АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2066/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бондаренко С. І. УХВАЛА
28 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБондаренка С.
І.суддівВініченка Б. Б. , Новікова О. М.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 12 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа: Черкаська міська
рада, ОСОБА_8 про визнання права
власності на частину
в с т а н о в и л а :
В квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа:
Черкаська міська рада про визнання
права власності на частину
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказувала на те, що з початку 1976 року
вона постійно проживає та є
зареєстрованою з 1982 року у
домоволодінні АДРЕСА_1.
Зазначений будинок по АДРЕСА_1 належав
на праві власності ОСОБА_9.
За своє життя остання запросила
цивільного чоловіка позивачки - ОСОБА_10
проживати у будинку, а також
запропонувала йому зробити
переобладнання в будинку та прибудову
на загальну площу 23,9 кв. м.. ОСОБА_10
поселився у 1974 році в будинку і
розпочав будівництво. З 1976 року
позивачка разом з ОСОБА_11 почали
спільно проживати як подружжя і ОСОБА_9
прописала їх у будинку у якості
ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_10 провели
будівельні роботи будинку, обклали
увесь будинок цеглою, встановили
металеві ворота та хвіртку,
відремонтували водогін та колонку,
зробили ремонт у жилих кімнатах та
господарських будівлях. Станом на 1978
рік було переобладнано будинок,
закладені двері у кімнатах і було
утворено квартиру № 2 житловою площею
17,5 кв. м. та прибудовано приміщення
нежитлове під літ.а-2.
Будинковолодіння з 1976 року складалось
з двох окремих житлових квартир, у
одній проживала ОСОБА_9, а в іншій
позивачка з чоловіком ОСОБА_10, таким
чином квартири були відокремлені одна
За своє життя ОСОБА_9, ще в липні 1978 року
вносила зміни до технічного паспорту,
загальна площа квартири де проживала
ОСОБА_9 становила 53,2 кв.м. .
Після смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилась спадщина на
будинковолодіння і будинок по заповіту
успадкувала ОСОБА_12.
22.02.1994 року ОСОБА_12 здійснила обмін
своєї частки домоволодіння по АДРЕСА_1
з ОСОБА_7 на його частину
будинковолодіння 19/58 частин по АДРЕСА_1.
При здійсненні договору міни квартира
№2 житловою площею 17,5 кв .м., а всього 23,9
кв. м. в документах не була зазначена.
На даний час позивачка продовжує
проживати у квартирі № 2, і вважає, що
набула право власності як на
На підставі наведеного, позивачка
просила суд визнати за нею право
власності на новостворену річ , а саме
на квартиру №2 загальною площею 23.9 кв.м.
під літерами 2-1;2-2;ІІ у будинковолодінні
Ухвалою Соснівського районного суду м.
Черкаси від 16 липня 2013 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи
В подальшому позивач змінила підставу
позовних вимог, зазначивши, що вона
набула право власності на спірне майно
за набувальною давністю, а тому просила
поновити строк позовної давності та
визнати за позивачем право власності
на частину будинку , а саме на квартиру
№2 загальною площею 23.9 кв.м. під
літерами 2-1;2-2;ІІ у будинковолодінні по
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 12 червня 2014 року позов
ОСОБА_13 до ОСОБА_7, третя особа:
Черкаська міська рада, ОСОБА_8 про
визнання права власності на частину
будинковолодіння залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилаючись на те, що дане рішення
незаконне, не відповідає обставинам
справи, прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення її
позовних вимог та визнання за нею права
власності на частину домоволодіння по
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги , колегія
суддів судової палати приходить до
висновку , що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, правомірно
виходив з того, що підстави для
визнання за позивачем права власності
за набувальною давністю відсутні.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
будинок за адресою АДРЕСА_1 , на
підставі договору купівлі-продажу від
3.02.1954 року , належав ОСОБА_9.

Відповідно до частини 1 ст.344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Набуття
права власності на земельну ділянку за
набувальною давністю регулюється
законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, в п.9 постанови від 07.02.2014, № 5
"Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав" відповідно до частини
першої статті 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється Земельним кодексом
України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

Як зазначила сама позивач в
позовній заяві, при вселенні в будинок
вона знала, що це майно належить ОСОБА_9,
що в майна є власник, крім того, як
позивач так і ОСОБА_10 була запрошена
власником будинку лише для проживання,
тобто користування майном, а
будівельні роботи проводились з
дозволу власника ОСОБА_9

Також суттєвою обставиною є і те, що за
життя, 27 жовтня 1988 року ОСОБА_9, вчинила
заповіт, на підставі якого ОСОБА_12 23
червня 1989 року було видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, до
складу спадщини увійшов будинок з
надвірними спорудами за адресою
АДРЕСА_1.

Тобто за життя, спадкодавець, на
випадок своєї смерті, розпорядилась
своїм майном.

За таких обставин, суд обґрунтовано
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 12 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до суду касаційної інстанції
протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :