Справа № 128/3491/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

18 листопада 2014 року
Вінницький районний суд
Вінницької області

в складі:

головуючого судді
Бондаренко О.І.

при секретарі
Тихолаз Т.М.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представників відповідача:
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення від права на спадкування за
законом, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5 про усунення від права на
спадкування за законом, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину мотивуючи свої вимоги тим, що
з покійним чоловіком, ОСОБА_6 вони
проживали в с. Писарівка Вінницького
району Вінницької області однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 1986 року, а
30 серпня 2004 року зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина. Оскільки
позивач була в горі через втрату
чоловіка та хворіла, не відразу, а через
п'ять з половиною місяців звернулася до
нотаріуса з відповідною заявою про
прийняття спадщини. Коли вона прийшла
до нотаріуса, то дізналася, що
відповідач знайшов час приїхати та
подати заяву про прийняття спадщини,
хоча на похорон батька не прибув.

Від покійного чоловіка позивач знала,
що в нього є син від першого шлюбу, який
проживає в Ар Крим, і якому він передав
у користування однокімнатну квартиру.

За час спільного проживання із
спадкодавцем і до цього часу, позивач
сина ні разу не бачила.

З позовної заяви, поданої відповідачем
до неї, ОСОБА_1 дізналася, що 24.10.2012 року
відповідач вже отримав свідоцтво про
право на спадщину за законом, а
рішенням 23 сесії 6 скликання
Писарівської сільської ради від 12.07.2013
року отримав у власність 1/2 частку
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Спадкове
майно, згідно спадкової справи,
складається з: житлового будинку з
господарськими будівлями, спорудами та
земельної ділянки площею 4763 кв.м.

Спадковий будинок дістався чоловіку
від покійних батьків. На протязі 24
років позивач та її покійний чоловік за
спільні кошти проводили ремонти в
будинку, заново побудували веранду,
літню кухню, два сараї, терасу
вбиральню, огорожу з хвірткою та
воротами, провели газопровід, придбали
газовий котел, проводили поточні
ремонти. Весь цей час позивач в повній
мірі користується всім вказаним
майном, підтримує його в належному
стані, а відповідач не доклав до цього
ніяких коштів та фізичних зусиль.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і в 1997
році був повнолітнім та мав змогу
допомагати батькові посильною працею
по господарству.

В с. Щітки проживає мати відповідача, і
від односельчан позивач чула, що ОСОБА_5
часто навідувався до неї, допомагав по
господарству, проте, до батька він не
заходив, не надавав жодної допомоги,
взагалі не цікавився про нього.

Покійний чоловік неодноразово
скаржився на сина, не розумів чому таке
ставлення до нього, адже на прохання
колишньої дружини він безоплатно
віддав сину квартиру, забезпечив його
житлом.

Позивач являється пенсіонером,
інвалідом з 26.01.1996 року, забезпечувала
утримання будинку та хворого чоловіка
на мінімальну пенсію. Чоловік також
будучи пенсіонером, з 1999-2000 р.р. часто
хворів: з 12.12.2005 року по 19.12.2005 року
перебував на стаціонарному лікуванні з
діагнозом: ІХС, гіпертонічна хвороба ІІ
ступеня, атеросклеротичний
кардіосклероз СНІІА; з 10.04.2006 року по
22.05.2006 року перебував на стаціонарному
лікуванні з основним діагнозом:
гіперплазія простати ІІ ступеня; з
21.07.2008 року по 30.08.2008 року перебував на
стаціонарному лікуванні з діагнозом:
тромбоз центральної вени сітківки,
глаукоми, початкової катаракти,
міокардеосклерозу. Інші документи про
хвороби та лікування у позивача не
збереглися. За весь цей час син не лише
не допоміг батькові матеріально,
фізично чи морально, а і жодного разу не
відвідав його, не поцікавився його
здоров'ям. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1
від хронічної серцевої недостатності,
так і не побачивши сина.

Відповідач перебуваючи в Писарівській
сільській раді і оформляючи право на
спадщину до позивача не зайшов, не
поцікавився її витратами на поховання,
не запропонував матеріальної допомоги
на замовлення пам'ятника, догляду за
могилою.

Разом з тим, відповідач звернувся до
суду позовом про встановлення порядку
користування житловим будинком,
господарськими будівлями, спорудами та
земельною ділянкою, заявляючи позовні
вимоги про виділення йому у
користування єдиної житлової кімнати
площею 23,6 кв.м., а позивачу для
проживання кухню, площею 14,7 кв.м.

Лише позивач, як дружина, здійснювала
догляд за важкохворим пенсіонером,
доглядала його, надавала допомогу та
здійснювала піклування. Потребуючи
собі матеріальної допомоги, вона всі
кошти спрямовувала на лікування та
харчування чоловіка, для чого часто
позичаючи їх у сусідів. ОСОБА_6 на
протязі всього 2009 року тяжко хворів, і
позивач на протязі всього часу одна
здійснювала за ним догляд, якого він
потребував і не міг самостійно
забезпечити умови свого життя.

Державним нотаріусом Вінницької
районної державної нотаріальної
контори посвідчено свідоцтво про право
на спадщину. У вказаному свідоцтві
зазначено, що на підставі ст. 1261 ЦК
України відповідачу належить 1/2 частка
спадкового майна. В порушення вимог ст.
1241 ЦК України позивачу, як
непрацездатній вдові, не було
додатково виділено 1/2 частки, яка б
належала б кожному із спадкоємців, у
разі спадкування за законом.

За наведених обставин позивач
звертається до суду з позовом, в якому
просить усунути відповідача від права
на спадкування спадщини ОСОБА_6 за
законом; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
посвідчене 24.10.2012 року державним
нотаріусом Вінницької районної
державної нотаріальної контори,
зареєстроване в реєстрі за №2-748 у
спадковій справі № 129/2010 року та
стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та її представник -
ОСОБА_2 позов підтримали, мотивуючи
його обставинами, викладеними в
позовній заяві, просили позов
задоволити, зокрема, позивач ОСОБА_1
зазначила, що покійний чоловік
сплачував аліменти на утримання сина.
Вона не повідомляла відповідача про
хвороби батька тому, що не знала де того
шукати, і де він був в 2010 році, їй
невідомо. Перед смертю вона викликала
«швидку», але чоловік відмовився від
госпіталізації, і помер вдома.
Відповідача повідомили сусіди, а не
вона. На похоронах була перша дружина
її чоловіка - ОСОБА_4 У неї в с. Щітки є
маленький будинок, вона там не
прописана і не проживає, там живе її
син. А вона, разом з покійним чоловіком,
жили у спірному будинку. Документу про
те, що чоловік потребував сторонньої
допомоги, у неї немає.

Представники відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнали, заперечували проти
його задоволення, зокрема, представник
ОСОБА_3 суду пояснила, що у 1986 році
покійний ОСОБА_6 розлучився з першою
дружиною, їх спільний син офіцер,
навчався у військових вузах. Батько з
сином спілкувалися, бачилися часто, і
навіть той давав доручення синові в
Севастополі на оформлення житла.
Аліменти покійний не сплачував тому, що
у них були хороші, нормальні стосунки.
Син не приїхав на похорон тому, що
знаходився у військовому відрядженні.
На похорони приїхала мати відповідача,
але запізнилася тому, що невірно був
вказаний час поховання. Покійний не був
вже такий важкохворий і безпорадний
перед смертю, а раніше і сам їздив у м.
Севастополь. Позивач не має доказів про
те, що її покійний чоловік потребував
матеріальної та сторонньої допомоги.
ОСОБА_1 відомо про те, що на даний час
існує ще одна цивільна справа щодо
поділу спадкового майна, в якій нею
подано зустрічний позов, звідки слідує,
що позивач розуміє і усвідомлює той
факт, що є спадкоємцем після смерті
чоловіка так як і син покійного в
рівних частках, однак чомусь змінила
свою позицію, подавши позов про
усунення від спадкування відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_4, яка являється його матір'ю
пояснила, що кожен рік син приїздив у
відпустку. Вона бачила сина, але не
хотіла, щоб батько спілкувався з ним.
Після смерті ОСОБА_6 позивач чинить
перешкоди, погрожує, і вона постійно
викликає міліцію. З 2002 року син уже був
на посадах, мав заробітну плату, але
навчався ще в різних учбових
військових закладах. Про похорони
батька син знав, однак будучи людиною
військовою, не виконати наказ
командування не міг - перебував у
відрядженні, з якого його не відпустили
на похорони батька. На похованні була
вона сама, оскільки спізнилася через
те, що сусідка їй повідомила пізніший
час траурної церемонії.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що вона являється
сусідкою позивача, з відповідачем
незнайома. З 1987 року знає позивача та її
покійного чоловіка, вони були в добрих
стосунках. Покійний говорив про те, що у
нього є син, але вона його не бачила, і
не знає, щоб той приїжджав. Він сумував
за сином, про те, що той не спілкується з
батьком. Вона не може сказати, що
позивач перешкоджала їх спілкуванню.
Жили вони тяжко: обоє хворіли, позичали
гроші на своє лікування. Останні роки
покійний не міг вже працювати, ходити
та обходити себе, його доглядала
позивачка - прала, годувала, обходила.
Знає, що покійний був у лікарні в 2006
році. На момент смерті покійний не був
лежачим, страждав від того, що син не
приїжджає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
являється сусідкою позивачки, добре
знала і покійного і її саму, часто була
у них в гостях. ОСОБА_6 говорив про сина,
жалкував про те, що той не приїжджав.
Покійний був важко хворий, все
хазяйство було на ОСОБА_1 Вона не чула
про те, щоб позивач забороняла
спілкуватися батькові з сином. ОСОБА_1
дуже добре доглядала за чоловіком. Сама
особисто вона ніколи не бачила сина і
ніколи не питала де той працює, де живе.
В лікарні покійний лежав в 2006 році,
помер він вдома, зимою, роки чотири
тому, лежачим він не був. На похоронах
була перша жінка. Вона також знає, що у
позивачки є син, який проживає окремо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що є сусідкою позивача, добре
її знає, відповідача не знає і не
бачила. Покійного знала раніше, ще коли
той жив сам. Коли вийшов на пенсію, то
почав хворіти (тиск, операція на очах).
Великого господарства у них не було. На
городі він не міг працювати, майже все
робила ОСОБА_1 Про сина лише чула від
ОСОБА_6, але той ніколи не приїжджав.
Коли жили з ОСОБА_1, то разом будувалися
(і сарай, і прибудову). Як він був хворий,
то звичайно потребував допомоги. Сам до
магазину не ходив. Допомоги дружини -
позивачки, йому вистачало. Про те, що
батько їздив до сина, вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
являється сусідкою позивачки. Сина
дяді ОСОБА_6 вона ніколи не бачила. Знає,
що перед смертю хтось казав, що має
приїхати син, але його не було, і дядя
ОСОБА_6 навіть плакав. Останній рік дядя
ОСОБА_6 дуже хворів, не міг ходити сам до
магазину, його доглядала тітка ОСОБА_1.
На протязі 15 років вона сина не бачила.
Не чула, щоб позивач забороняла синові
спілкуватися з батьком. Вони тримали
господарство (кури, кози), за яким
доглядала тітка ОСОБА_1. Дядя ОСОБА_6
дуже хворів (ноги опухали, тиск був
високий, серце хворе було). Коли лежав в
лікарні, не пам'ятає, можливо восени 2009
року.

Свідок ОСОБА_12 в суду показала, що є
сусідкою позивача. Сина ОСОБА_13 вона
ніколи не бачила. Дядя ОСОБА_6 часто
чекав сина, але той не приїжджав, чула,
що він живе у Севастополі. Останні роки
ОСОБА_6 часто хворів (подагра, аденома),
ОСОБА_1 постійно доглядала його. Знає,
що покійний лежав в лікарні часто,
останні роки він не міг себе обійти.
ОСОБА_13 бачила ще коли той був дитиною.
Не чула, щоб ОСОБА_5 допомагав якось
батькові. Дядя ОСОБА_6 помер зимою, 4
роки тому, перед смертю він не був
лежачий.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що
являється сусідкою позивачки, знає і
бачила, що ОСОБА_6 хворів, його
доглядала ОСОБА_14, а вона інколи
заходила до неї, щоб допомогти
(перевернути і т.д.). Останні роки йому
робили дві операції, за ним треба було
ходити, доглядати. Господарства він сам
не вів. Покійний був лежачим. Жили вони
не багато, грошей не вистачало (на ліки,
на газ).

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що він є
односельчанином позивачки,
відповідача бачив ще у дитинстві, а сам
дружив з покійним. Син для ОСОБА_6 - це
було «слабе місце». Він хворів останнім
часом (глаукома, аденома, подагра, часто
були гіпертонічні кризи). Не було
такого, щоб позивач забороняла
спілкуватися з сином. За ним постійно
доглядала ОСОБА_14. Бачив його за
тиждень до смерті, він не був лежачим,
як труп. Знає, що лікувався стаціонарно
в обласній лікарні ім. М.І. Пирогова та у
Вінницькій ЦРКЛ. Покійний розповідав,
що син живе в Севастополі з першою
дружиною, і що він залишив їм квартиру
там, і платив аліменти на сина.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що
проживає в с. Сокиринці, знайомий з
позивачем. Знає, що ОСОБА_5 хоче
відсудити у ОСОБА_1 хату. Покійного знає
тому, що разом працювали в колгоспі
«Писарівський». Він часто хворів,
скаржився, що поганий зір, боліли ноги.
За ним доглядала дружина. Щоб сам ходив
до магазину, порався по господарству,
він не бачив. Сина бачив один раз в селі
Писарівка, коли той ще був дитиною.
ОСОБА_6 не розповідав про те, що син
якось допомагає йому. На похороні він
був, але сина там не бачив.

З'ясувавши позицію сторін в межах
заявлених вимог та поданих сторонами
доказів, заслухавши пояснення свідків,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Такого висновку суд дійшов з
наступного.

Судом встановлено, що 30.08.2004 року
укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження НОМЕР_1 від 30.08.2004 року (а.с. 10).

Згідно посвідчення НОМЕР_2 від 26.06.2001
року, ОСОБА_6 являвся пенсіонером по
віку (а.с. 62).

З виписок з історії хвороби
стаціонарного хворого ОСОБА_6, які були
видані в листопаді 2013 року, вбачається,
що останній з 12.12.2005 року по 19.12.2005 року;
з 10.04.2006 року по 22.05.2006 року; з 26.03.2007 року
по 30.03.2007 року; з 21.07.2008 року по 03.08.2008
року перебував на стаціонарному
лікуванні в медичних закладах м.
Вінниці з приводу ряду захворювань
(а.с.12- 15).

Як вбачається з довідок КЗ «ВРМЦПШД»,
ОСОБА_6 на протязі 2009 року також
неодноразово звертався по медичну
допомогу з приводу ряду захворювань,
доглядала його на протязі всього часу
хвороби його дружина - ОСОБА_1 (а.с.61),
перебував на диспансерному обліку з
приводу гіпертонічної хвороби ІІ
ступеня, ішемічної хвороби серця,
атеросклеротичного кардіосклерозу,
подагри, артриту, остеохондрозу хребта
(а.с. 16).

Згідно доручення від 26.11.1996 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу Лукашенко В.Б. та
зареєстрованому в реєстрі за № 4145,
ОСОБА_6, проживаючий в АДРЕСА_2,
уповноважив ОСОБА_5, проживаючого за
тією ж адресою, управляти і
розпоряджатися всім його майном, з чого
б воно не складалося і де б воно не
знаходилося, у тому числі питанням
приватизації квартири (а.с. 47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Писарівка Вінницького
району Вінницької області ОСОБА_6
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть НОМЕР_3 від 29.01.2010 року (а.с. 48).
Згідно довідки про причину смерті,
причина смерті - хронічна серцево -
судинна недостатність (а.с.67).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 24.10.2012 року, виданого
державним нотаріусом Вінницької
районної державної нотаріальної
контори Кудрінським П.В. та
зареєстрованому в реєстрі за № 2-748,
спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його син -
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, по 1/2 частці кожен,
спадщина складається з цілого
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу). Якщо протягом однієї доби
померли особи, які могли б спадкувати
одна після одної, спадщина
відкривається одночасно і окремо щодо
кожної з них. Якщо кілька осіб, які
могли б спадкувати одна після одної,
померли під час спільної для них
небезпеки (стихійного лиха, аварії,
катастрофи тощо), припускається, що
вони померли одночасно. У цьому випадку
спадщина відкривається одночасно і
окремо щодо кожної з цих осіб.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини. Спадкоємцями за
заповітом можуть бути юридичні особи
та інші учасники цивільних відносин
(стаття 2 цього Кодексу).

В статті 1224 ЦК України зазначено, що не
мають права на спадкування особи, які
умисно позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя.

Положення абзацу першого цієї частини
не застосовується до особи, яка вчинила
такий замах, якщо спадкодавець, знаючи
про це, все ж призначив її своїм
спадкоємцем за заповітом. Не мають
права на спадкування особи, які умисно
перешкоджали спадкодавцеві скласти
заповіт, внести до нього зміни або
скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині. Не
мають права на спадкування за законом
батьки після дитини, щодо якої вони
були позбавлені батьківських прав і
їхні права не були поновлені на час
відкриття спадщини. Не мають права на
спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом. Не мають
права на спадкування за законом одна
після одної особи, шлюб між якими є
недійсним або визнаний таким за
рішенням суду. Якщо шлюб визнаний
недійсним після смерті одного з
подружжя, то за другим із подружжя, який
його пережив і не знав та не міг знати
про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд
може визнати право на спадкування
частки того з подружжя, хто помер, у
майні, яке було набуте ними за час цього
шлюбу. За рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Положення цієї
статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що відповідно до
роз'яснень Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
усунення від права на спадкування
спадкоємців за законом та за заповітом
можливе виключно на підставі рішення
суду. За змістом ч. 1 ст. 1224 ЦК підставою
для позбавлення права на спадкування є
умисне позбавлення життя спадкодавця
чи будь-якого з можливих спадкоємців
або вчинення замаху на їхнє життя.
Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї
статті, є кримінально караними, то вони
повинні бути підтверджені вироком
суду, постановою про закриття
кримінальної справи з нереабілітуючих
підстав, які є самостійною та
достатньою підставою для усунення від
права на спадкування.

Коло осіб, позбавлення життя яких
усуває особу від права на спадкування,
є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст.
1224 ЦК, це спадкодавець та можливі
спадкоємці. Не може бути підставою для
усунення особи від права на
спадкування позбавлення ним життя
іншої особи, яка на момент вчинення
злочину не могла бути можливим
спадкоємцем.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення зумовлює пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки
(збільшення частки у спадщині, зміна
черговості одержання права на
спадкування), одночасно з її позовом
про одержання права на спадкування з
підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК.

У частинах 2 - 4 статті 1224 ЦК зазначені
особи, які усуваються від спадкування
на підставі закону, зокрема: які умисно
перешкоджали спадкодавцеві скласти
заповіт, внести зміни або скасувати
заповіт і цим сприяли виникненню права
на спадкування; батьки після дитини,
щодо якої вони були позбавлені
батьківських прав; батьки та
повнолітні діти, які ухилялися від
обов'язку щодо утримання спадкодавця.
Не мають права на спадкування за
законом одна після одної особи, шлюб
між якими є недійсним або визнаний
таким за рішенням суду.

Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок
повнолітніх дітей утримувати своїх
батьків, які є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги,
мають тяжкі хвороби, інвалідність або є
безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.
Вимога про усунення від права на
спадкування за законом особи може бути
пред'явлена лише після смерті
спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначених норм
права, необхідними умовами для
усунення від спадкування повинен бути
встановлений судом факт ухилення особи
від надання спадкодавцеві допомоги, і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

З огляду на встановлені в судовому
засіданні факти, а саме: наявність як
хронічних, так і вікових хвороб
спадкодавця - померлого ОСОБА_6, його
пенсійний вік, проживання з позивачем
до дня смерті, працездатність та
матеріальну забезпеченість
відповідача - спадкоємця ОСОБА_5, у суду
немає підстав вважати про умисне
ухилення відповідача або
бездіяльність його, спрямовані на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю. В
судовому засіданні згідно показів
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_15,
які пояснили, що ОСОБА_6 на момент
смерті не був лежачим, мав можливість
себе обходити з допомогою позивачки
ОСОБА_1, не було встановлено факту
перебування спадкодавця ОСОБА_6 в
безпорадному стані через його похилий
вік та тяжку хворобу.

Виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, відповідно до яких кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, в судовому
засіданні позивачем та її
представником не було доведено факту
ухилення, пов'язаного з винною
поведінкою відповідача, який
усвідомлював свій обов'язок, мав
можливість його виконувати, але не
вчиняв необхідних дій.

Крім цього, суду не надано доказів та не
доведено того, що спадкодавець ОСОБА_6
потребував матеріальної допомоги саме
від свого сина, оскільки отримував
пенсію, проживав разом з дружиною, яка
під час хвороб його доглядала та
надавала необхідну допомогу, що було
встановлено в судовому засіданні
згідно показів свідків, допитаних в
ході судового розгляду.

Та обставина, що відповідач не
спілкувався протягом тривалого часу зі
спадкодавцем, не свідчить про факт
умисного ухилення від надання
допомоги, а є лише моральним критерієм
поведінки сина по відношенню до батька.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
того, що для задоволення позовних вимог
у справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК
має значення сукупність обставин:
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування. А тому, за відсутності
належних доказів вищезазначених
обставин, позовна вимога позивача є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає до задоволення, і відповідно
вимога про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину.

Керуючись ст. ст. 1216, 1220, 1222, 1224, 1261 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 79, 88, 209, 212 -
215, 223 ЦПК України , суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування
за законом, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з моменту
проголошення.

Суддя : /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: