Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю представника позивача
ОСОБА_1 та представника відповідача
Штогрін В.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Рівненського
міського суду від 06 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю „Плант
Індастрі" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А
Н О В И Л А :

02 вересня 2013 року ОСОБА_3
звернувся в Рівненський міський суд з
позовом до ТзОВ „Плант Індастрі", в
якому просив поновити його на посаді
заступника директора ТзОВ „Плант
Індастрі" із 29 липня 2013 року та стягнути
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу із 29 липня 2013
року по день поновлення на роботі.

04 листопада 2013 року позивач подав
до суду заяву про збільшення позовних
вимог, відповідно до якої просив
скасувати наказ № 20 від 29 липня 2013 року
про звільнення, поновити його на посаді
заступника директора ТзОВ „Плант
Індастрі" із 01 липня 2013 року, стягнути
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу із 01 липня 2013
року по день поновлення на роботі та
стягнути моральну шкоду в розмірі 10000
грн., яка йому була завдана
відповідачем внаслідок незаконного
звільнення з роботи.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що рішенням апеляційного
суду Рівненської області від 21 травня
2013 року його було поновлено на посаді
заступника директора ТзОВ „Плант
Індастрі", але відповідач дане рішення
в добровільному порядку не виконав, в
зв'язку із чим він був вимушений
звернутись до державного виконавця про
примусове виконання судового рішення.

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/172/2014
Головуючий у 1 інстанції : Тимощук
О.Я.

Доповідач :
Григоренко М.П.

В процесі примусового виконання
рішення суду 01 липня 2013 року в
присутності державного виконавця
відділу ДВС Рівненського МУЮ він був
ознайомлений із наказом відповідача
про поновлення його на роботі з 22
травня 2013 року, а останнім пунктом
цього ж наказу було зазначено про його
звільнення з роботи за прогули,
допущені із 22 травня 2013 року по 30 червня
2013 року.

Проте, копії даного наказу він не
отримав і до роботи його так і не
допустили.

03 липня 2013 року ним було подано заяву
відповідачу про видачу наказу про його
звільнення.

13 липня 2013 року він отримав від
відповідача рекомендований лист з
копією наказу директора ТзОВ „Плант
Індастрі, № 13 від 22 травня 2013 року, але
в якому вже був відсутній пункт про
його звільнення з роботи.

Так як, 13 та 14 липня були вихідними
днями, а 15.07.2013 року він потрапив на
стаціонарне лікування, яке проходив до
26 липня 2013 року, тому на роботу він зміг
з'явитись лише 29.07.2013 року.

30.07.2013 року близько 17-00 год., коли він
був на своєму робочому місці, його
ознайомили із наказом директора ТзОВ
„Плант Індастрі" від 29.07.2013 року № 20 про
його звільнення з роботи з 01 липня 2013
року за ніби-то допущені ним прогули з 22
травня по 30 червня 2013 року.

Вважаючи своє звільнення з роботи
з 01 липня 2013 року незаконним, ОСОБА_3
просив суд скасувати наказ директора
ТзОВ „Плант Індастрі" від 29.07.2013 року
про його звільнення з роботи, поновити
на посаді заступника директора ТзОВ
„Плант Індастрі" із 01 липня 2013 року,
стягнути із відповідача на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а також зобов'язати
останнього відшкодувати йому завдану
моральну шкоду, в розмірі 10000 грн., яку
він зазнав в результаті незаконного
звільнення з роботи.

Рішенням Рівненського міського суду
від 06 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_3 покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що 01 липня 2013 року його не
ознайомлено із наказом № 13 від 22 травня
2013 року в такій редакції, що
знаходиться в матеріалах справи,
оскільки на ньому відсутній його
підпис про ознайомлення, а також акт
про відмову від підпису.

З метою приховання порушення трудового
законодавства, відповідачем не подано
до суду наказ із його підписом про
ознайомлення.

Зазначає, що акти про відсутність на
роботі за період з 01 липня 2013 року по 29
липня 2013 року були відсутні при
винесенні наказу про звільнення від 29
липня 2013 року.

Відповідачем грубо порушено вимоги ст.
149 КЗпП України щодо порядку
застосування дисциплінарних стягнень.

Крім того, судом не взято до уваги того,
що акт про відсутність на роботі
позивача від 29 липня 2013 року був
складений відповідачем лише після
початку попереднього судового
засідання та поданий до суду 13
листопада 2013 року з порушенням
процесуального закону. У наказі
відповідача № 20 від 29 липня 2013 року про
звільнення , відсутні посилання на акт
від 29.07.2013 року.

Також вказує, що він щоденно із 01 липня
2013 року з'являвся на роботі, проте його
не було допущено до роботи, копії
наказів про поновлення та звільнення з
роботи не надано, середній заробіток за
час вимушеного прогулу не виплачений
та не видана трудова книжка.

Також судом першої інстанції було
безпідставно відмовлено йому у
задоволенні клопотання про
витребування у відповідача книги
обліку трудових книжок.

Вважає, що відповідач при звільненні
його з роботи наказом №20 від 29 липня 2013
року не з'ясував поважність причин
відсутності на роботі позивача та
невірно розцінив його відсутність, як
прогул без поважних причин. Наказ про
поновлення на роботі та допуск до
роботи ОСОБА_3 отримав рекомендованим
листом лише 12 липня 2013 року, а із 15.07.2013
року по 26.07.2013 року він перебував на
стаціонарному лікуванні , що
підтверджується листком
непрацездатності, і що свідчить про
поважність причин відсутності на
роботі. Із змісту наказу про його
звільнення з роботи від 29.07.2013 року не
вбачається в який саме період ним було
допущено прогул.

Крім того судом не взято до уваги, що
позивач виконував покладені на нього
трудові обов'язки 29.07.2013 року та 30.07.2013
року протягом усього робочого дня.

Із цих підстав ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник відповідача просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що
останнього було звільнено з роботи 29
липня 2013 року з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Проте, на розсуд колегії суддів,
рішення Рівненського міського суду від
06 грудня 2013 року підлягає скасуванню, у
зв'язку із неповним з'ясуванням судом
обставин справи, що мають значення для
справи, невідповідністю висновків суду
обставинам справи, з ухваленням у
справі нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 21 травня 2013
року його було поновлено на посаді
заступника директора ТзОВ „Плант
Індастрі".

Відповідно до наявних у справі копій
наказів директора ТзОВ „Плант
Індастрі" від 22 травня 2013 року № 13, 14, 15
(а.с. 27-29), на виконання вищевказаного
рішення апеляційного суду ОСОБА_3
ніби-то було допущено до виконання
обов'язків заступника директора
вказаного товариства, з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Проте, будь-які докази, які б свідчили
про фактичний допуск до роботи
позивача відповідачем з 22 травня 2013
року в матеріалах справи відсутні.

Навпаки, з наявної у справі копії акту
державного виконавця від 01 липня 2013
року(а.с. 101) вбачається, що виконання
вищевказаного рішення апеляційного
суду Рівненської області від 21 липня 2013
року здійснювалось у примусовому
порядку державним виконавцем,
відповідно до виданого 30 травня 2013 року
Рівненським міським судом виконавчого
листа.

На цьому ж акті державного виконавця
міститься підпис позивача про
ознайомлення з наказами № 13, 14, 15 ТзОВ
„Плант Індастрі" від 22 травня 2013 року.

Але, в той же час в матеріалах справи
відсутні самі накази № 13, 14, 15 ТзОВ
„Плант Індастрі" від 22 травня 2013 року,
на яких би містився підпис позивача про
ознайомлення із змістом цих наказів.

В ході апеляційного розгляду справи
представник відповідача не спромігся
надати обґрунтоване пояснення з
приводу того, в зв'язку із чим позивача
фактично не було допущено до роботи з 22
травня 2013 року, в той час коли згідно
наказу директора ТзОВ „Плант
Індастрі" № 13 від 22 травня 2013 року
останній ніби то був допущений до
роботи і яким чином було здійснено
нарахування заробітної плати позивачу
в період з 22 травня по 30 липня 2013 року.

До наявних у справі актів про
відсутність позивача на роботі в
період з 01 по 26 липня 2013 року (а.с. 30-69)
колегія суддів ставиться критично,
оскільки відповідачем не було надано
належних та допустимих доказів, згідно
яких би вбачалось, що з 01 липня 2013 року
позивач був фактично допущений до
виконання свої трудових обов'язків, так
як раніше з боку відповідача вже мало
місце фактичне не допущення позивача
до роботи, в той час коли згідно виданих
наказів останній ніби-то був допущений
до роботи.

Зі змісту наказу директора ТзОВ „Плант
Індастрі" від 29 липня 2013 року № 20
вбачається, що ОСОБА_3 звільнено з
роботи з 01 липня 2013 року за прогули, які
останнім були допущені в період з 01 по 15
липня 2013 року.

Проте, чинним трудовим законодавством
взагалі не передбачено можливість
звільнення працівника з роботи
„заднім" числом, як це має місце по
даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 15 по 26 липня 2013 року позивач
перебував на стаціонарному лікуванні,
в зв'язку із чим йому було видано листок
непрацездатності, а тому, прийнявши
рішення про звільнення ОСОБА_3 з роботи
з 01 липня 2013 року, відповідач фактично
позбавив останнього права на отримання
середнього заробітку за час тимчасової
непрацездатності.

Крім того, відповідач також фактично
позбавив позивача заробітної плати за
29 та 30 липня 2013 року, так як в ці дні
останній перебував на своєму робочому
місці і лише 30 липня 2013 року був
ознайомлений із наказом про своє
звільнення.

За таких обставин, на розсуд колегії
суддів, наказ директора ТзОВ „Плант
Індастрі" від 29 липня 2013 року № 20 про
звільнення ОСОБА_3 з роботи з 01 липня 2013
року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є
незаконним, в зв'язку із чим останній
підлягає поновленню на посаді
заступника директора ТзОВ „Плант
Індастрі" з 01 липня 2013 року, з виплатою
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 01 липня
2013 року по 29 січня 2014 року.

З наявної у справі довідки про
середній заробіток ОСОБА_3 (а.с. 100)
вбачається, що середньоденний
заробіток позивача за останні два
місяці складав 128 грн. 20 коп.

Приймаючи до уваги, що з дня
звільнення з роботи і до дня
поновлення на роботі вимушений прогул
у позивача склав 149 робочих днів, тому
на користь останнього із відповідача
підлягає стягненню середній заробіток
за час вимушеного прогулу, в розмірі 19101
грн. 80 коп.

Крім того, враховуючи суть
неправомірних дій відповідача та
характер і тривалість моральних
страждань позивача, які той зазнав у
зв'язку із незаконним звільненням з
роботи та порушенням звичайного
способу життя, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути на користь ОСОБА_3
із ТзОВ „Плант Індастрі" 1000 грн., в
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди.

Відповідно до статті 367 ЦПК України
рішення апеляційного суду в частині
поновлення позивача на роботі та
стягнення на його користь середнього
заробітку за один місяць підлягає до
негайного виконання.

Крім того, із ТзОВ „Плант Індастрі" на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір, в розмірі 564 грн. 21 коп.,
від сплати якого позивача було
звільнено відповідно до закону при
подачі позову та апеляційної скарги.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від
06 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі" про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_3
з посади заступника директора
товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі"
наказом директора товариства з
обмеженою відповідальністю „Плант
Індастрі" від 29 липня 2013 року, на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника
директора товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі" з 01
липня 2013 року.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі" на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з 01
липня 2013 року по 29 січня 2014 року в
розмірі 19101 грн. 80 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі" на
користь ОСОБА_3 1000 грн., в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Рішення апеляційного суду в частині
поновлення ОСОБА_3 на роботі та
стягнення на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути із товариства з обмеженою
відповідальністю „Плант Індастрі" на
користь держави судовий збір, в розмірі
564 грн. 21 коп., від сплати якого позивача
було звільнено при подачі позову та
апеляційної скарги відповідно до вимог
чинного законодавства..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
рішення апеляційного суду до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.