Ухвала

іменем україни

05 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 29 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що в період з 02 липня
1993 року по 05 лютого 2010 року сторони
перебували у шлюбі. За час перебування
у шлюбі сторонами за спільні кошти на
підставі договору купівлі-продажу
від 17 лютого 2004 року була
придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 43,9 кв. м, у 2006 році
статус квартири з житлової змінено на
нежитлову у зв'язку з її
переплануванням у магазин та
зареєстровано за фізичною особою
підприємцем ОСОБА_4 20 вересня 2006 року
відповідачем було придбано на підставі
договору дарування двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, яка розташована
поруч з квартирою № 96 за тією ж адресою.
Зазначені вище квартири були
переобладнані в магазин промислових
товарів «Евро-Строй» та рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 22 червня 2007 року були
поділені в ідеальних частках по Ѕ
частині кожному та визнано за
сторонами право власності на
відповідну частку. 18 липня 2013 року
позивачу стало відомо, що
вищезазначену реєстрацію було
скасовано на підставі ухвали суду
від 10 листопада 2010 року, а власником
магазина, вартість
якого - 268 888 грн., стала ОСОБА_4 Крім того,
за час перебування у шлюбі сторонами
було придбано автомобіль марки SSANG YONG
KYRON, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який був зареєстрований
на ОСОБА_4 Враховуючи зазначене,
позивач просив визнати Ѕ частину
магазину промислових товарів за
вказаною адресою об'єктом спільної
сумісної власності та стягнути на його
користь грошову компенсацію ј частини
магазину промислових товарів в сумі
134444 грн. та 72800 грн. компенсації
вартості Ѕ частини спірного
автомобіля.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 12 червня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
матеріали справи, необхідні для
ухвалення судового рішення судом
касаційної інстанції, вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Установлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 02 липня
1993 року по 05 лютого 2010 року.

За час перебування в шлюбі ОСОБА_4
придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 43,9 кв. м, на
підставі договору купівлі-продажу від
17 лютого 2004 року.

20 вересня 2006 року відповідачці була
подарована двокімнатна квартира
АДРЕСА_2.

Вказані квартири фактично були
переобладнанні в магазин промислових
товарів «Евро-Строй».

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування (ч. 1 ст. 57 СК України).

Вирішуючи спір, місцевий суд, з яким
погодився і апеляційний суд, вірно
надав оцінку наявним в матеріалах
справи доказам та дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Так, суд обґрунтовано виходив із того,
що квартира АДРЕСА_1, загальною площею
43,9 кв. м, була спільною сумісною
власністю сторін на підставі рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 22 червня 2007 року, а квартира
АДРЕСА_2 є особистою приватною
власністю відповідачки. Оскільки
вказане рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 22 червня
2007 року скасовано, то ОСОБА_4 залишилася
власницею спірної квартири № 96 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 лютого 2004 року та є власницею спірної
квартири № 95 на підставі договору
дарування. Таким чином, правові
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання Ѕ
частини магазину промислових товарів
об'єктом спільної сумісної власності
та стягнення грошової компенсації
вартості ј частини вказаного магазину
відсутні. З позовом про визнання права
власності на ј частини спірної
квартири № 96 позивач не звертався.

Крім того, суд, враховуючи вимоги ч. 2 ст.
72 СК України та роз'яснення, викладені в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», дійшов
вірного висновку, що позивачем
пропущено строк позовної давності в
частині вимог щодо стягнення
компенсації за Ѕ частину автомобіля SSANG
YONG KYRON, оскільки ОСОБА_3 дізнався про
порушення свого права в цій частині у
лютому 2010 року, а з позовом до суду
звернувся тільки у серпні 2013 року та на
підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України
обґрунтовано відмовив в задоволенні
вказаних вимог.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, обґрунтовано
залишив вказане рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій
досліджено обставини справи в повному
обсязі та надано належну оцінку
наявним у справі доказам. Доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення відповідають
вимогам закону й підстави для їх
скасування відсутні.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 12 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська