь у
справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог статті 1273 ЦК
України спадкоємець за заповітом або
за законом може відмовитися від
прийняття спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини. Відмова від
прийняття спадщини є безумовною та
беззастережною. Відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку встановлено для її прийняття.

Відповідно до ст. 1274 ЦК України
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.
Спадкоємець має право відмовитися від
частки у спадщині спадкоємця, який
відмовився від спадщини на його
користь Відмова від прийняття спадщини
може бути визнана судом недійсною з
підстав, встановлених ст. 225, 229 -231 і 233 ЦК
України.

Позивачі, вважають, що відмову від
прийняття спадщини вони вчинили під
впливом помилки, так як від спадщини
вони відмовлялись в зв'язку з тим, що
відповідачка обіцяла доглядати за
ними, а також не розуміли наслідків
відмови від спадщини, оскільки ці
наслідки їм не роз'яснили. Але
відповідачка своєї обіцянки не
виконала, та поїхала до своєї матері,
забравши дітей.

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

У відповідності зі статтею 229 ЦК
України правочин, здійснений під
впливом помилки є оспорюваним та може
бути визнаний судом недійсним. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.

Воля особи до вчинення правочину і
результат правочину не узгоджуються в
разі помилки, яка повинна мати істотне
значення. До помилок, які мають істотне
значення слід віднести помилку щодо
змісту правочину, сторони правочину,
предмету правочину, якості об'єкту,
ціни, правової природи правочину тощо.
Істотною може вважатись помилка,
наслідки якої взагалі неможливо
усунути або для їх усунення стороні,
яка помилилась, необхідно нести значні
витрати.

Обставини, щодо яких помилилась
сторона правочину, мають існувати або,
навпаки, бути відсутніми саме на момент
вчинення правочину. Сторона на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце,
тобто надати докази, які б свідчили про
її помилку щодо істотних обставин
правочину, а доводи позивачів про те, що
під помилкою в даному випадку слід
розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмета чи інших
істотних умов угоди, що вплинуло на їх
волевиявлення, за відсутності якого за
обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена не можливо
вважати помилкою щодо істотних
обставин правочину (відмова від
прийняття спадщини).

В судовому засіданні не встановлено, що
відмови від прийняття спадщини
здійснені позивачами під впливом
помилки, позивачі та їх представник не
надали доказів, які б свідчили про їх
помилку щодо істотних обставин
правочину. А помилка внаслідок
власного недбальства, не знання закону,
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Більш того такі доводи позивачів були
спростовані поясненнями свідка ОСОБА_13

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, яку
мають значення (частина перша статті 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 от 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відмова від прийняття спадщини є
одностороннім правочином.

Норми статті 230 Цивільного кодексу не
застосовуються щодо односторонніх
правочинів.

Згідно ст. 231 ЦК України правочин, який
вчинено особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психологічного тиску з
боку другої сторони або з боку іншої
особи, визнається судом недійсним.

Позивачі вказують, що відповідачка
умисно ввела їх в оману своїми
обіцянками здійснювати догляд за ними,
чим психологічно вплинули на їх дії.

Під час розгляду справи позивачі та їх
представник підстави позову не
змінювали та не надали суду жодних
переконливих доказів у підтвердження
заявлених позовних вимог.

Позивачі до протягом строку
встановлено для прийняття спадщини,
який спливав 22 травня 2013 року, не
скористалися своїм правом та не
відкликали свої заяви про відмову від
прийняття спадщини, хоча на думку суду
цей шестимісячний строк є достатнім
для того щоб здійснити відкликання
заяви про відмову від прийняття
спадщини.

За таких обставин у суду відсутні
законні підстави для визнання заяв
позивачів про відмову від прийняття
спадщини недійсними.

Керуючись ст. ст. 202, 215, 1268 - 1270, 1273, 1275 ЦК
України,

ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214 - 215 ЦПК України,
суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсними заяв про відмову
від прийняття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова