АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 672/1918/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2003/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді Харчука
В.М.,

суддів: Переверзєвої Н.І.,

Кізюн О.Ю.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/2003/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
її представником ОСОБА_3 на рішення
Городоцького районного суду від 29
липня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим будинком, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про вселення в житловий будинок,
заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, судова колегія,

В С Т А Н О
В И Л А :

рішенням Городоцького районного суду
від 29 липня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволені.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано такими,
що втратили право на користування
житловим будинком АДРЕСА_2, належним на
праві власності ОСОБА_4.

Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 судові витрати по
справі в сумі по 639,70 гривень з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про вселення в
житловий будинок АДРЕСА_2 відмовлено.

______________________________________________________________________Г
оловуючий у першій інстанції - Сакенов
Ю.К. Справа № 22-ц/792/2003/14 Доповідач -
Харчук В.М.
Категорія - 43, 46

ОСОБА_2 через свого представника
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції від 29
липня 2014 року.

Апелянт посилається на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт посилається на
те, що на підставі досліджених доказів
суд встановив факт відсутності ОСОБА_2
та ОСОБА_5 за місцем реєстрації, а не
факт не проживання без поважних причин
в спірному будинку

ОСОБА_2, її представник,
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що в
спірний будинок ОСОБА_2 не могла
потрапити через відсутність у неї
ключів до будинку та через заміну
замків ОСОБА_4, хоч неодноразово
намагалася в будинок вселитись.

Судом також встановлено
наявність між сторонами неприязних
відносин.

Суд безпідставно відмовив в
задоволенні представника ОСОБА_2 про
виклик та допит в якості свідка
дільничного міліціонера Городоцького
РВ УМВС України у Хмельницькій області,
який викликався ОСОБА_2 через
неможливість її вселитись в будинок.

Тому апелянт просить
скасувати рішення Городоцького
районного суду від 29 липня 2014 року,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_4 у задоволенні позову та
задовольнити зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про вселення в
будинок.

Судова колегія приходить
до висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 57, 59,
60, 61, ч. 1, ст.ст. 64, 213, 308 ЦПК України суд
вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності, в
межах та на підставах, визначених
позивачем у позовній заяві та на
підставі наданих сторонами на
підтвердження чи спростування
позовних вимог належних і допустимих
доказів.

Кожна сторона доказами
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів та інше.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим. Законним є

рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
належними і допустимими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Обставини, визнані
учасниками судового процесу,
доказуванню не підлягають.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 4) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.ч. 1
та 2 ст. 317, ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 319, ч.ч. 1 та 2 ст.
321, ч. 2 ст. 386, ст. 391, ч.ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК
України відновленню в судовому порядку
підлягає лише порушене, невизнане або
оспорюване право.

Лише власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Він має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. При цьому власник
зобов»язаний додержуватись моральних
засад суспільства.

Держава не втручається у
здійснення власником права власності.

Діяльність власника може
бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов»язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Власник, права якого
порушені, або який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення цією особою дій, що
можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Члени сім»ї власника житла,
які проживали разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону.

Член сім»ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім»ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Ці правила застосовуються і
до правовідносин між власником та
колишнім членом його сім»ї, який
припинив сімейні відносини з
власником.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 156
Житлового кодексу України члени сім»ї
власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку і колишнім членом його сім»ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила договору найму
житла в частині плати за користування
житлом.

Задовольняючи позовні
вимоги первісного позивача ОСОБА_4 та
визнаючи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 особами, що
втратили право на користування
житловим будинком АДРЕСА_2, відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про вселення в спірний
будинок, суд першої інстанції виходив з
того, що власником будинку є ОСОБА_4, а
відповідачі вчиняють йому перешкоди у
здійсненні права власності, так як
зареєстровані в будинку, хоч у ньому не
проживають без поважних причин понад
два роки. Крім того, відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_5 фактично виселились з
будинку ще до того часу як ОСОБА_4 став
його власником через неприязні
відносини з іншими родичами, ОСОБА_4 їх
з будинку не виселяв.

Попередній власник будинку
мати ОСОБА_2 ОСОБА_9 померла ще
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зустрічні позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 не довели в суді поважності
причин відсутності їх проживання в
спірному будинку понад два роки.

Такі висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи, підтверджені
належними і допустимими доказами та
ґрунтуються на нормах матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що
власником будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_9.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є донькою
та сином ОСОБА_9

У 2003 році за згодою власника
будинку ОСОБА_9 до будинку вселилась як
член сім»ї останньої ОСОБА_2, яка 26
грудня 2003 року зареєструвала своє
постійне місце проживання в будинку.

У 2006 році до будинку за
згодою його власника на правах члена
сім»ї ОСОБА_2 вселився ОСОБА_5, який 14
квітня 2006 року зареєстрував своє
постійне місце проживання в будинку.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали в будинку
разом з його власником, користувались
ним.

05 липня 2004 року ОСОБА_9
подарувала будинок ОСОБА_2, а 14 липня 2006
року ОСОБА_2 продала зазначений будинок
ОСОБА_5, однак заочним рішенням
Городоцького районного суду від 23
жовтня 2006 року, яке набрало законної
сили, за позовом дарителя договір
дарування та договір купівлі-продажу
визнані недійсними і будинок повернуто
у власність ОСОБА_9

У 2007 році між ОСОБА_9 та
ОСОБА_2, ОСОБА_5 на грунті оспорювання
недійсності договорів дарування та
купівлі-продажу виникли неприязні
відносини, через що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
виселились з будинку, але залишились у
ньому зареєстрованими, і з того часу в
будинку не проживають.

26 листопада 2010 року ОСОБА_9
подарувала належний їй будинок ОСОБА_4.

Договір нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Городоцького районного нотаріального
округу ОСОБА_10 26 листопада 2010 року за
реєстром № 3693. 02 грудня 2010 року ОСОБА_4
зареєстрував своє право власності на
нього.

З моменту набуття права
власності на будинок ОСОБА_4 його мати
ОСОБА_9 втратила на нього право
власності, хоч у будинку продовжувала
проживати.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в будинку
не проживали і будь-яких дій по
виселенню вказаних осіб з будинку
ОСОБА_4 не вчиняв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11
померла.

З моменту втрати права
власності на будинок ОСОБА_11 з 26
листопада 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5
втратили будь-які права на
користування будинком та проживання в
ньому, так як вони були членами сім»ї
попереднього власника будинку ОСОБА_11,
вони не були і не являються членами
сім»ї нового власника будинку ОСОБА_4,
їхнє право користування будинком було
похідним від права колишнього власника
будинку і відповідачі не набували
самостійного права на користування
будинком. Крім того, вони понад два роки
на момент звернення позивача до суду
без поважних причин не проживали в
будинку, не користувались ним, не
намагались з моменту виселення з
будинку вселитись в нього за згодою
його попереднього чи теперішнього
власників чи в судовому порядку. Лише
після виникне спору щодо втрати права
на житло подали до суду зустрічні
позовні вимоги про вселення.

Разом із тим, відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишаються
зареєстрованими в будинку, чим
порушуються права його власника
ОСОБА_4, так як на його адресу приходить
поштова кореспонденція на ім»я
відповідачів, він не може
розпоряджатись та користуватись
будинком через реєстрацію в ньому
інших сторонніх для нього осіб, з
урахуванням зареєстрованих осіб
нараховуються комунальні платежі. Це
порушення прав позивача носить
триваючий характер і початок перебігу
строку позовної давності для
відновлення порушеного права весь час
відтерміновується (строки позовної
давності не порушені).

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами та
підтверджуються дослідженими судом
доказами: копіями договору дарування
будинку та витягу з реєстру прав
власності на нього (а.с.4-5), претензіями
банку на ім»я ОСОБА_2, адресованими в
спірний будинок, про звернення
стягнення на нерухоме майно для
погашення заборгованості за кредитним
договором (а.с.6); актом та рішенням
виконкому Городоцької міської ради від
27 та 29 листопада 2013 року про не
проживання відповідачів в будинку
(а.с.7-8), копією заочного рішення
Городоцького районного суду від 23
жовтня 2006 року, зміст якого сторони
визнали (а.с.9-10); повідомленнями
реєстраційного органу про реєстрацію
відповідачів в будинку (а.с.19-20),
змістом апеляційної скарги ОСОБА_2 на
ухвалу Городоцького районного суду про
відкриття провадження у справі, в якій
вона визнає, що проживає в АДРЕСА_1
(а.с.28-29); копією постанови ДІМ
Городоцького РВ УМВСУ в Хмельницькій
області від 07.04.2007 року, зміст якої
сторони визнали, якою винесено
офіційне застереження ОСОБА_2 стосовно
неприпустимості вчинення протиправних
дій щодо ОСОБА_9 (а.с.48-49), і якою
встановлено наявність неприязних
стосунків між матір»ю та донькою;
показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15

Зокрема, ці свідки
підтвердили, що внаслідок неприязних
стосунків із колишнім власником
будинку ОСОБА_9 та членами її сім»ї
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 останні з власної волі
в 2007 році вибули зі спірного будинку і в
ньому більше не появлялись.

Зазначені докази повністю
підтверджують позовні вимоги позивача
ОСОБА_4 щодо втрати відповідачами права
на користування його жилим будинком з
підстав ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, так як
вони без поважних причин понад два роки
не проживали в будинку попереднього
власника як члени сім»ї ОСОБА_9

Ці ж докази підтверджують
порушення прав теперішнього власника
будинку ОСОБА_4 та спростовують доводи
зустрічних позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5
про порушення їх права користування
будинком, так як вони не являються
членами сім»ї нового власника будинку
ОСОБА_4 їхнє похідне право користування
будинком як членів сім»ї ОСОБА_9
припинилося з припиненням права
власності останньої і вони не набули
самостійного права користування
будинком. Тому це право не може бути
відновлене шляхом вселення їх в
будинок іншого власника за судовим
рішенням.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А Л И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її
представником ОСОБА_3 відхилити,
рішення Городоцького районного суду
Хмельницької області від 29
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук