РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2014 Франківський районний суд
м. Львова в складі:

Головуючого судді Ванівського
Ю.М.

при секретарі
Мартинюк Н.В.

розглянувши у судовому засіданні м.
Львова цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до Львівської
міської ради про визнання права
власності, -

в с т а
н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із заявою
про визнання права власності на
квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1. В
своїй позовній заяві покликаються на
те, що на підставі рішення Радянської
районної ради народних депутатів від
09.08.1988р. № 478 видано ордер на жиле
приміщення від 20.09.1988р. № 9178. В тому ж
році позивачами заселено кімнату
площею 16,3 кв.м., а також вільну сусідню
кімнату площею 28,9 кв.м. і з 1988 року
по даний час позивачі використовують
вказані житлові приміщення для
проживання своєї сім'ї. Також
зазначають, що з 1988 року по даний час
отримують повідомлення від
комунальних служб про оплату за
комунальні послуги на житлову площу 45,2
кв.м. на ту ж площу отримують довідки з
ЛКП. Жодних претензій зі сторони ЛКП чи
мешканців вказаного будинку до них
немає. Квартира знаходиться в
задовільному технічному та
санітарному станах, оскільки ними з
моменту заселення в ній проводились
підтримуючі ремонти.

Позивачі у судове засідання не
з'явились, хоча належним чином
повідомлялись про день і час слухання
справи. Подали заяву про слухання
справи у їх відсутності.

Представник відповідача Львівської
міської ради проти позову заперечив,
вказав на те, що немає підстав для
визнання права власності за
позивачами, оскільки існує процедура
зняття житла із службового та
приватизації житла.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку, що позовна
заява підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

На підставі рішення Радянської
районної ради народних депутатів від
09.08.1988р. № 478 видано ордер на
жиле приміщення від 20.09.1988р. № 9178. В тому
ж році позивачами заселено кімнату
площею 16,3 кв.м., а також вільну сусідню
кімнату площею 28,9 кв.м. і з 1988 року
по даний час позивачі використовують
вказані житлові приміщення для
проживання своєї сім'ї. Також
зазначають, що з 1988 року по даний час
отримують повідомлення від
комунальних служб про оплату за
комунальні послуги на житлову площу 45,2
кв.м. на ту ж площу отримують довідки з
ЛКП. Жодних претензій зі сторони ЛКП чи
мешканців вказаного будинку до них
немає. Квартира знаходиться в
задовільному технічному та
санітарному станах, оскільки ними з
моменту заселення в ній проводились
підтримуючі ремонти.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 30.07.2013 року частково
задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Львівської міської ради,
реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання права власності житловою
площею 44,8 кв.м. В задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Рішенням суду визнано за ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітнім ОСОБА_4
право власності на квартиру НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1 житловою площею 44,80
кв.м. Разом з тим, судом встановлено, що
коридор, вбиральня та кухня на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1 знаходиться у
спільному користуванні з іншими
мешканцями вказаного будинку, тому
вимога про залишення таких у спільному
користуванні на думку суду є
безпідставною. У матеріалах вказаної
наявні копії поверхових планів будинку
АДРЕСА_1, у яких зазначено про те, що
коридор, вбиральня, комірка та кухня
вищезгаданого будинку перебувають у
спільному користуванні та визначено їх
площі.

Судом встановлено, що у позовній заяві
ставилось прохання про визнання права
власності на квартиру із житловими
кімнатами та приміщень загального
користування, однак визнано право
власності виключно на житлову площу.

20 вересня 1988 року виконавчим комітетом
Радянської районної ради народних
депутатів м. Львова видано ордер на
службове жиле приміщення № 9178 житловою
площею 16 кв.м. для проживання з сім'єю з 4
осіб за адресою: НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1. У тому ж самому році її сім'єю
заселено вільну сусідню кімнату площею
28 кв.м. Про те, що сім'я ОСОБА_2
користувалась вказаною кімнатою
свідчать довідки форми з місця
проживання та реєстрації з ЛКП
«Навколо базару» від 21.02.2005р., 31.10.2012р. та
від 15.11.2012р.

Згідно з копією поверхового плану,
квартира НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1
складається з трьох кімнат житловою
площею 44,8 кв.м.

Відповідно до копії трудової книжки,
ОСОБА_1 працювала в житлово-комунальній
системі органах місцевого
самоврядування у м. Львові на посаді
двірника з 10.10.1980 року по 19.11.1999 рік.
Судом також встановлено, що службову
квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 їй
було надано у зв'язку з її професійною
діяльністю в житлово-комунальній сфері
на посаді двірника.

ч.1 п.2 ст.125 Житлового кодексу України
передбачено, що особи, які пропрацювали
на підприємстві, в установі,
організації, що надали їм службове жиле
приміщення, не менш як десять років, не
можуть бути виселені без надання
іншого жилого приміщення. Таким чином
громадяни, які проживають у службових
житлових приміщеннях, після
відпрацювання ними протягом 10 років на
посаді, мають право на одержання
службового житла а також мають право
вимагати надання їм замість службового
житла звичайного або зняття з цього
житла статусу службового з наступною
приватизацією. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 разом зі своєю сім'єю,
зверталась у Франківську районну
адміністрацію Львівської міської ради
із заявою про зняття її квартири з
числа службових, однак така не була
задоволена, суд вважає, що позивачі
мають право на безкоштовну передачу у
власність житлового приміщення, яке їм
було надано у користування згідно
ордеру №9178 від 20.09.1988р.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 разом з
сім'єю у 1988 році було заселено вільну
сусідню кімнату площею 28,9 кв.м., яку в
подальшому було розділено на дві
кімнати і протягом 25 років вони
безперервно і відкрито володіли
вказаним майном, то на думку суду таке
нерухоме майно разом із приміщеннями
загального користування набуте
позивачами у власність за набувальною
давністю в силу ст.344 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. 344 ЦК України ст. 125 ЖК
України, суд,--

в и р і ш
и в :

Позов задовольнити частково.

Провадження в частині визнання за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітнім
ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1, що складається із трьох
житлових кімнат житловою площею 44,80
кв.м. закрити у зв'язку із вирішення
даного питання Франківським районним
суд м. Львова рішенням від 30.07.2013р. по
справі №465/5031/13-ц.

Приміщення спільного користування з
квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, зокрема
кухню площею 14,9 кв.м., що становить
частку 4,5 кв.м., вбиральні площею 11,9
кв.м., що становить частину 3,6 кв.м.,
коридору площею 43,9 кв.м., що становить
13,2 кв.м., комірка площею 3 кв.м., що
становить 0,9 кв.м., включити в загальну
площу квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.
Загальна площа квартири НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1 становить 67,0 кв.м.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович