Крижопільський районний суд
Справа № 134/996/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2014 року
Крижопільський районний суд

Вінницької області у складі
головуючого - судді Глушкової В.Ф.

з участю
секретаря Вінніченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Крижопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення боргу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору дарування дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
повернення боргу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 31 січня
2013 року він позичив ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 24 000 гривень на
купівлю автомобіля. Через деякий час
він звернувся до ОСОБА_2 про повернення
грошей, але остання відмовилася їх
повертати і заявила що ці кошти їй
подаровані.

До початку судового розгляду ОСОБА_2
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання
договору дарування дійсним з тих
підстав, що 31 грудня 2013 року ОСОБА_1
прийшов до її будинку і повідомив, що
вирішив подарувати їй на Новий рік
гроші і порадив придбати за них
автомобіль. З цією метою, він разом з
нею, в цей же день поїхав на
автомобільний базар і допоміг купити
легковий автомобіль. 01.01.2014 року ОСОБА_1
почав вимагати у неї повернення грошей.
Вважає, оскільки брат добровільно, з
власної волі передав їй 24000 гривень як
дар, то між ними виникли відносини по
усному договору дарування, а не позики.

В судовому засіданні позивач -
відповідач ОСОБА_1 та його представник
підтримали позов про повернення боргу
з підстав зазначених в позовній заяві,
а зустрічний позов не визнали,
пояснивши суду, що ОСОБА_1 не мав наміру
дарувати гроші ОСОБА_2

Відповідач - позивач ОСОБА_2 та її
представник в судовому засіданні
заперечили позовні вимоги ОСОБА_1,
зустрічний позов підтримали з підстав
зазначених в позовній заяві.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
стороні (позичальникові) грошові кошти,
а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його суми не менш як десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передавання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

В судовому засіданні позивач по
основному позову ОСОБА_1 таких доказів
суду не надав.

Договір дарування валютних цінностей
на суму, яка перевищує
п'ятдесятикратний розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила,
що 31.12.2013 року ОСОБА_1 передав їй
гроші в сумі 24000 гривень як дар, але в
подальшому відмовився на її пропозицію
нотаріально посвідчити цей договір.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає, або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, для того щоб договір дарування
був дійсним, необхідно, щоб дарувальник
мав намір обдаровувати другу сторону.

Як видно з пояснень в судовому
засіданні ОСОБА_1, він заперечує
зустрічний позов і в позовній заяві про
зміну позовних вимог стверджує, що
передані кошти є сімейними
збереженнями, а тому він не мав наміру
їх дарувати відповідачу і просив суд
задовольнити його позов про повернення
боргу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 про повернення боргу та
зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання
договору дарування дійсним
безпідставні і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 717, 1046, 1047 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення боргу відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору дарування
дійсним відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя