Справа № 733/1425/14-ц Провадження №
22-ц/795/2081/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Головченко М.М. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Мамонової О.Є., Позігуна
М.І.при секретарі:Коваленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 12 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат
на дитину,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Оскаржуваним рішенням Ічнянського
районного суду Чернігівської області
від 12 вересня 2014 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_6: стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 додаткові
витрати на утримання сина ОСОБА_7 в сумі
2391 грн. 45 коп. та витрати при поданні
позову і за надання юридичної допомоги
в сумі 543 грн. 60 коп., а всього в розмірі
2935 грн. 05 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває
хворий батько ОСОБА_8, 1939 року
народження, витрати на лікування якого
здійснює відповідач. Апелянт зазначає,
що має ряд хронічних захворювань, на
які щомісячно потрібні суттєві кошти,
заборгованість по аліментах у ОСОБА_5
відсутня та решта коштів витрачається
на оплату комунальних послуг,
елементарні продукти харчування, тобто
апелянт фактично не має можливості
сплатити додаткові витрати на дитину.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_5 та залишити
без змін рішення суду першої інстанції,
яке є правильним та по суті
справедливим.

В судове засідання сторони не
з'явилися, належним чином повідомлені
про апеляційний розгляд справи, тому
відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд вважає
можливим розгляд справи за їх
відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
наступних висновків.

Згідно із ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач зобов'язаний компенсувати
позивачу 1/2 частину понесених
додаткових витрат, пов'язаних з
навчанням неповнолітнього сина у
агротехнічному коледжі та проживанням
у гуртожитку, так як не надано доказів,
що він за своїм матеріальним
становищем може нести додаткові
витрати на утримання неповнолітнього
сина.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що з 27 липня 1996 року
по 14 лютого 2002 року сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі (а.с.6,7), від
шлюбу мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Постановою Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 05 грудня 1997
року стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 аліменти на утримання сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частин
всіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 26 листопада 1997 року до його
повноліття, але не менше 1/2 частини
неподаткового мінімуму заробітної
плати (а.с.9).

З 01.09.2012 року ОСОБА_7 навчається в
Прилуцькому агротехнічному коледжі на
контрактній основі відповідно до
договору № 8 від 01.08.2012 року про
підготовку спеціалістів у
агротехнічному коледжі (а.с.8) та
проживає в гуртожитку, що
підтверджується довідкою (а.с.17,76).

За 2013 навчальний рік ОСОБА_7 здійснено
оплату за навчання сина в розмірі та
проживання його в гуртожитку за період
з 13.01.2013 року по 06.06.2014 року на загальну
суму 4782,90грн., що підтверджується
квитанціями про оплату (а.с.12,13,14,15,16).

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України встановлено
обов'язок батьків брати участь у
додаткових витратах на дитину. Зокрема,
вбачається, що той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач працездатний, працює в ПАТ
«Облтеплокомуненерго» Ічнянського
РЕМ, отримує заробітну плату, з якої
відраховуються аліменти (а.с.45).

Частинами 2 і 3 статті 150 СК України
встановлено обов'язок батьків
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя.

Зважаючи, що витрати на навчання та
проживання неповнолітнього сина
ОСОБА_7 в Прилуцькому агротехнічному
коледжі є додатковими витратами, що
викликані особливими обставинами,
оскільки таке навчання сприяє здобуттю
належної освіти сина та його
підготовці до самостійного життя, та
виходячи з принципу рівності прав та
обов'язків батьків відносно дітей то,
суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про стягнення
з відповідача 1/2 частини понесених
позивачем додаткових витрат на дитину.

Доводи апелянта про відсутність
матеріальної можливості нести
додаткові витрати, які пов'язані з
навчання та проживанням сина, не можуть
бути прийняті судом до уваги з таких
підстав.

На підтвердження неможливості оплати
додаткових витрат на утримання дитини
відповідачем надана:

- довідка виконавчого комітету
Ічнянської міської ради від 13.11.2014 року
№3592, згідно якої ОСОБА_5 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком
ОСОБА_8, сестрою ОСОБА_10, племінницею
ОСОБА_11 (а.с.82);

- довідка №831/03 Управління
пенсійного фонду України в Ічнянському
районі, за якою ОСОБА_8 отримав пенсію
за віком з листопада 2013 року по жовтень
2014 року в розмірі 14 305,63 грн. (а.с.83);

- довідка про доходи ОСОБА_5 від
12.11.2014 року №06/627, за якою за період з
листопада 2013 року по жовтень 2014 року
нарахована відповідачу заробітна
плата в розмірі 39 166,61 грн., з якої за
вказаний період вираховано податок з
доходу фізичних осіб в розмірі 5 666,18
грн. та сплачені аліменти в розмірі 8
375,11 грн. (а.с.84).

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 року прожитковий мінімум у 2014
році на одну працездатну особу складає
1218 грн., а мінімальний розмір пенсії за
віком у 2014 році - 949 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо неможливості оплати відповідачем
додаткових витрат на утримання дитини,
апеляційним судом встановлено, що
незважаючи на те, що ОСОБА_5 проживає
разом з батьком, не можна визнати, що
батько знаходиться на повному
утриманні відповідача, оскільки ОСОБА_8
отримує пенсію за віком в розмірі 1197,04
грн., яка не є нижчою мінімального
розміру пенсії цієї категорії.

Як встановлено апеляційним судом,
середньомісячний заробіток ОСОБА_5 у
період з листопада 2013 року по жовтень
2014 року складає 2093,77 грн. (39166,61 грн.
нарахованої заробітної плати - 5666,18 грн.
податок з доходу фізичних осіб - 8 375,11
грн. сплачених аліментів / 12 місяців),
розмір якої є вищим прожиткового
мінімуму на одну працездатну особу.
Разом з тим, відповідачем не надано
апеляційному суду документальних
доказів, які б підтвердили ту
обставину, що на своє лікування
відповідач витрачає кошти у такому
значному розмірі, який міг би
унеможливити стягнення додаткових
витрат на навчання сина та оплату
проживання його у гуртожитку.

Оскільки весь тягар по утриманню та
вихованню неповнолітнього сина (за
виключенням аліментів) несла мати
дитини, а додаткові витрати стягуються
за минулий період, то незадовільний
стан здоров'я відповідача та його
батька, який з ним проживає не можуть
бути підставою для повного його
звільнення від обов'язку несення
додаткових витрат, оскільки в такому
випадку буде порушено одну із засад
цивільного судочинства, визначену ст.3
ЦК України, як справедливість.

Апеляційний суд також погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_5 на користь
позивача витрат на правову допомогу
адвоката в розмірі 300,00 грн., які
підтверджуються договором про надання
правових послуг адвоката від 14 серпня
2014 року №98, укладеним між ОСОБА_6 та
адвокатом ОСОБА_12, що діє на підставі
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1;
квитанцією до прибуткового касового
ордера від 14 серпня 2014 року №193 про
оплату ОСОБА_6 300,00 грн. за складання
позовної заяви, консультацію;
розрахунок витрат робочого часу
адвоката, пов'язаних з наданням
правової допомоги (а.с.77,78,79).

За викладених обставин, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для її задоволення і скасування
рішення суду, яке ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_5
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 12 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: