Дата документу 08.07.2014
ЄУ № 420/307/14-ц
Провадження №2/420/167/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Новопсковський
районний суд Луганської області

у складі головуючого судді
В.В. Проньки

при секретарях
Свистуновій Я.В., Рожковій Л.В., Котовій
О.Л.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Новопсков
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
СТОВ Агрофірма «Закотненськ» про
визнання договорів оренди земельних
ділянок недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду
з позовом до відповідача, в якому
просить визнати недійсними договори
оренди землі від 23 червня 2010 року,
укладені між позивачем ОСОБА_3 та СТОВ
Агрофірма «Закотненська» , відповідно
до державного акту на право приватної
власності на землю серії IV-ЛГ № 053747, та
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 111653.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позову, підтримав обставини, викладені
в позовній заяві. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що позивачу на
праві приватної власності належать
земельні ділянки площею 6,62 га та 6,34 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Зазначені земельні дялнки знаходяться
в оренді СТОВ «Агрофірма
Закотненська» на підставі договорів
оренди землі від 23.06.2010 р.,
зареєстрованих 12.07.2012 року у
Новопсковському РРО ДП «Центр
державного земельного кадастру». Дані
договори укладені з порушенням норм
чинного законодавства та
невідповідають вимогам ст. 15 Закону
України « Про оренду землі» . Так, в
пункті об»єкт оренди в обох договорах
не вказано кадастрові номери ділянок,
що передаються в оренду, що є
обов»язковим. Вищевказані договри
були підписані 23.06.2010 року, а
зареєстровані 12.07.2012 р., тобто на момент
реєстрації даних договорів кадастрові
номери земельних ділянок що
передаються в оренду обов»язково
потрібно було зазначати. В додатку № 1
до обох догворів , не вказано розмір
орендної плати за 2011, 2012, 2013, 2014 роки,
відсутні підписи орендодавця за 2012, 2013,
2014 роки , та підписи орендаря за 2010, 2011,
2012, 2013, 2014 роки, немає дат видачі
орендної плати. Також у вище вказаних
договорах повністю відсутня істотна
умова договору оренди землі – умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Зазначені
обставини, є підставою для визнання
договорів оренди землі недійсними.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперчував проти вимог
позивача, просив у задоволенні позову
відмовити. В обгрунтування заперечень
зазначив, що дані договори укладені з
позивачем відповідно до вимог Закону
України «Про оренду землі». Умови
договорів виконуються належним чином,
орендна плата сплачується позивачу
своєчасно, відповідно до умов договору.
На момент звернення позивача з позовом
до суду мається переплата з орендної
плати на користь позивача. На момент
укладення договорів ніяких спірних
питань у сторін не виникало. Ніяких
звернень з боку позивача до
відповідача з питань внесення змін до
умов договору не було. Лише в січні 2014
року позивач звертався з письмовою
вимогою до відповідча про розірвання
договору оренди землі, та повернення
земельних ділянок, в зв»язку з тим, що
має намір самостійно обробляти належні
йому земельні ділянки.Взагалі вважає,
що позивач не надав жодного доказу,
який свідчив би про порушення прав
позивача під час укладання договорів
та виконання умов договорів оренди
земельних ділянок, тому немає жодної
підстави для задоволення позовних
вимог та визнання договорів оренди
земельних ділянок недійсними.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії IV-ЛГ № 053747 від
15.04.2002 р. та Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЛГ
№ 111653 від 20.06.2008 р. позивачу ОСОБА_3 були
передані у приватну власність земельні
ділянки площею 6,62 га та 6,34 га, які
розташовані на території Пісківської
сільської ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

23 червня 2010 року між ОСОБА_3 та СTOB
Агрофірма «Закотненська» було
укладено договори оренди землі, які
знаходиться на території Пісківської
сільської ради, плошею 6,62 га та 6,34 га
які зареєстровані у Новопсковському
РРО ДП «Центр державного земельного
кадастру», про що в Державному реєстрі
земель вчинено записи від 12.07.2012 року.

Згідно актів визначення меж земельної
ділянки в натурі /на місцевості/ від
23.06.2010 року, , комісія в складі
орендодавця ОСОБА_3, землевпорядника
ОСОБА_4, орендаря ОСОБА_5 визначила, що
земельні ділянки площею 6,62 га та 6,34 га
знаходяться на території Пісківської
сільської ради. Межі земельної ділянки
чітко визначені на місцевості.
Заперечень при визначенні меж не було.

Згідно актів прийому-передачі об'єктів
оренди від 23.06.2010 року, власник
земельної ділянки ОСОБА_3 відповідно до
державного акту серії 1-ЛГ № 053747 від
15.04.2002 року, державного акту ЛГ № 111653
від 20.06.2008 передає, а землекористувач
СTOB Агрофірма «Закотненська» в особі
ОСОБА_5 прийняв земельні ділянки в
оренду загальною площею 6,34 га та 6,62 га
відповідно до договорів оренди
земельних ділянок. Ділянки за № № 27,28..

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є : об'єкт оренди
(кадастровий номер,місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» встановлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

У чиність ст.ст.16, 18, 19 вказаного Закону
договір оренди земельної ділянки
набирає чинності після досягнення
домовленості з усіх істотних умов,
підписання його сторонами і державної
реєстрації в порядку, встановленому
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.637 ЦК України, норма
якої передбачає тлумачення договору,
тлумачення договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.У
разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови /
типові договори/, навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Згідно до ч.2 ст. 22 Закону України « Про
оренду землі», типова форма договору
оренди землі затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Як вбачається зі змісту укладених між
ОСОБА_3 та СТОВ Агрофірма
«Закотненська» договорів оренди землі
від 23.06.2010 року, вони відповідають
Типовому договору оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.03.2004 року №220 / з
подальшими змінами, внесеними згідно з
постановами КМУ №1724 від 13.12.2006 року та
№780 від 03.09.2008 року/.

У спірних договорах визначений об'єкт
оренди - його місце розташування та
розмір земельної ділянки. На час
укладення договорів оренди - 23.06.2010 року
у наявності орендодавця ОСОБА_3 були
Державні акти на право приватної
власності на землю, старого зразка /
а.с.13,18/, встановленого відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 02 квітня 2002 року №449 « Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою», який
не містить кадастрового номеру
земельної ділянки.

Крім цього, суд зазначає про те, що
відповідно до ст.15 Закону України « Про
оренду землі», істотною умовою
договору оренди землі є у тому числі,
об'єкт оренди / кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки/, де кадастровий номер є
складовою істотної умови «об'єкта
оренди» і може бути вказаний, якщо є в
наявності на момент укладення
договору.

З договорів оренди вбачається, що в
розділах про предмет договору та об'єкт
оренди зазначено місце розташування та
розмір земельної ділянки.

Таким чином спірний договір оренди не
може бути визнаний недійсним в зв'язку
з відсутністю в ньому кадастрового
номеру земельної ділянки.

Як вбачається з договорів оренди землі
/ а.с.9,15/ у пункті 18 розділу «Умови і
строки передачі земельної ділянки в
оренду», передача земельної ділянки в
оренду здійснюється без розроблення
проекту її відведення.

Позивачем зазначено, що в договорі
оренди землі відсутня істотна умова
договору, зокрема умови передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Вимога щодо закріплення у договорі
такої умови є новелою, визначеною ЗУ
№509-VI від 16.09.2008 «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву» і до цього часу
не знайшла свого відображення в
типовому договорі оренді- землі,
затвердженому постановою КМУ від 03.03.04
р. № 220.

Неабиякий інтерес становить Постанова
Верховного Суду України від 25 грудня 2013
року. Судовою палатою у цивільних
справах ВСУ розглядався спір між
орендодавцями та орендатором - ПСП, про
визнання недійсними договорів оренди
землі. Спір полягав у тому, що
орендодавці просили визнати договори
оренди недійсними на тій підставі, що в
договорах відсутні істотні умови ( не
були погоджені у двосторонньому
порядку такі істотні умови договору, як
індексація орендної плати, умови
передачі земельної ділянки орендарю,
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, а
також не була зазначена умова передачі
в заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки;
умови збереження стану об'єкта оренди).

ВСУ зробив висновок, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, а тому
підлягає обов'язково встановленню, чи
дійсно порушуються права позивачів у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також необхідно з'ясовувати, в чому
саме полягає порушення законних прав
позивачів. Вказані твердження
грунтуються на положеннях ст. З ЦПК
України та ст. 15 ЦК України.

Отже, відсутність істотних умов у
договорі далеко не завжди може бути
підставою для визнання договору
недійсним в судовому порядку. В кожному
конкретному випадку необхідно буде
доводити порушення права позивача в
зв'язку з відсутністю в договорі
істотних умов.

Відсутність в оскаржуваних договорах
оренди землі однієї із істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону, зокрема
умови передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, не стало підставою
для відмови в державній реєстрації
договору.

Відповідно до п.2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 року №2073,
державна реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державного факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок.

Державна реєстрація договору оренди
земельної ділянки в період визначеного
сторонами строку дії договору
забезпечує правомірне, договірне
використання орендарем орендованої
земельної ділянки відповідно до норм
ЗК України, ЦК України, Закону України
від 06.10.1998 р. №161-XIУ « Про оренду землі»
та Закону України від 11.02. 2010 p. № 1878-VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" та
інших законодавчих актів України",
незалежно від дати проведення такої
реєстрації, до пред'явлення позову про
повернення земельної ділянки чи після
його пред'явлення (постанова Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 6 березня 2013 p. у справі
№ 6-5цс13).

Та обставина, на яку посилається
позивач, а саме: незаконність
використання земельної ділянки,
оскільки договір оренди було підписано
23.06.2010 року, а державну реєстрацію
проведено 12.07.2012 року, спростовується
матеріалами справи, оскільки згідно до
актів прийому-передачі об'єкта оренди
від 23.06.2010 року власник земельних
ділянок ОСОБА_3 відповідно до державних
актів передав, а землекористувач СТОВ
Агрофірма «Закотненська» в особі
ОСОБА_5 прийняв земельні ділянки в
оренду площею 6,62 га та площею 6,34 га.
відповідно до договорів оренди
земельних ділянок. Таким чином,
незаконного використання земельних
ділянок немає.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 06.11.2009 року № 9 « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснив, що відповідно до
статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні

Заявляючи позов про визнання
недійсними договоів оренди землі,
позивач не зазначив у чому полягає
порушення його прав відсутністю у
договорі кадастрового номеру
земельної ділянки та умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки і
чому такі умови неможливо встановити
шляхом зміни умов договору в цій
частині, хоча п.36 договору оренди
земельної ділянки передбачає
здійснення зміни умов договору у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін.

Під час судового розгляду справи судом
встановлено та не оспорюється
сторонами, що позивач жодного разу не
звертався до відповідача з заявою щодо
внесення змін до умов договорів. В
матеріалах справи наявна лише заява
позивача адресована до відповідача про
розірвання договорів оренди землі, в
зв»язку з тим, що позивач має намір
самостійно обробляти земельні ділянки
( а.с.6). Крім того, в матерілах справи
навяна довідка відповідача про те, що
станом на 26.03.2014 року мається переплата
позивачу орендної плати у розмірі 199,94
грн.

При розгляді справи № 6-94 цс 13,
предметом якої був спір про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними, Верховний Суд України
зробив правовий висновок, відповідно
до якого однією з обов'язкових умов
визнання договору недійсним є
порушення у зв'язку з його укладенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення
не встановлено, а позивач посилається
на формальне порушення закону у суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження підстав визнання
недійсним договорів оренди земельної
ділянки, оскільки, як вбачається з
договорів, сторони досягли згоди з усіх
істотних умов.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,82,88, 209, 212-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
СТОВ Агрофірма «Закотненська» про
визнання договорів оренди земельних
ділянок недійсними відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано апеляційному суду Луганської
області через Новопсковський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено в
нарадчій кімнаті 08 липня 2014 року.

Суддя :