Справа № 357/8406/13-ц Головуючий у І
інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/5474/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради
Київської області, відділу
Держземагенства у м. Білій Церкві
Київської області, ОСОБА_2 про визнання
незаконним і скасування рішення
міської ради та державних актів на
право власності на земельні ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до
Білоцерківської міської ради
Київської області, відділу
Держземагенства у м. Білій Церкві
Київської області та ОСОБА_2, та просив
суд визнати незаконним та скасувати
рішення Білоцерківської міської ради
Київської області від 5 серпня 2005 року
№ 306 в частині надання дозволу ОСОБА_2
на приватизацію земельної ділянки та
виготовлення державних актів на право
власності на земельні ділянки, визнати
недійсними державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0993 га та державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0489 га, які видані на ім`я ОСОБА_2,
мотивуючи тим, що згідно рішення
Білоцерківської міської ради № 278 від 29
серпня 2000 року позивачу було надано
право постійного користування на
земельну ділянку розміром 320 кв.м. для
ведення особистого підсобдного
господарства по АДРЕСА_1, і
Розпорядженням виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від 27
квітня 2001 року позивачу було надано
дозвіл на будівництво сараю - гаражу -
літньої кухні на вказаній земельній
ділянці. Технічний план на житловий
будинок по АДРЕСА_1 він виготовив 30
січня 2006 року, а 28 січня 2010 року був
виготовлений кадастровий план, де
зазначено площу його земельної ділянки
в розмірі 0,0491 га. Звернувшись до
Білоцерківської міської ради з заявою
про приватизацію зазначеної земельної
ділянки, позивач ОСОБА_3 дізнався, що
вказану земельну ділянку вже
приватизував ОСОБА_2 на підставі
рішення Білоцерківської міської ради
Київської області № 306 від 5 серпня 2005
року. Позивач ОСОБА_3 вважає, що рішення
Білоцерківської міської ради
Київської області від 5 серпня 2005 року
було прийняте з порушенням чинного
законодавства, оскільки спірна
земельна ділянка перебувала у його
користуванні, рішення щодо вилучення
його земельної ділянки на користь
ОСОБА_2 не приймалось, тому позивач
просив задовольнити його позовні
вимоги.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним рішення
Білоцерківської міської ради
Київської області № 306 від 28 серпня 2005
року в частині безоплатної передачі у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 489 кв.м. для ведення садівництва
та затвердження виготовленої
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку громадян України в
межах Білоцерківської міської ради, а
також земельну ділянку площею 489 кв.м.
для садівництва, передану у власність
ОСОБА_2 Визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 313918, площею 0,0489 га, виданий 30
січня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в
частині задоволення позову, 16 грудня 2013
року відповідач ОСОБА_2, через
представника за довіреністю ОСОБА_4,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
мотивуючи тим, що рішення виконавчого
комітету від 29 серпня 2000 року про
виділення позивачу для постійного
користування спірної земельної
ділянки не є підтвердженням його права
на користування земельною ділянкою.
Вважає, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом своїх прав та вказує
про недопустимість в якості належного
доказу у справі кадастрового плану
наданого позивачем.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
згідно рішення Білоцерківської
міської ради Київської області № 278 від
29 серпня 2000 року «Про впорядкування
земельних відносин громадян» було
вирішено оформити право постійного
користування ОСОБА_3, проживаючому
АДРЕСА_1, на земельну ділянку площею 320
кв.м.по АДРЕСА_1, для ведення особистого
підсобного господарства за рахунок
земель міськземфонду (а.с.9).

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю 6
червня 2001 року ОСОБА_3 було надано
дозвіл № 9 на виконання будівельних
робіт з будівництва господарчих споруд
(сарая - гаража - літньої кухні) по
АДРЕСА_1 відповідно до проектної
документації, узгодженої та
зареєстрованої за рішенням
міськвиконкому № 316р від 27 квітня 2001
року (а.с.11, 10).

Білоцерківським міжміським бюро
технічної інвентаризації був
виготовлений технічний паспорт на
садибний будинок (літня кухня, сарай,
гараж, огорожа) по АДРЕСА_1 30 січня 2006
року та зареєстрований
Білоцерківським МБТІ 7 листопада 2007
року (а.с.12-13).

13 листопада 2009 року ОСОБА_3 звернуся з
заявою до управління земельних
ресурсів у м. Білій Церкві про
оформлення та видачу державного акта
на право власності на вказану земельну
ділянку (а.с.130).

Судом першої інстанції встановлено, що
у 2010 було виготовлено кадастровий план
земельної ділянки площею 0,0491 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 (а.с.14).

З матеріалів справи убачається, що на
заяву позивача від 13 квітня 2010 року
щодо приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1 виконавчий комітет
Білоцерківської міської ради надав
відповідь № 0-0827 від 14 червня 2010 року, в
якій йдеться про те, що власник
домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 має
державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,0993 га та
державний акт на земельну ділянку
площею 0,0489 га. Роз'яснено право
звернення до суду з метою вирішення
спору з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками а.с.15).

Крім того, на заяву позивача від 21
травня 2012 року про надання інформації
щодо земельної ділянки, яку
приватизував ОСОБА_2, виконавчий
комітет Білоцерківської міської ради
повідомив, що рішення про вилучення
земельної ділянки з користування
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 не приймалося,
а копії документів, що стосуються
видачі останньому державних актів
виконавчий комітет не має можливості
надати, як і надати межі земельної
ділянки домоволодінь НОМЕР_1 та АДРЕСА_1
а.с.16-17).

15 червня 2012 року управління
Держкомзему у м. Білій Церкві
повідомили ОСОБА_3 про відсутність
інформації щодо реєстрації
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 та
неможливість надати копії
правовстановлюючих документів чи
інформацію щодо земельних прав,
зареєстрованих за ОСОБА_2 без його
згоди (а.с.18).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що при
виготовленні технічної документації
про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки площею 0,0489 га по АДРЕСА_1 від 8
червня 2004 року, погодження меж із
суміжним користувачем земельної
ділянки - ОСОБА_6 здійснено не було.

Також суд дійшов висновку, що рішення
про вилучення у ОСОБА_3 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 не
приймалося.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до договору дарування
від 4 червня 2003 року ОСОБА_2 на праві
власності належить жилий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 а.с.53).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Білоцерківської міської ради
№ 306 від 5 серпня 2005 року «Про передачу
земель у власність громадян, надання в
оренду та про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на землю, внесення змін
та доповнень у попередні рішення»
затверджено виготовлену «Технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
громадянам України в межах
Білоцерківської міської ради», а також
площі, переданих у власність земельних
ділянок громадянам, зокрема, у
власність ОСОБА_2 передано земельну
ділянку площею 489 кв.м. для
індивідуального садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1 (а.с.65).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 30
січня 2006 року отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 313918 (а.с.19).

У наданій технічній документації із
землеустрою міститься копія акту про
встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 8 червня 2004 року
(а.с.117) та кадастрові плани земельних
ділянок розміром 0,0993 га та 0,0489 га
(а.с.118-119), і у списку «суміжників» яких
не зазначено ОСОБА_3 та земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

В той же час, як убачається з листа
управління Держкомзему у м. Білій
Церкві Київської області від 15 червня
2012 року у вказаному управлінні
відсутня інформація щодо реєстрації
будь-яких правовстановлюючих
документів (державного акту на право
власності на земельну ділянку,
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою,
договору оренди) на земельну ділянку,
що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.18).

За правилом ст. 96 ЗК України
землекористувачі зобов'язанні не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної міської
(сільської, селищної) ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно ж ст. 198 ЗК України кадастрові
зйомки - це комплекс робіт, виконуваних
для визначення та відновлення меж
земельних ділянок. Кадастрова зйомка
включає: а) геодезичне встановлення меж
земельної ділянки; б) погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами; в)
відновлення меж земельної ділянки на
місцевості; г) встановлення меж частин
земельної ділянки, які містять
обтяження та обмеження щодо
використання землі; ґ) виготовлення
кадастрового плану.

Таким чином, оскільки під час складання
акту про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 погодження меж із
користувачем суміжної земельної
ділянки ОСОБА_3 здійснено не було, то
рішення Білоцерківської міської ради
Київської області № 306 від 28 серпня 2005
року в частині надання дозволу на
приватизацію земельної ділянки та
виготовлення державних актів на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
не може вважатися таким, що не порушує
права інших осіб.

Суд першої інстанції досить чітко
звернув увагу на відповідь виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради
та управління Держкомзему про
відсутність будь-якої інформації про
реєстрацію прав на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 та відсутність даних про
присвоєння такої адреси, що прямо
суперечить даним про прийняття рішення
тим же виконавчим комітетом про
надання у постійне користування ОСОБА_3
земельної ділянки по АДРЕСА_1;
проектною документацією, затвердженою
розпорядженням міськвиконкому та
узгодженою з усіма необхідними
організаціями та установами, на
виконання будівельних робіт
сараю-гаража-літньої кухні й технічним
паспортом на забудову.

Зважаючи на викладене, а також
враховуючи, що підстав для припинення
права користування земельною ділянкою
позивачем не встановлено, рішення про
її вилучення не ухвалювалося, а
сторонами не доведено яким саме чином
позивача позбавлено права
користування земельною ділянкою, на
якій зведені об'єкти будівництва
відповідно до затвердженої проектної
документації, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
визнання незаконним рішення міської
ради про передачу у власність
відповідачу земельної ділянки площею
489 кв.м. для індивідуального
садівництва, яка розташована по
АДРЕСА_1 та державного акту серії ЯБ №
313918, виданого на його підставі.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску строку позовної давності для
звернення до суду з даним позовом не
приймаються до уваги судової колегії
як необґрунтовані, адже доказів на
підтвердження того, що позивач
дізнався про порушення своїх прав
раніше ніж з листа Білоцерківської
міської ради Київської області від 14
червня 2010 року матеріали справи не
містять, а посилання відповідача є лише
припущеннями.

Безпідставними також є доводи про те,
що рішення виконавчого комітету від 29
серпня 2000 року про виділення позивачу
для постійного користування спірної
земельної ділянки не дає йому права на
користування нею, оскільки це питання
не є предметом даного судового
розгляду і до того ж вказане рішення
прийнято значно раніше ніж рішення, яке
оспорюється.

Інші докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В частині відмови в задоволенні позову
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому згідно вимог ст. 303
ЦПК України перегляду в апеляційному
порядку не підлягає.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: