АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/2475/13-ц
Головуючий 1 інст. - Нечипоренко
Провадження №22-ц/790/340/14
Категорія: визнання договору недійсним
У Х В А Л А.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Івах А.П.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 04 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору займу та договору
іпотеки недійсними,-

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом, який уточнив
20 вересня 2013 року. Просив визнати
недійсними, укладені між ним та ОСОБА_3,
нотаріально посвідчені:

- договір позики грошових коштів від 19
листопада 2009 року та додатковий
договір № 1 до вказаного договору
позики від 18 травня 2010 року;

- договір іпотеки від 19 листопада 2009
року та додатковий договір № 1 до
зазначеного договору іпотеки від 18
травня 2010 року.

Посилався на те, що спірні договори
укладені з порушенням ст.ст.61,65 СК
України, ст.548 ЦК України, оскільки на їх
укладення не було отримано письмову і
нотаріально завірену згоду дружини
позивача - ОСОБА_5 Крім того, при
посвідченні вищезгаданих договорів і
змін до них, він не до кінця
усвідомлював і не розумів їх текст та
значення, оскільки нотаріус не
здійснила переклад тексту російською
мовою, тоді як він є громадянином Ірану,
погано знає і розуміє українську мову.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 04
листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішеня про задоволення позову.
Посилається на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; порушення норм
матеріального і процесуального права.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав, представник ОСОБА_3 проти
задоволення скарги заперечувала,
належним чином повідомлена третя особа
в судове засідання не з'явилась.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 19 листопада 2009 року було
укладено договір позики грошей, який
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (реєстровий № 2814). За
умовами договору ОСОБА_3 передав, а
ОСОБА_1 прийняв у власність грошові
кошти в сумі 69 361,01 грн., що на момент
укладання договору склало 8 680,00 доларів
США (а.с.5).

Згідно додаткового договору №1 до
договору позики грошей від 19 листопада
2009 року, укладеного між сторонами 18
травня 2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
(реєстровий №1526) ОСОБА_3 передав, а
ОСОБА_1 прийняв у власність грошові
кошти на суму еквівалентну 10 788,00
доларам США, що на момент укладання
договору склало 85 505,00грн. (а.с.6).

На забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики, 19 листопада 2009
року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки, який посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
(реєстровий №2817), відповідно до якого
ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_3
нежитлову будівлю, літ. «А» загальною
площею 166,0кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Відповідно до додаткового договору №1
до договору іпотеки від 19 листопада 2009
року, укладеного 18 травня 2010 року між
ОСОБА_3 і ОСОБА_1, що посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
(реєстровий №1527), зазначена нежитлова
будівля, літ. «А» загальною площею 166,0
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 передається в іпотеку, як
забезпечення виконання зобов'язання
щодо повернення грошей переданих за
договором позики від 19 листопада 2009
року (а.с.9).

Згідно свідоцтва про шлюб (Серії
НОМЕР_1), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
укладено 03 листопада 2006 року в
м.Харкові. Відповідно ж до повідомлення
Консульського відділу Посольства
Ісламської Республіки Іран в Україні,
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
зареєстровано 03 січня 2002 року в
м.Тегеран. (а.с.10,93)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
із того, що правові підстави для
визнання спірних угод недійсними
відсутні. ОСОБА_1 не надав доказів на
підтвердження того, що при укладенні
цих договорів були порушені його права.

Згідно ст.60 ЦПК України обов'язок по
доказуванню цих обставин лежав на
ОСОБА_1

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу недійсності спірних
правочинів, позивач посилався на те, що
під час їх укладення він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, проте
остання, всуперечь ст.ст.61,65 СК України,
не давала згоди на укладення спірних
договорів.

За змістом ч.2 ст.65 СК України, на яку
посилається позивач, право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового, виникає
саме у того з подружжя, чия згода на
укладення договору не була отримана.

У даному випадку, таким правом наділена
дружина ОСОБА_1, яка дійсність
укладених її чоловіком договорів не
оспорює.

Зазначені обставини були підтверджені
представником ОСОБА_1 і суду
апеляційної інстанції.

Доказів на підтвердження того, що
недаданням згоди на укладення спірних
договорів ОСОБА_5 були порушені права
позивача, останній суду не надав.

Слід зазначити що у своїй заяві від 19
листопада 2009 року, яка посвідчена
приватним нотаріусом ОСОБА_4, ОСОБА_1
стверджував той факт, що на момент
укладання та підписання спірного
договору позики в сумі 69 361, 01 грн. він у
зареєстрованому шлюбі не перебуває та
не проживає однією сім'єю з будь-якою
особою, та що зміст ст.ст.60,74 Сімейного
Кодексу України нотаріусом роз'яснено
(а.с.29). При укладенні спірного договору
іпотеки, ОСОБА_9 заявляв та гарантував
що членів сім'ї які б мали право на
особистий сервітут на предмет іпотики,
немає (п.3.1 договору).

Не надано суду і доказів того, що при
укладенні спірних правочинів, позивач
не розумів їх змісту, оскільки нотаріус
не здійснила їх переклад на російську
мову.

З матеріалів справи убачається та
підтверджено представником позивача,
що ОСОБА_1 тривалий час проживає на
території України, має вид на
проживання, одружений з громадянкою
України.

Той факт, що ОСОБА_1 володіє українською
мовою, останній підтвердив і при
підписанні спірного договору позики
(п.13). Спірний договір іпотеки, було
укладено одночасно з договором позики.
З 2009 року ОСОБА_1 дії нотаріуса щодо
посвідчення спірних договорів у
будь-якому порядку не оскаржував.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог є законним та
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і зводяться лише
до переоцінки досліджених і правильно
оцінених судом доказів.

Вищенаведене свідчить, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи, не допустив
порушень вимог закону при прийнятті
оскаржуваного рішення, а отже таке є
законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія

суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 04
листопада 2013 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгяду цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді