Справа № 505/4492/14-ц
Провадження по справі № 2/505/2016/2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2014 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді -
Фабіжевського С.А.

при секретарі -
Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Котовську
Одеської області справу за позовом
ОСОБА_1 до Котовської міської ради
Одеської області про визначення
порядку користування спільним майном
(третя особа - Держава в особі
Міністерства юстиції України в
господарському віданні Головного
управління юстиції в Одеській області),
-

в с т а н о в и в:

До Котовського міськрайонного суду
Одеської області звернулася ОСОБА_1 із
вказаним позовом.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що з 1994 року вона працює нотаріусом
Котовського міського нотаріального
округу. Робочий кабінет нотаріуса,
кабінет її помічника та підсобне
приміщення розташовані у м.Котовськ
Одеської області, АДРЕСА_1. У 2002 році у
звязку із введенням посади державного
нотаріуса та нестачею вільної та
достатньої робочої площі, позивачем
було побудовано прибудову до існуючої
будівлі. Надалі при подальшому
користуванні вказаними приміщеннями у
позивача неодноразово виникали
складнощі щодо виділу та визначення
реальної частки її майна.

Позивач стверджує, що звернувшись до
співвласника вказаної будівлі із
питанням поділу та визначення реальних
часток будівлі нею було виявлено, що на
вказану будівлю відсутні будь-які
правовстановлюючі документи, що на
даний час унеможливлює провести
розподіл приміщень у вказаній будівлі
та визначити частки кожного з
власників.

Відповідно до технічного паспорту від
03.10.2014 року, інвентаризаційна справа
№1414, будівля у м.Котовськ Одеської
області по АДРЕСА_1, складається з
Адмінбудівлі літ. «А», Нотаріальної
контори літ. «Ж», адмінбудівлі літ. «а»,
нотаріальної контори літ. «Ж1»,
нотаріальної контори літ. «Ж3»,
архівосховища літ. «І», котельні літ.
«Н», побутової будівлі літ. «О», гаражу
літ. «Р», убиральні літ. «С», сараю літ.
«Т», вимощення І, огорожі №1-2.

З огляду на вищенаведене позивач
звернулась до суду та просила
визначити порядок користування
спільним майном - кабінетами в будівлі
літ. «Ж», «Ж1», «Ж3», яка розташована у
м.Котовськ Одеської області, АДРЕСА_1,
згідно якого кабінет ХІІІ загальною
площею 12,8 кв.м., коридор Х загальною
площею 5,2 кв.м. в літ. «Ж3» і сарай літ.
«Т» передати у користування Головному
управлінню юстиції в Одеській області
взамін кабінету VI загальною площею 17,6
кв.м. в літ. «Ж».

Визнати за нею, право приватної
спільної часткової власності за
набувальною давністю на 13/100 частин
нежитлової будівлі, а саме: в літ. «Ж»
кабінет VІ загальною площею 17,6 кв.м., в
літ. «Ж1» підсобне приміщення VIII
загальною площею 13,6 кв.м., котельня VII
загальною площею 8,2 кв.м., коридор ІХ
загальною площею 6,8 кв.м.

Визнати право державної спільної
часткової власності за Державою
Україна в особі Головного управління
юстиції в Одеській області на 18/100
частин нежитлової будівлі, а саме: в
літ. «Ж» приймальня ІІ загальною площею
14,0 кв.м., кабінет ІІІ загальною площею 9,3
кв.м., кабінет V загальною площею 12,0
кв.м., кабінет IV загальною площею 8,7
кв.м., в

літ. «Ж3» кабінет ХІІI загальною площею
12,8 кв.м., коридор Х загальною площею 5,2
кв.м., сарай літ. «Т».

Зобов'язати Реєстраційну службу по
місту Котовську та Котовському району
Котовського міжрайонного управління
юстиції Одеської області здійснити
реєстрацію права власності за ОСОБА_1
на 13/100 частин нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1 в місті Котовськ Одеської
області.

Зобов'язати Реєстраційну службу по
місту Котовську та Котовському району
Котовського міжрайонного управління
юстиції Одеської області здійснити
реєстрацію права власності за Державою
Україна в особі Головного управління
юстиції в Одеській області на 18/100
частин нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 в
місті Котовськ Одеської області.

В судове засідання третя особа
не з'явилася, надавши до суду
клопотання, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст.
158 ЦПК України, про розгляд справи за її
відсутності, позов підтримує в повному
обсязі та наполягає на його
задоволенні, посилаючись на зазначені
в позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, повідомлена належним чином,
але надала до суду заяву з проханням
розглянути справу без її участі, проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала, позов визнала повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно технічного паспорту від 03.10.2014
року, інвентаризаційна справа №1414,
будівля у м.Котовськ Одеської області
по АДРЕСА_1, складається з Адмінбудівлі
літ. «А», Нотаріальної контори літ. «Ж»,
адмінбудівлі літ. «а», нотаріальної
контори літ. «Ж1», нотаріальної контори
літ. «Ж3», архівосховища літ. «І»,
котельні літ. «Н», побутової будівлі
літ. «О», гаражу літ. «Р», убиральні літ.
«С», сараю літ. «Т», вимощення І, огорожа
№1-2.

Позивач ОСОБА_1, не будучи власником
частини вказаної будівлі, як і
співвласник Головне управління
юстиції в Одеській області, позбавлені
можливості заявляти один до одного
претензії майнового характеру.

За ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Положеннями частини 1 статті 319 ЦК
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, а
згідно частини 1 статті 319 ЦК України -
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Тобто
вказаними нормами власникам будь-якої
форми власності забезпечено рівність
умов в ході реалізації свого права
власності.

Поряд із цим частиною 2 статті 13 ЦК
України визначено, що при здійсненні
своїх прав особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб, завдати
шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

В силу частини 1 статті 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

У відповідності з приписами частини 1
статті 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 183 ЦК України визначено, що
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення, а
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Як свідчать матеріали справи, позивач
вільно, безперервно та безперешкодно

користується вказаним нежитловим
приміщенням з 2002 року.

Відповідно до статті 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно, якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України
фактичне володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та
перехідні положення" ЦК України
передбачено, що правила статті 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав
чинності 1 січня 2004 року, тому норма
статті 344 даного Кодексу
застосовується до правовідносин,
починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно частини четвертої статті 344 ЦК
України, право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Згідно диспозиції ст. 355 ЦК України,
майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності. Майно
може належати особам на праві спільної
часткової або спільної сумісної
власності.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними.

Відповідно до ст.ст. 41,47 Конституції
України та ст.9 ЖК України державою
гарантовано право громадянина на
власність та житло.

За ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
за № 20 "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" /зі змінами/,
судовий захист права приватної
власності громадян здійснюється
шляхом розгляду справ, зокрема за
позовами про визначення порядку
володіння, користування і
розпорядження майном, що є спільною
власністю.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 року
за № 7 "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" /зі змінами/, якщо виділ
частки будинку в натурі неможливий,
суд вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
/квартирами, кімнатами/ такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення /кухня, коридор тощо/
можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може
бути встановлено також між учасниками
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва

(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Позов про визнання права власності
може стосуватися виключно
індивідуально-визначеного майна, про
що згідно ст.392 ЦК України, метою
використання позову про визнання права
власності є усунення невизначеності
відносин власності щодо індивідуально
визначеного майна. Такий позов є
речово-правовим, вимоги якого звернені
не до відповідача, а до суду, який
повинен підтвердити наявність у
позивача права власності на відповідне
майно».

З наведених норм вбачається, що позивач
як сторона спору, за відсутності
встановлених спеціальними законами
обмежень, не позбавлена права на
звернення до суду для визначення
порядку користування спільним майном,
та звернутися з такою вимогою до суду у
зв'язку із невизнанням третьою особою
права за позивачем на користування
вказаною частиною нежитлової будівлі.

Оцінюючи докази у їх сукупності,
фактичне володіння позивачем, а також
Головним управлінням юстиції Одеської
області будівлею у м. Котовськ Одеської
області, по АДРЕСА_1 з 1994 року, тобто
більше 10 років, вільне користування
нежитловим приміщенням, проведення у
ньому ремонтних робіт, суд приходить до
висновку, що позивач, як і третя особа
Головне управління юстиції в Одеській
області, добросовісно заволоділи
нежитловою будівлею, відкрито та
безперервно володіють зазначеним
нерухомим майном на протязі 20 років, що
повністю відповідає умовам статті 344 ЦК
України, тому суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги позивача в
частині визнання за позивачем та
третьою особою права власності на
вказану нежитлову будівлю.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
реєстраційної служби по місту Котовськ
та Котовському району Котовського між
районного управління юстиції в
Одеській області зареєструвати право
власності на вказане нежитлове
приміщення, суд виходить з положень, що
згідно ч.2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішення спорів відносно дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень яким є реєстраційна служба
по місту Котовську та Котовському
району Котовського МРУЮ в Одеській
області, являється одним із завдань
адміністративного судочинства і не
може розглядатися в порядку цивільного
судочинства.

Окрім вказаного, наявні позовні вимоги
є передчасними, оскільки позивачем не
надано вичерпних доказів, про відмову
їй у державній реє рації права
власності на вказане майно.

Тому вказані позовні вимоги
задоволенню не підлягають .

Керуючись вищевикладеним та ст.ст. 10,
11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Котовської міської
ради Одеської області про визначення
порядку користування спільним майном,
за участю третьої особи - Держави в
особі Головного управління юстиції в
Одеській області - задовольнити
частково.

Визначити порядок користування
спільним майном - кабінетами в будівлі
літ. «Ж», «Ж1», «Ж3», яка розташована у
м.Котовськ Одеської області, АДРЕСА_1,
згідно якого кабінет ХІІІ загальною
площею 12,8 кв.м., коридор Х загальною
площею 5,2 кв.м. в літ. «Ж3» і сарай літ.
«Т» передати Головному управлінню
юстиції в Одеській області взамін
кабінету VI загальною площею 17,6 кв.м. в
літ. «Ж».

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
спільної часткової власності на
набувальною давністю на 13/100 частин
нежитлової будівлі, а саме: в літ. «Ж»
кабінет VІ загальною площею 17,6 кв.м., в
літ. «Ж1» підсобне приміщення VIII
загальною площею 13,6 кв.м., котельня VII
загальною площею 8,2 кв.м., коридор ІХ
загальною площею 6,8 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в м.
Котовську Одеської області.

Визнати право державної спільної
часткової власності за Державою
Україна в особі Головного управління
юстиції в Одеській області на 18/100
частин нежитлової будівлі, а саме: в
літ. «Ж» приймальня ІІ загальною площею
14,0 кв.м., кабінет ІІІ загальною площею 9,3
кв.м., кабінет V загальною площею 12,0
кв.м., кабінет IV загальною площею 8,7
кв.м., в літ. «Ж3» кабінет ХІІI загальною
площею 12,8 кв.м., коридор Х загальною
площею 5,2 кв.м., сарай літ. «Т», що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в м.
Котовську Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я -