Справа № 645/4192/13-ц
Провадження №
07 лютого 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,
при секретарі - Курбатовій А. М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, якого уточнила під час розгляду
справи, в якому просила стягнути з
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначила наступне: 21 листопада
2006 року ОСОБА_2 зобов'язалась повернути
товар. Зазначену суму зобов'язалась
повернути у продовж місяця, про що нею
була написана розписка. Позивач в
усний формі вимагала повернення боргу,
але відповідач не виконувала взяті на
себе зобов'язання. До теперішнього часу
відповідачка борг не повернула, що
вимусило позивача звернутись до суду.
У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги та просили їх
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги за
первісним позовом не визнала, та
звернулась до суду з зустрічною
позовною заявою, де просила визнати
недійсним договір позики укладений між
позивачкою та відповідачкою, вважати
поважним строк пропуску позовної
давності, оскільки їй стало відомо про
порушення її прав тільки після
отримання копії заочного рішення суду
у квітні 2013 року. В обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_2 зазначила
наступне: вона з 2000 по 2006 рік працювала
у ФОП ОСОБА_1 реалізатором на ТЦ
«Барабашова». Магазин здійснював
оптово-роздрібну торгівлю сезонним
товаром (одягом), також магазин надавав
товар на реалізацію. Одним з постійних
оптових покупців був ОСОБА_3, якому
швейних цех ОСОБА_1, шив товар під заказ.
Влітку 2006 року ОСОБА_3 заказав партію
літніх костюмів, за частину яких він
розрахувався, а інша частина була
надана йому на реалізацію. Але, згодом
ОСОБА_3, борг не повернув, та ОСОБА_1
почала здійснювати на ОСОБА_2
психологічний тиск, погрожувала її
життю, життю її доньці, у зв'язку з чим
вона була вимушена під тиском написати
боргову розписку, що є підставою,
відповідно до положень ст. 231 ЦК України
визнання договору позики недійсним.
Також ОСОБА_2 вказує на безгрошовість
угоди що також є підставою для визнання
недійсності договору позики.
У судовому засіданні ОСОБА_2, та її
представник ОСОБА_4 підтримали свої
позовні вимоги та просили їх
задовольнити, проти задоволення
первісного позову заперечували. Також
зазначили, що ОСОБА_2 з 2000 року по 2006 рік
працювала у ОСОБА_1 реалізатором на ТЦ
«Барабашово». Магазин здійснював
продаж одягом оптом великими партіями.
В літку 2006 року відповідачка здійснила
реалізацію великої партії товару на
останній розрахунки не провів. В
наступному позивачка та її чоловік
стали вимагати у неї повернення коштів
за реалізований товар. В жовтні 2006 року
вона під примусом позивачки та її
чоловіка написала розписку, про те що
вона позичила гроші, які зобов'язується
повернути у продовж місяця. Будь-яких
грошей у позивачки вона не позичала. В
міліцію з приводу неправомірних дій
позивачки та її чоловіка вона не
зверталась. Зазначила, що обставину, що
розписка написана під впливом
насильства можуть підтвердити свідки.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 проти
задоволення зустрічного позову
заперечували, та пояснили, що між
сторонами певний час існували трудові
правовідносини, внаслідок яких
грн. за реалізований на ринку товар.
Борг, який виник у наслідок недостачі
грошових коштів (виручки від продажу
товару) за згодою сторін було замінено
позиковим зобов'язанням відповідно до
ст. 1053 ЦК України. Крім того, зазначили,
що факт добровільного складання
розписки можуть підтвердити свідки,
які безпосередньо були присутніми під
час складання відповідачкою розписки.
Також просили застосувати строки
позовної давності до позовних вимог за
У судовому засіданні були допитані
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2
Свідку відомо, що її мати працювала
реалізатором на ТЦ «Барабашова» у
ОСОБА_1 Їй відомо, що її мати під тиском
написала розписку про борг, оскільки
ОСОБА_1 та її чоловік закрили її в
магазині та змусили написати розписку
про повернення грошей. Також свідок
зазначила, що їм телефонували додому та
погрожували, щоб мати повернула гроші.
Після цього, вони почали шукати ОСОБА_3,
звертались до правоохоронних органів.
Борг, зі слів матері виник у зв'язку з
наданням нею на реалізацію ОСОБА_3
товар без отримання за нього коштів.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
зазначив, що він є чоловіком ОСОБА_2 та
працює реалізатором на ТЦ
«Барабашова». Свідку відомо, що його
дружина дала товар на реалізацію, з
дозволу ОСОБА_1, але коли товар не
повернули, ОСОБА_1 та її чоловік закрили
ОСОБА_2 у магазині, де вона під тиском
склала розписку. Вказані обставини
свідку відомі зі слів ОСОБА_2, сам
очевидцем вказаних подій не був.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
зазначив, що ОСОБА_2 заборгувала гроші
його дружині ОСОБА_1, та сама, у
присутності інших реалізаторів, без
будь - якого тиску написала про це
розписку та в усній формі завжди
говорила, що борг поверне.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
зазначила, що вона є знайомою ОСОБА_2,
разом працювали. Свідку відомо, що
ОСОБА_2 була заборгувала кошти ОСОБА_1,
та у присутності свідка, ОСОБА_1, її
чоловіка та ОСОБА_12 написала розписку
про зобов'язання повернути гроші.
Завжди говорила свідку, що поверне
гроші ОСОБА_1, але як відомо свідку
гроші так і не повернула. Ніякого тиску
на ОСОБА_2 нікім не чинилося. Також
свідок зазначила, що чоловіка за
прізвищем ОСОБА_3 вона не знає.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
зазначила, що вона разом з ОСОБА_2
працювала у ОСОБА_1 реалізатором.
Свідку відомо, що ОСОБА_2 повинна була
гроші ОСОБА_1, та у присутності свідка,
ОСОБА_1, її чоловіка та ОСОБА_10 написала
розписку про зобов'язання повернути
гроші. Завжди говорила свідку, що
поверне гроші ОСОБА_1, але як відомо
свідку гроші так і не повернула.
Ніякого тиску на ОСОБА_2 нікім не
чинилося. Також свідок зазначила, що
чоловіка за призвіщем ОСОБА_3 вона не
знає. Крім того, свідок вказала, що інші
реалізатори з сусідніх магазинів
говорили, що ОСОБА_2 зловживала
спиртними напоями та втрата товару - це
була запланована акція.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
зазначив, що він був чоловіком ОСОБА_2
до 2003 року. Зі слів ОСОБА_2 свідку
відомо, що вона під тиском написала
розписку про повернення грошей,
оскільки віддала якомусь чоловіку на
реалізацію товар, а він їй не повернув
Суд вислухавши пояснення сторін,
вислухавши свідків, дослідивши здобуті
та перевірені в судовому засіданні
докази, в їх сукупності вважає, що
первісний позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити,
виходячи з наступного:
Як вбачається із ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
Судом встановлено, що між сторонами по
справі виникли правовідносини з
приводу недостачі грошових коштів -
виручки від продажу товару, що належав
позивачці. Зазначені обставини
підтверджуються сторонами по справі,
їх представниками та показами свідків,
що допитані у судовому засіданні. Борг,
який виник внаслідок недостачі
грошових коштів (виручки від продажу
товару) за згодою сторін було замінено
позиковим зобов'язанням.
Як вбачається з розписки ОСОБА_2
зобов'язалась протягом місяця
Таким чином суд вважає, що сторонами
дотримані вимоги ст.ст. 1053, 1047 ЦК
України про новацію боргу та форми
Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.
Як вбачається з розписки, відповідачка
зобов'язалася повернути кошти у
продовж місяця, але свого зобов'язання
у визначений строк не виконала.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.
У відповідності з ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до ч. 3
ст. 545 ЦК України наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку. Оскільки
борговий документ - розписка
знаходиться у позивачки, і
відповідачка не надала доказів того, що
вона сплатила борг, то суд вважає, що
відповідачка не повернула позику і
вона підлягає стягненню з відповідачки
За таких обставин, з врахуванням ст. 1053
ЦК України, суд приходить до
переконання, що первісний позов
підлягає задоволенню.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору позики недійсним як
такий, що вчинено під впливом
насильства задоволенню не підлягає з
Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.
Як пояснила у судовому засіданні
представник позивачки за зустрічним
позовом розписка написана ОСОБА_2
власноручно, але із застосуванням до
неї психічного та морального тиску з
боку відповідачки за зустрічним
позовом та її чоловіка, що можуть
підтвердити свідки. Як пояснили
допитані у судовому засіданні свідки з
боку позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_13 та ОСОБА_8, вони не були
особисто присутніми під час складання
розписки та надають показання виходячи
зі слів ОСОБА_2, тому суд критично
ставиться до показань зазначених
свідків щодо застосування примусу з
боку ОСОБА_1 до ОСОБА_2
Факт власноручного написання
зазначеної розписки не заперечується
позивачкою за зустрічним позовом, вона
наполягає, що розписка була написана
нею під впливом тиску з боку позивача,
однак матеріали справи належних та
допустимих доказів цього не містять.
Про добровільне волевиявлення
сторін у новації боргу свідчать позики
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10, які на той
час працювали разом з ОСОБА_2 в магазині
у позивачки та безпосередньо були
присутніми під час складання ОСОБА_2
розписки. Посилання позивачки за
зустрічним позовом про здійснення на
неї тиску спростовуються також
відсутністю будь-яких звернень до
правоохоронних органів щодо
неправомірної поведінки ОСОБА_1 та її
Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання договору позики
недійсним задоволенню не підлягає.
Питання про розподіл судових витрат
суд вирішує відповідно до положень ст..
88 ЦПК України, а саме з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
судові витрати.
На підставі наведеного, керуючись
вимогами ст.ст. 8, 10, 11, 14, 18, 59, 88, 209, 213-215,
218, 219 ЦПК України, ст.ст. 231, 545, 625, 1053, 1046,
1047, 1049 ЦК України , суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_2) суму боргу у
Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_2) сплачений
судовий збір у розмірі 900 (дев'ятсот)
гривень, а також сплачені витрати на
інформаційне-технічне забезпечення
справи у розмірі 30 (тридцять) гривень.
У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: