РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа
Пр. № 2/521/1907/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах, в інтересах
ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, Малиновського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги: Служба у справах дітей Одеської
міської ради, орган опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради про усунення
перешкод у користуванні власністю,
виселення, вселення та стягнення
моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2012р. ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах, в інтересах ОСОБА_3 та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4
звернулися до суду з уточненим та
доповненим в подальшому позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги: Служба у
справах дітей Одеської міської ради,
орган опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, посилаючись на те, що
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
від 21.08.2010р. належить квартира АДРЕСА_1.
За вказаною вище адресою зареєстровані
власник квартири та члени його сім'ї:
ОСОБА_2, його мати - ОСОБА_3 та його
донька - ОСОБА_4 Проте на даний час в
квартирі проживають: ОСОБА_5 зі своєю
сім'єю, дружиною - ОСОБА_6 та
неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

Позивачі зазначали, що з моменту
отримання ОСОБА_2 від своєї матері у дар
квартири АДРЕСА_1 він неодноразово
намагався вселитися у свою квартиру,
але ОСОБА_5 зі своєю дружиною
перешкоджали йому в цьому. У зв'язку з
чим ОСОБА_2 звертався до Малиновського
районного суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, та просив суд зобов'язати
відповідачів не перешкоджати у
користуванні та розпорядженні
належної йому на праві власності
квартирою АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_6 з
вказаної квартири.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 24.01.2013р., залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08.04.2013р. в задоволені позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
зобов'язання не перешкоджати в
користуванні майном було відмовлено.

Посилаючись на те, що з 2010р. відповідачі
не сплачують комунальні послуги за
користування спірною квартирою,
перешкоджають позивачам у вселенні до
квартири, чим порушуються їх права як
власника майна та членів його сім'ї,
позивачі просили суд винести рішення,
яким вселити їх у квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, не чинити перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з
вищевказаної квартири, без надання
іншого житлового приміщення, стягнути
з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 25000,00грн. моральної
шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах, в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 та за
довіреністю від 24.10.2011р. в інтересах
ОСОБА_3 (а.с.80) підтримав позовні вимоги
та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник,
діюча за ордером та витягом з угоди про
надання правової допомоги від 18.09.2013р. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили суд відмовити у
задоволенні позову, надали до суду
письмові заперечення (а.с. 160-166).

В обґрунтування своїх заперечень
зазначали, що припинення сімейних
стосунків з власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. До членів сім'ї
власника належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї власника
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Відповідно до рішення
Конституційного суду України від
03.06.1999р. прийнятого з метою тлумачення
поняття «член сім'ї» серед членів сім'ї
наймача виділяють дві категорії: 1)
безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік)
наймача, діти наймача, батьки наймача; 2)
особи, які постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. До таких осіб належать не
тільки близькі родичі (рідні брати,
сестри, онуки, дід і баба), але й інші
родичі чи особи, які не перебувають з
наймачем у безпосередніх родинних
зв'язках (брати, сестри дружини
(чоловіка), неповнолітні брати і сестри,
вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники,
пасинки, падчерки та інші).

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення
члена сім'ї наймача (власника) будинку і
інших осіб, що проживають разом з ним,
можливо у тому випадку, якщо вони
систематично руйнують або псують
житло, або використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила спільного
проживання і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Зазначали, що власник спірної квартири
не надав суду доказів порушення
відповідачем ОСОБА_5 правил співжиття
чи руйнування займаного ним
приміщення, а вимоги про виселення
ОСОБА_6 зі спірної квартири вже були
предметом розгляду іншої справи та з
цього приводу ОСОБА_2 було відмовлено в
задоволенні його вимог.

Щодо вимог позивачів про виселення
відповідачів, ОСОБА_5 та його
представник зазначали, що вони не
підлягають задоволенню оскільки у
позивача ОСОБА_2 є окремий будинок де
він зі своєю сім'єю мають змогу
проживати, а також вказували на те, що
сім'я ОСОБА_2 є багатодітною, тому у
спірній квартирі немає місця для
проживання ще трьох осіб. Крім того
виселення неповнолітніх дітей
відповідача суперечить вимогам
чинного законодавства України.

У відношенні посилання позивачів на
наявність заборгованості по сплаті за
комунальні послуги вказували що даний
спір є предметом розгляду іншої справи,
яка перебуває в провадженні
Малиновського районного суду м.Одеси.

Відповідач ОСОБА_9, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у
судове засіданні не з'явилась, про дату,
час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленнями, які є в матеріалах
справи, про причини своєї неявки суд не
повідомила (а.с.136,152).

Представник органу опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином (а.с.156).

Представник Служби у справах дітей
Одеської міської ради, діюча на
підставі довіреності від 25.12.2013р.,
просила суд відмовити в задоволенні
позову в частині виселення
неповнолітніх дітей з квартири
АДРЕСА_1, вирішення інших позовних
вимог залишила на розсуд суду (а.с. 157).

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
розділом першим книги третьої
Цивільного кодексу України, Житловим
кодексом України, тому при винесенні
рішення суд застосовує норми
матеріального права, якими регулюються
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що
спірна квартира АДРЕСА_1 належала на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру у будинку ЖБК
«Іллічівський-20» виданого УЖКГ
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів 29.06.1998р. за №5442 та
зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН» в
книзі №31к, на сторінці №182, за №261,
реєстраційний №18476081.

21.08.2010р. ОСОБА_3 оформила на ім'я свого
сина ОСОБА_2 договір дарування,
відповідно до якого остання
подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
65,3кв.м., у тому числі житловою 39,0кв.м.
(а.с.7).

Право власності ОСОБА_2 на вищевказану
квартиру було зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН», що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №27158582 від 30.08.2010р.
(а.с.8).

В ході розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_5, не погоджуючись
із рішенням своєї матері про передачу в
дар ОСОБА_2 спірної квартири, звертався
до Малиновського районного суду
м.Одеси із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 27.10.2011р., яке було залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 08.02.2012р., в
задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1 було
відмовлено (а.с.67, 68-70).

Тобто, на даний час, єдиним власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, який разом
зі своєю матір'ю ОСОБА_3 та донькою
ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною
адресою (а.с. 64)

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач ОСОБА_5 також з 23.11.1988р.
зареєстрований та мешкає в квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.12, 28). У вказану квартиру
ОСОБА_5 вселився як член сім'ї
колишнього власника - ОСОБА_3

Також з 1996р. у спірній квартирі без
реєстрації мешкає ОСОБА_6, яка
перебуває з 04.03.2000р. у зареєстрованому
шлюбі із ОСОБА_5

Від шлюбу у подружжя відповідачів є
четверо неповнолітніх дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які також мешкають у
спірній квартирі та з 24.11.2010р. були там
зареєстровані (а.с. 28).

Відповідно до довідки відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області від 11.01.2013р.
ОСОБА_5 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.12)

Згідно довідок відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області від 05.11.2013р.,
неповнолітні ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_7 були зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1 та 20.03.2013р. зняті з реєстрації,
як такі, що втратили право користування
житловим приміщенням (а.с.130,131,132,133).

На момент винесення рішення у справі,
відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (а.с.12,64).

Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Судом встановлено, та сторонами у
судовому засіданні не заперечувався
той факт, що в квартирі АДРЕСА_1
проживають відповідачі по справі разом
зі своїми неповнолітніми дітьми.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Позивач ОСОБА_2 не має змоги проживати у
квартирі АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві власності, оскільки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 перешкоджають йому у цьому.

Дані обставини підтверджуються
висновком ДІМ Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області від 18.12.2012р.,
відповідно до якого працівниками
міліції була проведена перевірка заяви
ОСОБА_2 та встановлено, що ОСОБА_5 не
пускає ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1,
власником якої є останній (а.с.31) та
неодноразовими зверненнями ОСОБА_2 із
заявами до правоохоронних органів з
приводу перешкоджання у користуванні
та розпорядженні майном, відповідно до
яких хоча у порушенні кримінальних
справ відносно ОСОБА_5 було відмовлено,
проте із ним проведено бесіди
профілактичного характеру та в деяких
випадках винесено протоколи
офіційного попередження щодо
недопущення порушення законодавства,
що є підтвердженням протиправності дій
відповідача стосовно власника
квартири, а також підтвердженням
намагання власника вселитись у спірну
квартиру (а.с.29,30,32,34,36,39,44).

Зважаючи на те, що відповідачі
перешкоджають ОСОБА_2, як власнику
квартири АДРЕСА_1, проживати разом з
членами його сім'ї у належній йому
квартирі, позивач вимушений проживати
за іншою адресою: АДРЕСА_2, який також
належить йому на праві власності, але
зі слів останнього не є придатним до
життя у зимовий період, оскільки до
будинку не проведено опалення (а.с.139).

Права власника житлового будинку,
квартири визначенні статтями 317,383 ЦК
України та ст. 150 ЖК, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження його майна.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_5 вселився у квартиру АДРЕСА_1 у
1988р. та проживає там зі своєю сім'єю зі
згоди колишнього власника квартири.

Відповідно до частини 2 статті 64
Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Тобто, членами сім'ї ОСОБА_2 є його мати -
ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду пояснили, що
брати разом у спірній квартирі не
проживають.

Крім того судом встановлено, що
позивачі та відповідачі разом не
проживають, оскільки останні чинять
власнику квартири перешкоди у
користуванні його майном.

Чинним законодавством не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
заселилися до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої він
вселився, права власності на це житло, а
отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Права відповідачів, які не є власниками
спірної квартири, на користування нею
були похідними від прав колишнього
власника цієї квартири, а з припиненням
його права власності, припинилося і
право користування житлом
відповідачів та їх неповнолітніх
дітей.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Оскільки позивач ОСОБА_2 є новим
власником квартири, який не давав згоди
на вселення та реєстрацію у ній
відповідачів, а останні вселилися та
проживають у квартирі зі згоди
колишнього власника, суд приходить до
висновку про задоволення вимог в
частині зобов'язання відповідачі не
чинити позивачам перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою та виселення їх з квартири
ОСОБА_2, з підстав передбачених
статтями 98,116,168 ЖК, оскільки після того,
як особа, до якої вони вселились,
позбулась права власності, вони стали
тимчасовими жильцями.

Відповідно до ст.98 ЖК України тимчасові
жильці на вимогу наймача або членів
сім'ї які проживають разом з ним,
зобов'язані негайно звільнити
приміщення, а в разі
відмовлення-підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Стаття 116 ЖК України передбачає, що
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання
іншого жилого приміщення.

Посилання відповідачів на наявність у
ОСОБА_2 іншого житла, як на підставу
відмови у позові, є неправильними, та як
за правилами статтей 316,317,319 ЦК України
на зміст права власності не впливають
фактичне місце проживання власника та
місцезнаходження його майна, а також
наявність у власника іншого місця
проживання.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вимогою про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 25000,00грн. позивачем не було
доведено факт завдання такої шкоди, а
тому у задоволенні даних вимог суд
вважає за необхідним відмовити.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, у
тому числі питання щодо розподілу
між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 317, 383, 387, 391 ЦК
України, ст. ст. 98, 116, 168 ЖК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах, в інтересах ОСОБА_3 та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги: Служба у
справах дітей Одеської міської ради,
орган опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення,
вселення та стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в
квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 21 серпня 2010року.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, не чинити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 та належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 21 серпня 2010року.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 із квартири АДРЕСА_1,
без надання іншого житлового
приміщення.

В інший частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

29.01.2014