Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,Журавель
В.І., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», третя особа -
Реєстраційна служба Бородянського
районного управління юстиції
Київської області, про визнання дій
протиправними, скасування державної
реєстрації, визнання недійсним
договору іпотеки, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Апеляційного суду Київської області
від 07 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив визнати
дії ОСОБА_7 щодо реєстрації права
власності на будинок незаконними та
такими, що порушують умови договору
купівлі-продажу будинку, скасувати
державну реєстрацію права власності на
житловий будинок за ОСОБА_7, визнати
недійсним договір іпотеки від 30
вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 і
АКІБ «УкрСиббанк», предметом якого є
житловий будинок та земельна ділянка
по АДРЕСА_1, скасувати в Державному
реєстрі іпотек запис про іпотеку
зазначеного будинку та земельної
ділянки та скасувати запис в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про обтяження -
заборону на вказану спірну земельну
ділянку.

В обґрунтування позову ОСОБА_6
зазначив, що між ним та ОСОБА_7 30 вересня
2008 року були укладені договори
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Вказаними
договорами було погоджено, що право
власності на майно перейде до покупця
лише за умови повного розрахунку за
договорами, підтвердженням чого буде
заява сторін про проведення повного
розрахунку завірена нотаріально, яка є
невід'ємною частиною договору. Однак не
розрахувавшись за договорами, не маючи
нотаріально завіреної заяви про повний
розрахунок, ОСОБА_7 протиправно та
незаконно зареєструвала право
власності на будинок за собою та
передала спірний будинок і земельну
ділянку в іпотеку банку.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 07 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Скасовано рішення від 08 листопада 2008
року про державну реєстрацію права
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, номер запису: 2023 в книзі: 16-12,
реєстраційний номер майна 11818540 за
ОСОБА_7

Визнано недійсним договір іпотеки від
30 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_7
і АКІБ «УкрСиббанк», предметом якого є
житловий будинок і земельна ділянка
площею 0,1276 га по АДРЕСА_1

Скасовано запис у Державному реєстрі
іпотек щодо обтяження іпотекою
нерухомого майна: будинку і земельної
ділянки по вул. Будівельників, 3 у
смт Бородянка Київської області,
реєстраційний номер обтяження 7995104,
який зареєстровано 24 листопада 2012 року
10:13:12 реєстратором - Київським міським
приватним нотаріусом ОСОБА_8

Скасовано запис в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна щодо заборони на нерухоме майно:
земельну ділянку площею 0,1276 га,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, по АДРЕСА_1,
реєстраційний номер обтяження 7995035,
який зареєстровано 30 вересня 2008 року
12:46:16 реєстратором - Бородянським
районним приватним нотаріусом ОСОБА_9
на підставі договору іпотеки від 30
вересня 2008 року.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Дельта Банк», посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008
року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено
договори купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

30 вересня 2008 року ОСОБА_7, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, укладеним між нею
та АКІБ «УкрСиббанк», передала
останньому в іпотеку спірний житловий
будинок та земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу
від 08 грудня 2011 року ПАТ
«УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта
Банк» право вимоги за зобов'язаннями,
які виникли на підставі кредитного
договору від 30 вересня 2008 року.

У подальшому 24 листопада 2012 року в
Державному реєстрі іпотек
зареєстровано запис щодо обтяження
іпотекою спірного будинку та земельної
ділянки, при цьому іпотекодержателем
було зазначено ПАТ «Дельта Банк».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
їх доведеності, однак вказав на пропуск
позивачем строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено
відповідачем.

Частково задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із доведеності
і обґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_6

Вказані висновки судів не відповідають
вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо
законності і обґрунтованості рішення
суду.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно; Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав;
нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно з ст. 19 цього Закону Державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, договорів, укладених
у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 договору
купівлі-продажу житлового будинку
продаж житлового будинку вчиняється
між сторонами за 575 тис. грн. Покупець
зобов'язується провести розрахунок за
придбаний житловий будинок з продавцем
до 18:00 годин 30 вересня 2008 року, що має
бути підтверджене заявою сторін про
проведений повний розрахунок, підпис
котрих повинен бути засвідчений
нотаріально та бути невід'ємною
частиною цього договору.

Крім того, згідно з п. 11 вказаного
договору передбачено, що даний договір
та право власності покупця на
зазначений житловий будинок
підлягають державній реєстрації. Право
власності на житловий будинок, що є
предметом цього договору, виникає у
покупця з моменту державної реєстрації
цього договору. Одночасно абзацом
другим цього пункту сторони
домовились, що право власності на
житловий будинок переходить до покупця
лише за умови повного розрахунку за цим
договором.

Аналогічно сторони договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30 вересня 2008 року у п. 2.1 цього
договору передбачили, що покупець
зобов'язується провести розрахунок за
придбану земельну ділянку з продавцем
до 30 грудня 2008 року, що має бути
підтверджено заявою сторін про
проведений повний розрахунок, підпис
котрих повинен бути засвідчений
нотаріально та бути невід'ємною
частиною цього договору. Згідно з п. 5.2
договору цей договір вважається
укладеним з моменту його підписання
сторонами та нотаріального
посвідчення. Покупець набуває у
повному обсязі права власності на
земельну ділянку після державної
реєстрації договору та одержання
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку. Цей
договір є підставою для видачі
покупцеві державного акта на право
власності на земельну ділянку.

Таким чином, обома договорами
передбачено, що право власності у
покупця на придбані об'єкти виникає на
підставі договору після проведення
реєстрації правочинів та реєстрації
права власності на об'єкти.

Встановивши, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не
було здійснено розрахунків за
договорами, місцевий суд, з чим
погодився і апеляційний суд, виходив
лише з обставин, заявлених у позові, і
письмових поясненнях покупця, при
цьому суди не перевірили, чи наявна у
нотаріальному наряді нотаріальна
заява про здійснення
взаєморозрахунків між покупцем і
продавцем за договорами
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки, чи звертався позивач із
вимогою про стягнення заборгованості,
чи вимагав позивач розірвання договору
у зв'язку з його невиконанням покупцем
та повернення переданого за договором.

Так, вважаючи, що ОСОБА_7 не набула право
власності на придбані нею об'єкти
нерухомості, суди не звернули уваги на
умови обох договорів, якими
передбачено, що право власності у
покупця на придбані об'єкти виникає
після проведення реєстрації
правочинів та реєстрації права
власності на об'єкти. В договорах
відсутні застереження щодо
неможливості здійснення державної
реєстрації права на об'єкти, які є
предметами цих договорів до здійснення
повних розрахунків.

Крім того, порядок вирішення спорів
щодо особливостей оплати товару з
розстроченням платежу врегулювано
положеннями статей 692, 695 ЦК України.

Обґрунтовуючи свій позов
передбаченими ст. 697 ЦК України умовами
збереження права власності за
продавцем на переданий покупцеві товар
до його повної оплати, позивач самі
угоди про відчуження належного йому
майна не оспорює та виконання
зобов'язань зі сплати за товар не
вимагає, про що звертає увагу у
письмових поясненнях щодо відсутності
підстав для застосування позовної
давності та у доводах апеляційної
скарги, а відтак, позивач не оспорює
саме право ОСОБА_7 на продані ним
об'єкти.

Крім того, загальною нормою (ч. 5 ст. 656 ЦК
України) передбачено, що особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватись законом.

Зокрема, відповідно до ст. 657 ЦК України
у редакції чинній на момент укладення
вказаних договорів, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 цього Кодексу
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Тому висновок судів про те, що ОСОБА_7 не
набула права власності на придбані нею
будинок та земельну ділянку на
підставі зареєстрованих та
нотаріально-посвідчених правочинів, є
безпідставним.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20
ЦК України, статті 3, 4 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, з тих
причин, що покупець не провів в
установлений договором строк
розрахунок за придбане майно, позивач
вимог про повернення проданого майна
не ставив, таким чином не оспорював
право власності ОСОБА_7 на це майно, а
просив визнати протиправними дії по
набуттю нею цього права та визнати
недійсним договір іпотеки, стороною
якого він не є, не спростовуючи
належними та допустимими доказами те,
що саме ОСОБА_7 є власником переданого в
іпотеку майна.

Оскільки договори, які є підставою для
реєстрації за ОСОБА_7 права власності, є
чинними (не визнані недійсними, не
розірвані), суди не мотивували підстави
визнання незаконності державної
реєстрації від 08 листопада 2008
року права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1, номер запису: 2023 в
книзі: 16-12, реєстраційний номер майна
11818540, за ОСОБА_7 Зокрема, суди не
вказали, яке рішення про державну
реєстрацію прав було скасовано, на
підставі чого відповідно до ч. 2 ст.
26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» необхідно внести
запис до державного реєстру прав про
скасування реєстрації прав.

При цьому судами залишено поза увагою
вимоги ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушує право позивача, який не
оспорює та не спростовує право
власності ОСОБА_7 на житловий будинок і
земельну ділянку, передача цього майна
в іпотеку, а також судом не з'ясовано, у
чому саме полягає порушення законних
прав позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржувані судові
рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
та рішення Апеляційного суду Київської
області від 07 травня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:
Є.П. Євграфова В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко Т.О. Писана