У Х В А Л А

03 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С.,Ситнік О.М., Журавель
В.І.,Умнової О.В.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа - приватний нотаріус
Диканського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання недійсним
договору дарування, за зустрічним
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа -
Четверта Полтавська державна
нотаріальна контора, про визнання
добросовісним набувачем,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
недійсними договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 22 вересня 2006 року
між ним та ОСОБА_7, договір
купівлі-продажу зазначеної квартири,
укладений 14 березня 2007 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, витребувати спірну
квартиру з чужого незаконного
володіння та скасувати реєстрацію прав
власності на неї, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що договір дарування
укладено внаслідок помилки,
неусвідомлення ОСОБА_6 значення своїх
дій під час укладення договору, обману.

Крім того, правочин не був спрямований
на реальне настання наслідків, а
договір купівлі-продажу укладено з
порушенням вимог діючого
законодавства.

ОСОБА_8 звернулася до суду із
зустрічним позовом, у якому зазначала,
що вона є добросовісним набувачем
квартири, однак, ОСОБА_6 чинить їй
перешкоди у користуванні власністю.
Просила визнати її добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1.

Справа переглядалася неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 13 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 01 серпня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_6 та
зустрічного позову ОСОБА_8
відмовлено.

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: ст. ст. 225, 229 ЦК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про відмову у
позові, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 21
листопада 2013 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
на момент укладання договору дарування
квартири ОСОБА_6 міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
оскільки проведеною у справі
експертизою не зроблено висновку про
абсолютну неспроможність ОСОБА_6 у
момент укладання ним договору
дарування розуміти значення своїх дій
та керувати ними згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову про визнання недійсним договору
дарування, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 24
жовтня 2012 року керувався вимогами ст. 229
ЦК України та належними доказами у
справі, якими підтверджено, що на
момент укладення спірного договору
позивачка не усвідомлювала правову
природу договору і помилялася, зокрема,
щодо переходу права власності на
будинок до відповідача, а також
волевиявлення позивачки на безоплатне
відчуження частини будинку за свого
життя не відповідало її внутрішній
волі та правочин не був спрямований на
реальне настання правових наслідків.

Тобто судами застосовано різні норми
права. Якщо при розгляді справи,
наслідком якої є постановлення ухвали
від 21 листопада 2013 року, застосовано
норми ст. 225 ЦК України, то при
постановленні ухвали від 24 жовтня
2012 року до спірних правовідносин
застосовано вимоги ст. 229 ЦК України.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
приватний нотаріус Диканського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
про визнання недійсним договору
дарування, за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - Четверта
Полтавська державна нотаріальна
контора про визнання добросовісним
набувачем, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька В.І.
Журавель О.М. Ситнік О.В. Умнова