Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/117/14 Головуючий у 1
інстанції: Куценко М.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 жовтня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулось з позовною
заявою до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Зазначило, що 28 серпня 2008 року ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 40-ПЛ
з подальшим внесенням змін та
доповнень. Відповідно до його умов, ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
зобов'язалось надати позичальникові
кредит у сумі 15000 грн., а ОСОБА_3
зобов'язався повернути наданий кредит
і сплатити проценти за користування в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні
ініціативи» та ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» було укладено договір
відступлення прав вимоги, відповідно
до якого ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відступило ТОВ «Кредитні ініціативи»
права вимоги до кредитних договорів,
укладених між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційні
банк» та фізичними особами. Згідно
вищезазначеного договору відбулося
відступлення права вимоги за кредитним
договором №40-ПЛ від 28 серпня 2008 року,
укладеним між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_3

ОСОБА_3 неналежним чином виконує взяті
на себе зобов'язання, чим порушує
істотні умови кредитного договору, в
результаті чого станом на 28 лютого 2013 р.
має заборгованість: за кредитом - 13392,35
грн., по відсотках - 13990,19 грн.

Просило стягнути з відповідача на його
користь заборгованість в розмірі 27382,54
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом - 13392,35 грн., по відсотках -
13990,19 грн. та судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 273,82 грн.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 04 жовтня
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ТОВ «Кредитні ініціативи»
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Відповідно до положень ч.5 ст. 76 ЦПК
України, вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
«Кредитні ініціативи» про стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
зазначив, що наданий позивачем
розрахунок не містить платежу, який
стягувався з відповідача на користь
«Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку» та
про заміну кредитора ОСОБА_3 не було
повідомлено відповідно до п.4.3.7
Кредитного договору.

Проте з таким висновком не
погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст. ст. 1049, 1050, 1054
ЦК України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.08.2008 року між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) -
(надалі - Банк) та ОСОБА_3 було укладено
договір за № 40-ПЛ про обслуговування та
кредитування карткового рахунку ( далі
- Кредитний договір), відповідно до
якого відповідач отримав кредит в сумі
15 000,00 грн. на строк до 27 серпня 2010 року
із сплатою відсотків в розмірі 21% на
рік шляхом відкриття кредитної лінії
(а.с.22-24).

Відповідно до п.5.4 Кредитного договору,
у випадку порушення клієнтом строку
погашення одержаного ним кредиту, він
сплачує проценти в розмірі 35% річних
від простроченої суми згідно з ч.2 ст.625
ЦК України в порядку обчислення,
нарахування та сплати відповідно до
п.3.8 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач зобов'язання щодо сплати
кредитної заборгованості та процентів
за користування кредитом не виконував
належним чином, тому за судовим наказом
№ 2-п-88, виданим 24 квітня 2009 року, з нього
стягнуто заборгованість в сумі 6428,47
грн., що підтверджується постановою
державного виконавця Енергодарського
міського управління юстиції від 30.06.2011
року про закінчення виконавчого
провадження (а.с.57,59).

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України,
зокрема, ст.559 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 9 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30.03.2012 року, право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо), належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Дострокове присудження до виконання
основного зобов'язання не тягне його
припинення з дня набрання законної
сили рішення суду і не виключає
стягнення відсотків, пені, збитків та
інших штрафних санкцій, передбачених
угодою, до дня фактичного задоволення,
як випливає з п.17 вказаної постанови.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги)
або правонаступництва.

Судом першої інстанції також
встановлено та не оспорено сторонами,
що 17.12.2012 р. між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком та ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладений
договір відступлення прав вимоги, за
яким позивач набув право вимоги за
договором за №40-ПЛ від 28.08.2008 року
(а.с.10-21).

За положеннями ч. 2 ст. 517 ЦК України,
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.613 ЦК України, кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що
прострочив, у випадках, встановлених
частиною четвертою статті 545 цього
Кодексу, зокрема, у разі відмови
кредитора повернути борговий документ
або видати розписку, боржник має право
затримати виконання зобов'язання. У
цьому разі настає прострочення
кредитора.

Якщо кредитор не вчинив дії, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свій обов'язок, виконання зобов'язання
може бути відстрочене на час
прострочення кредитора.

Боржник за грошовим зобов'язанням не
сплачує проценти за час прострочення
кредитора.

Таким чином, за змістом зазначених норм
права, відсутність відомостей про
нового кредитора надає боржнику право
виконати зобов'язання на адресу
первинного кредитора, а не позбавляє
його обов'язку виконати зобов'язання.

Крім того, прострочка кредитора
звільняє боржника від виконання
зобов'язання на час прострочки тільки у
тому випадку, коли кредитор відмовився
від прийняття виконання зобов'язань
або коли відсутність відомостей про
нового кредитора позбавила боржника
можливості виконати зобов'язання також
на адресу первинного кредитора.

Отже, відсутність відомостей про
нового кредитора не позбавляла права
боржника виконати зобов'язання
первинному кредитору і тільки при його
відмові прийняти виконання
зобов'язання могла настати прострочка
кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач зобов'язання щодо сплати
кредитної заборгованості та процентів
за користування кредитом не виконував,
а ні первинному, а ні новому кредитору,
тому, станом на 28.02.2013 року, у нього
утворилась заборгованість в розмірі
27382,54 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 13392,35 грн.,
по відсотках - 13990,19 грн. (а.с.25).

Розрахунок, наданий позивачем про суму
заборгованості за кредитним договором,
відповідачем не спростовано
відповідно до вимог ст. ст. 58,59 ЦПК
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції, відповідно до
п.п.2,4 ст.309 ЦПК України, та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості в розмірі 27382,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За матеріалами справи позивач сплатив
судовий збір у розмірі 273,82 грн. та 136,92
грн., які підлягають стягненню з
відповідача (а.с.1,87).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України ,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 жовтня 2013
року у цій справі скасувати та ухвалити
по справі нове рішення наступного
змісту.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» заборгованість в розмірі
27382,54 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 13392,35 грн.,
по відсотках - 13990,19 грн., та судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 410,74 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: