Справа №583/2452/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - МовчанНомер провадження
22-ц/788/218/14 Суддя-доповідач - Кононенко О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: Охтирська міська рада
Сумської області про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що на підставі
договору на право тимчасового
користування землею від 17 лютого 1999
року нею в Охтирській міській раді
орендується земельна ділянка площею 700
кв.м. для ведення городництва, яка
прилягає до землі домоволодіння по
АДРЕСА_1, що належить її сину ОСОБА_3
Орендована земельна ділянка межує із
земельною ділянкою ОСОБА_4 У 2011 році
відповідач викопав копанку для води
розміром 9x6 м. та глибиною близько 3,5 м
на відстані близько 50-80 см від спільної
межі. Влітку 2012 року було помічено, що в
деяких місцях берега, який межує з її
земельною ділянкою, відбувся зсув
грунту через те, що берег водойми являє
собою вертикальний, нічим не
укріплений обрив висотою більше 3 м. На
її думку існує реальна загроза зміни
рельєфу її земельної ділянки, в
результаті чого вона не зможе
використовувати деяку її частину за
призначенням та, що з часом призведе до
зникнення або зміщення спільної межі
на їх земельних ділянках.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 просила
зобов'язати відповідача засипати
частину копанки таким чином, щоб край
найближчого до її земельної ділянки
берега знаходився на відстані не менше
3 м. від спільної межі, а також належним
чином укріпити новостворену берегову
лінію.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись
на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
зазначене рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд не
звернув уваги на те, що в позові не
стверджувався факт порушення
відповідачем спільної межі, оскільки
позов було подано з іншої підстави -
існування реальної загрози зміни
рельєфу земельної ділянки, яку позивач
використовує для вирощування городини.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, пояснення представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який
заперечував проти доводів скарги,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на праві тимчасового
користування отримала земельну
ділянку із земель Охтирської міської
ради площею 700 кв.м. для ведення
городництва за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору на право тимчасового
користування від 17 лютого 1999 року
(а.с.5-6). Її син ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,1000 га за цією
ж адресою на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку,
серії ЯЗ № 392151 від 16 червня 2009 року( а.с.
7).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку, серії ЯГ
№ 278497 від 26 травня 2006 року власником
земельної ділянки площею 0,0667 га по
АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 травня 2006 року
(а.с. 56, 71).

Поза межами городу
домоволодіння по АДРЕСА_2 ще до купівлі
земельної ділянки ОСОБА_4 невідомими
особами була викопана копанка, яка
межувала з городом позивача. Восени 2011
року відповідач, використовуючи
трактор, розширив копанку до
теперішніх розмірів.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що край
копанки порушує межу городу, яким
користується позивач.

Проте, такий висновок не відповідає
обставинам справи, зроблений судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з ч. 2, п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції послався
на ненадання останньою доказів
порушення з боку відповідача межі
земельної ділянки, якою вона
користується.

При цьому, судом не було враховано, що
позов заявлявся ОСОБА_2 з іншої
підстави - існування реальної загрози
зміни рельєфу земельної ділянки, яку
вона використовує для городництва.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
даний спір, місцевий суд помилково не
взяв до уваги акт обстеження земельної
ділянки та відповідь Державної
інспекції сільського господарства в
Сумській області, як належний
письмовий доказ порушення ОСОБА_4
земельного законодавства України та
підтвердження впливу копанки, що
знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_4 на зсув землі, ділянки, що
знаходиться у користуванні ОСОБА_2

Зокрема, як вбачається зі змісту
листа-відповіді Державної інспекції
сільського господарства в Сумській
області № 4536 від 16 жовтня 2013 року,
наданої на заяву ОСОБА_2, копанка, яка
знаходиться на землях державної
власності, в районі межі земельних
ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, є причиною
зсуву землі, ділянки, що знаходиться у
користуванні заявниці. Вказані дії
ОСОБА_4 є порушенням ЗК України (а.с. 69).
Незаконність вказаних дій
відповідача також підтверджується
актом обстеження земельної ділянки №
85, проведеного цією ж інспекцією 02
жовтня 2013 року(а.с. 99).

Зазначені докази безумовно
свідчать про порушення ОСОБА_4 прав
ОСОБА_2, як користувача земельної
ділянки, а тому підлягають захисту у
спосіб, вказаний позивачем, який не
суперечить приписам п. б ч. 3 ст. 152 ЗК
України, а саме шляхом зобов'язання
відповідача засипати частину копанки
таким чином, щоб край найближчого до
земельної ділянки ОСОБА_2 берега
знаходився на відстані не менше 3 м. від
спільної межі, а також належним чином
укріпити (зміцнити) новостворену
берегову лінію.

Отже, встановивши фактично, що
приведення ОСОБА_4 копанки, яка
знаходиться поряд з городом позивача,
до теперішніх розмірів, є причиною
зсуву землі, ділянки, що знаходиться у
її користуванні, місцевий суд дійшов
помилкового висновку про
необґрунтованість вимог ОСОБА_2

З огляду на викладене,
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст.
309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно вирішити питання розподілу
судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст.
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 засипати частину
копанки таким чином, щоб край
найближчого до земельної ділянки
ОСОБА_2 берега знаходився на відстані
не менше 3 м. від спільної межі, а також
належним чином укріпити (зміцнити)
новостворену берегову лінію.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

114,70 грн. компенсації судового збору за
подання позовної заяви та 114,70 грн. - за
подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -