Справа № 473/3747/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючого - судді
Вуїва О.В., при секретарях: Заблоцькій
М.М., Лукіянчиній Т.І.,

за участю: представників позивачки
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідача - Вознесенської міської
ради Пілюги Т.А., представника
третьої особи - управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Бондар Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вознесенську
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Вознесенської міської ради
Миколаївської області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Миколаївської області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа та
визнання права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа та
визнання права власності на спадщину в
якому вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_11

Після його смерті відкрилася спадщина
до складу якої входять частки в
житловому будинку (1/4 частка) та
призначеній для його обслуговування
земельній ділянці, площею 0,1182 га. (1/3
частка) по АДРЕСА_1.

Позивачка, як спадкоємець за законом,
прийняла спадщину у встановленому
порядку, проте не може оформити свої
спадкові права через органи нотаріату,
оскільки:

- в правовстановлюючому
документі на землю містяться
виправлення в прізвищі спадкодавця, не
визначено його частку в спільному
майні, не зазначено адресу місця
розташування спадкового майна;

- в правовстановлюючому
документі на будинок неправильно
зазначено місце його розташування.

Враховуючи відмову нотаріуса від
оформлення спадкових прав на майно та
неможливість вирішення питання щодо
приведення правовстановлюючих
документів у відповідність з вимогами
закону, а тому позивачка просила
встановити факт належності
спадкодавцю правовстановлюючого
документа - Державного акту на право
приватної власності на землю, а також
визнати за нею право власності на 1/4
частку спірного будинку з
господарськими будівлями, спорудами та
1/3 частку спірної ділянки в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_11

В подальшому ОСОБА_7 надала уточнений
позов в якому просила визнати її
співвласником спірної земельної
ділянки, загальною площею 0,1182 га. без
визначення її частки в цьому майні в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_11 В іншій частині вимоги залишила
незмінними.

Ухвалою суду від 22 серпня 2014 року до
участі у справі в якості відповідачів
залучено ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Вознесенську міську раду
Миколаївської області, а також
Управління Держземагенства у
Вознесенському районі Миколаївської
області - у якості третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору.

В судовому засіданні, що проводилося
без участі позивачки, її представники
ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги визнали
повністю.

Представник відповідача -
Вознесенської міської ради Пілюга Т.А.
в судовому засіданні позовні вимоги
визнала частково - в частині визнання
ОСОБА_7, як спадкоємця ОСОБА_11,
власником 1/4 частки житлового будинку
по вул. АДРЕСА_1. Решту вимог, а саме про
встановлення факту належності ОСОБА_11
Державного акту на право приватної
власності на землю та про визнання
позивачки співвласником спірної
ділянки не визнала. Свої заперечення
проти позову в цій частині
обґрунтовувала тим, що спірна земельна
ділянка була передана у власність
ОСОБА_11, спадкоємцем якого є позивачка,
та інших осіб з грубим порушенням вимог
закону та прав одного зі співвласників
житлового будинку, для обслуговування
якого вона передавалася, а тому
відсутні законні підстави як для її
успадкування, так і для встановлення
будь-яких фактів з приводу Державного
акту на право приватної власності на
землю, який по своїй суті є недійсним.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання
не з'явився, проте надав суду письмову
заяву про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлені, причини неявки суду не
повідомили.

Представник третьої особи - Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Бондар Р.О. проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про
встановлення факту належності ОСОБА_11
Державного акту на право приватної
власності на землю та про визнання
позивачки співвласником спірної
ділянки заперечував. Свої заперечення
проти позову в цій частині
обґрунтовував тим, що спірна земельна
ділянка була передана у власність
ОСОБА_11, спадкоємцем якого є
позивачка, та інших осіб з грубим
порушенням вимог закону та прав одного
зі співвласників житлового будинку,
для обслуговування якого й
передавалася ця ділянка. Тому вважав,
що рішення органу місцевого
самоврядування про передачу спірної
ділянки у власність спадкодавця
підлягає скасуванню, а виданий на його
підставі Державний акт на право
приватної власності на землю - визнанню
недійсним.

Оскільки матеріали справи містять
достатньо відомостей про права та
взаємовідносини сторін, а тому суд
вважав можливим провести розгляд
справи без особистої участі позивачки
ОСОБА_7 та відповідачів ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

Заслухавши пояснення представників
позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідача - Вознесенської міської
ради Пілюги Т.А., представника третьої
особи - управління Держземагенства у
Вознесенському районі Бондар Р.О.,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
оглянувши матеріали інвентарної
справи житлового будинку АДРЕСА_1, суд
прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11

Після його смерті відкрилася спадщина
до складу якої входить ? частка
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивачка, як спадкоємець третьої
черги за законом, прийняла спадщину у
встановленому порядку, подавши до
нотаріальної контори відповідну заяву,
проте не може оформити своїх спадкових
прав через органи нотаріату в зв'язку з
відмовою нотаріуса у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки в
правовстановлюючому документі на
будинок неправильно зазначене місце
його розташування, а саме «АДРЕСА_1»,
внаслідок чого неможливо встановити
належність цього майна спадкодавцю.

Проте факт належності ОСОБА_11 частки в
будинку знайшов своє повне
підтвердження в своїй сукупності
копією технічного паспорта на будинок,
довідками КП
«Вознесенське міжміське бюро
технічної інвентаризації», копією
будинкової книги, витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно (а.с.
18-22, 23-24, 28-30, 54-55, 91), матеріалами
інвентарної справи.

Згідно положень Цивільного кодексу
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті (ст.
1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом,
а в разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини - за законом.

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець прийняв її в шестимісячний
строк в порядку, передбаченому законом,
в тому числі шляхом подання
відповідної заяви до нотаріальної
контори.

Матеріали справи вказують на те, що
позивачка, як спадкоємець третьої
черги за законом, належним чином
прийняла спадщину.

Інших спадкоємців, які прийняли
спадщину або мають право на її
обов'язкову частку, судом не виявлено.

Враховуючи те, що позивачка не має
іншої можливості захистити своє право
на спадщину, зокрема через органи
нотаріату, а тому суд вважає, що
відповідно до ст. 16 ЦК
України її цивільне право в цій частині
підлягає захисту шляхом визнання за
нею права власності на ? частку
житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_11

Проте, оскільки господарські будівлі
та споруди, які є частиною житлового
будинку, складають з ним одне ціле та
при зміні власника перходять до нього
разом з будинком, а тому суд не вбачає
підстав для окремої констатації цього
факту.

Що стосується решти вимог ОСОБА_7, то
суд виходить з наступного.

Рішенням виконкому Вознесенської
міської ради народних депутатів
Миколаївської області №301 від 28 грудня
1993 року ОСОБА_11 разом з іншими
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
спільну сумісну власність було
передано земельну ділянку для
обслуговування цього будинку в
загальному розмірі 0,1182 га.

На підставі рішення 11 травня 1994 року
видано Державний акт на право
приватної власності на землю,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 3478.

В акті дійсно неправильно записано
прізвище ОСОБА_11, як співвласника
ділянки, крім цього до нього внесено
незастережене виправлення.

Однак факт належності ОСОБА_11
Державного акту на право приватної
власності на землю підтверджується
рішенням виконкому Вознесенської
міської ради народних депутатів
Миколаївської області №301 від 28 грудня
1993 року про передачу йому у власність
ділянки, копією виданого на ім'я ОСОБА_11
правовстановлюючого документа на
частку в будинку для обслуговування
якого надавалася ділянка, іншими
супутніми доказами (а.с. 7, 10-12, 18-24, 90,
матеріали інвентарної справи).

Оскільки Державний акт на право
приватної власності на час розгляду
справи залишається чинним, водночас
наявні в ньому помилки в прізвищі
спадкодавця перешкоджають подальшому
розгляду питання щодо права позивачки
на спірну ділянку, як спадкове майно, а
тому суд знаходить підстави для
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа
спадкодавцю.

Разом з тим суд погоджується з
висловленими запереченнями проти
позову в тій частині, що спірна
земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0,1182
га. передана у власність ОСОБА_11 та
інших осіб з грубим порушенням прав
одного зі співвласників житлового
будинку, для обслуговування якого й
передавалася ця ділянка та вимог
закону (Земельного кодексу України 1990
року, декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року "Про
приватизацію земельних ділянок",
наказу Держкомзему України від 20 січня
1993 року "Про приватизацію земельних
ділянок", наказу Держкомзему від 15
лютого 1993 року "Порядок передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадян України").

Зокрема, як вбачається з матеріалів
цивільної та інвентарної справ, на час
приватизації ділянки вона на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування знаходилася в
користуванні чотирьох співвласників
житлового будинку для обслуговування
якого надавалася. В той же час
приватизація здійснена на користь
трьох з них без врахування інтересів
співвласника ОСОБА_12 та без
попереднього вилучення у нього ділянки
з користування.

Як вбачається з пояснень сторін та
матеріалів справи, на час розгляду
справи частки будинку ОСОБА_9, ОСОБА_10,
як спадкоємців ОСОБА_12 в порушення їх
прав та вимог закону фактично
знаходяться на земельній ділянці,
належній іншим трьом співвласникам
будинку, хоча вони не втратили інтерес
до неї, користуються вказаною ділянкою
нарівні з іншими співвласниками житла.

Разом з тим позивачка, заявляючи
уточнену вимогу про визнання її, як
спадкоємця, співвласником спірної
земельної ділянки без визначення її
частки в цьому майні не врахувала ту
обставину, що спадкоємець власника
майна, що знаходиться в спільній
сумісній власності, спадкує не право
заміни особи спадкодавця в спільній
сумісній власності, про що фактично
просить позивачка, а попередньо
визначену, належну спадкодавцю частку
такого майна.

З врахуванням встановлених обставин
суд вважає, що позов в частині визнання
ОСОБА_7 співвласником спірної
ділянки не може бути задоволеним.

Разом з тим суд вважає, що в задоволенні
вимог до ОСОБА_8 слід відмовити в
цілому, оскільки належними
відповідачами у спорі про спадкування
є спадкоємці за умови, що вони прийняли
спадщину, в разі відсутності таких -
орган влади або місцевого
самоврядування за місцем знаходження
спадщини. В разі, якщо спірне майно
знаходиться в спільній власності
декількох осіб, належними
відповідачами в цьому спорі є
співвласники цього майна. Проте ОСОБА_8
до жодної з цих категорій не належить, а
тому вимоги до нього є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вознесенської
міської ради Миколаївської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Миколаївської області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа -
задовольнити повністю.

Встановити факт, що Державний акт на
право приватної власності на землю від
11 травня 1994 року, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 3478
належить ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вознесенську
Миколаївської області.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вознесенської
міської ради Миколаївської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Миколаївської області, про
визнання права власності на спадщину -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на ? частку житлового будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вознесенську
Миколаївської області.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документа та визнання права власності
на спадщину - відмовити в цілому.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.В. Вуїв