Справа № 219/568/2014-ц
У Х В А Л А

Про залишення позовної заяви без руху

31січня 2014 року суддя Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
Воробйова І.В., розглянувши позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку спадкування,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права влансості в порядку спадкування.

Дана позовна заява не відповідає
вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: після
смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем за
законом першої черги був син ОСОБА_4-
ОСОБА_5, факт походження якого від
ОСОБА_4 підтверджується записом акта
про народження №159 від13.09.1938 р. ОСОБА_4
склала заповіт на свого сина ОСОБА_5,
згідно з яким заповідала йому
житловий будинок з усіма надвірними
забудовами по АДРЕСА_1. Земельна
ділянка до заповіту не увійшла. Однак
заповіт та технічний паспорт на
будинок не вказує на те, що саме ОСОБА_4
була власником спірного нерухомого
майна. Навіть якщо правовстановлюючі
документи були знищені, можливо знайти
підтвердження щодо власника з даних
Погосподарської книги міської ради
сільської ради, в які зберігається
запис, коли житловий будинок АДРЕСА_1
був збудований та був придбаний ОСОБА_4
Відповідно до даних тієї ж самої
погосподарсько книги можна з'ясувати
яка разом з житловим будинком
значиться земельна ділянка, що
знаходилась в особистому користуванні
та з якого року, в тому числі під
будівлями. При цьому має значиться
запис про перевиділення земельної
ділянки. Крім того має бути Рішення
Виконавчого комітету Соледарської
міської ради №44 від 6 листопада 1996 р.
«Про надання у власність фізичних осіб
земельних ділянок» та запис у
Земельнокадастровій книзі про надання
земельної ділянки, а також відповідні
зміни після її смерті. Також мають бути
дані про особу, на яку були відкриті
особові рахунки по домоволодінню та чи
змінювались вони після її смерті.Також
необхідно встановити чи мало місце
придбання спадкодавцем ОСОБА_4
житлового будинка АДРЕСА_1 у період дії
норм Цивільного кодексу Української
РСР 1963 року та Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства УРСР 31.01.1966 р. і докази
про це має надати позивач при поданні
позову. Свідчення про те, що такої
можливості у позивача не існує, в
матеріалах справи відсутні. Пунктом 4
Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р.
встановлювалось, що реєстрації
підлягали всі будинки і домоволодіння,
які належали громадянам на праві
особистої власності, та розташовані в
межах міст і селищ міського типу
УРСР. Тобто Інструкцією встановлювався
обов'язок щодо реєстрації будинків та
домоволодінь, розташованих у містах.
Наявність зазначених документів має
свідчити про належне володіння
спадкодавцем майном, яке було придбано
на законних підставах, не є самочинним
будівництвом та має усі необхідні
документи відповідно до законодавства,
яке діяло на момент придбання цього
майна. Також слід мати на увазі, що
ОСОБА_2 це потенційний спадкоємць за
законом як і позивач. Між тим, вона
зазначена відповідачем, тоді як вона
має бути залучена до участі у розгляді
справи у якості третьої особи на боці
позивача або відповідача, а належним
відповідачем у таких справах має бути
орган місцевого самоврядування. Також
слід зазначити що спадкодавцець ОСОБА_4
померла у ІНФОРМАЦІЯ_1 році, спадщина
вікрилась коли діяв старий ЦК.
Відповідно до того цивільного кодексу
для придбання спащини небхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. . Разом з тим
ніяких доказів на підтвердження його
вступу в управління або володіння
спадковим майном у позовній заяві не
зазначено і до неї не залучено.Такими
доказами могли б бути свідчення про
його прописку на момент відкриття
спадщини, інші документи. Оскільки
свідоцтво про право на спадщину він за
життя не отримав і помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року, необхідно враховувати положення
ч.3 ст.549 ЦК УРСР 1963 р Отже у даному
випадку необхідно з'ясувати чи заявив
інший спадкоємець , а саме ОСОБА_7 про
свою згоду на прийняття спадщини, яка
не була прийнята ОСОБА_5 та чи зробив
він це у зазначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що дана позовна заява повинна бути
залишена без руху, а позивачеві наданий
строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власностіц в порядку
спадкування необхідно залишити без
руху надавши строк позивачеві для
усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали, та роз'яснити, що в
разі не усунення недоліків у вказаний
строк позовна заява буде вважатися
неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
І. В.Воробйова