Номер провадження № 22-ц/785/1024/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Ступакова
О.А.

- Бабія А.П.

при секретарі - Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до TOB «Сузір'я» та відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним, за
апеляційною скаргою генерального
директора TOB «Сузір'я» Недоступа В.В. на
рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до TOB «Сузір'я» та відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним та
визнання незаконною та скасування
державної реєстрації договору оренди
від 01 липня 2009 року укладений між нею та
TOB «Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П. вчинену за № 00141
від 29 квітня 2011 року та передати їй
земельну ділянку за кадастровим №
:01:003:0007 з незібраним врожаєм без
відшкодування затрат за час
незаконного користування. Мотивуючи
заявлені вимоги тим, що їй на праві
приватної власності належить земельна
ділянка сільськогосподарського
призначення площею 5.41 га, яка
розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району, Одеської
області. 01 липня 2009 року між нею та
відповідачем TOB «Сузір'я» був укладений
договір оренди вказаної земельної
ділянки строком дії на 10 років та
зареєстрований у Великомихайлівському
районному відділі Одеської
регіональної філії ДП «ЦДЗК» при
Держкомземі України 29 квітня 2011 року за
№ 00141. Просила суд вказаний
договір оренди визнати не дійсним,
визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію даного договору,
оскільки в ньому були відсутні усі
істотні умови, передбачені ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» (яка діяла
на час укладення спірного договору)
істотними умовами договору оренди
землі є об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
та яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Крім того зазначала,
що в договорі необумовлені та не
виконуються вимоги ч. 2. ст. 19 Закону
України «Про оренду землі», а саме при
передачі в оренду
сільськогосподарських угідь для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк дії договору оренди земельних
діянок визначається з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
згідно проекту землеустрою. До того ж,
вказувала на порушення п. 20 договору, а
саме що передача земельної ділянки
відбулася в день укладення договору 01
липня 2009 року, а не протягом трьох днів
після його державної реєстрації.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі посилаючись на
обставини зазначені в позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
посилаючись на те, що істотна умова
«передача у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки» була внесена до ст.
15 Закону України «Про оренду землі»
16.09.2008 року, а Кабінет Міністрів України
був зобов'язаний у тримісячний термін
привести свої нормативно - правові акти
у відповідність з цими змінами, маючи
на увазі типову форму договору оренди
землі яка затверджена постановою КМ
України від 03.03.2004 року №220. Однак в цій
постанові до сьогоднішнього дня не
внесені відповідні зміни і відсутня
вище зазначена істотна умова. Крім того
просив застосувати позовну давність на
позовні вимоги ОСОБА_3

Представник відділу Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області не з'явився, через канцелярію
суду 29.09.2013 року надійшли заперечення в
яких просив відмовити у задоволенню
позовних вимог позивачу і розглянути
справу за їх відсутності.

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенні частково.

Визнано недійсним договір оренди землі
від 01 липня 2009 року укладений між
ОСОБА_3 та TOB «Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П

Визнано незаконною та скасовано
державну реєстрацію договору оренди
від 01 липня 2009 року укладений між
ОСОБА_3 та TOB «Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П., вчинену за № 00141
від 29 квітня 2011 року.

В позовних вимогах в частині передачі
ОСОБА_3 земельної ділянки за
кадастровим номером :01:003:0007 з
незібраним врожаєм без відшкодування
затрат за час незаконного користування
відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням
генеральний директор TOB «Сузір'я»
Недоступ В.В. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 5,41 га, розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі державного акту серії ОД
№ 049349 від 12 грудня 2003 року,
кадастровий № :01:003:0007.

01 липня 2009 року між позивачем та TOB
«Сузір'я» укладено договір оренди
строком на 10 років який був
зареєстрований у Великомихайлівському
районному відділі Одеської
регіональної філії ДП «ЦДЗК» при
Держкомземі України 29 квітня 2011 року за
№ 00141.

Згідно до ч. І ст. 638 ЦК України договір є
укладений, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч. І ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» (яка діяла на час
укладення спірного договору) істотними
умовами договору оренди землі є об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із визначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної Ділянки.

Частиною другою ст. 15 зазначеного
Закону передбачено, що відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже відсутність у договорі оренди
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, які визначені
законом як істотні умови договору
оренди землі, є обставиною для визнання
зазначеного договору недійсним за
правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Такі ж самі висновки зроблені в
Постановах Верховного Суду України, а
саме в Постанові від 6 лютого 2012 року,
від 14 березня 2012 року, від 18 липня 2012
року, від 04 квітня 2012 року по справам (№
6-104ц11; № 6-7цс 12; № б-77цс 12; № 6-21цс 12),
прийнятих за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом Касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права та для
всіх судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

При таких даних суд першої інстанції
зробив обґрунтований висновок про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині визнання недійсним
договору оренди землі від 01 липня 2009
року укладений між ОСОБА_3 та TOB
«Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П та визнання незаконною
його державну реєстрацію та скасування
її.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги заяву представники
відповідача про застосування строку
позовної давності оскільки:

Згідно статті 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до правил частини 2 статті 261
ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Визначення перебігу позовної давності
щодо вимог про визнання недійсним
договорів оренду землі мають свої
особливості, оскільки відповідно до
положень статті 20 Закону України «Про
оренду землі», укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом. Відповідно до
правил статті 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

У відповідності до правил статті 640 ЦК
України (в редакції, що діяла на час
укладення та реєстрації спірного
договору) договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

Виходячи із цього спірний договір
оренди земельної ділянки від 01 липня 2009
року укладеним з моменту державної
реєстрації, тобто з 29 квітня 2011 року,
відтак з цього ж часу у сторін виникли
права та обов'язки за цим договором.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позивач не
пропустив позовну давність, оскільки
початок перебігу позовної давності
слід обраховувати з 29 квітня 2011 року, а
до суду з позовом позивач звернувся
05вересня 2013 року.

Що стосується стверджень зазначених в
апеляційній скарзі стосовно того, що
відповідач законно користується
спірною земельною ділянкою на підставі
договору зареєстрованого відповідно
до вимог чинного законодавства, то суд
першої інстанції розглядав з приводу
визнання договору оренди недійсним та
скасування його державної реєстрації,
а не з приводу користування земельною
ділянкою, а стосовно законності
договору оренди викладене вище.

Відносно того, що позивач розглядав
справу з відділом Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області, а не з відділом
Держкомзему у Великомихайлівському
районі в Одеській області, як зазначене
в позовній заяві, то помилка в позовній
заяві у повній назві відповідача не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Більш того відділом Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області зазначене рішення
суду першої інстанції не оскаржується.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу генерального
директора TOB «Сузір'я» Недоступа В.В. -
відхилити.

Рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року по справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до TOB «Сузір'я» та відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. А.
Станкевич

Судді:
О. А.
Ступаков

А.П.
Бабій