АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/343/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Бассак Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
29 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Подорога В. М. , Демченко В. А. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - Шуліка Аліни
Володимирівни на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 09 грудня 2013 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
05 серпня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 35 516,81 грн. та
судових витрат, вказуючи, що відповідно
до укладеного договору б/н від 28 липня
2006 року ОСОБА_7 отримала кредит в
розмірі 10 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 26,40 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач ОСОБА_7 підтвердила
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою складає між нею та
Банком Договір, підтверджується
ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання
за Договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме надав
відповідачу кредит в розмірі,
встановленому Договором. Відповідач не
надавала своєчасно Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом , відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
що має відображення у розрахунку
заборгованості за договором. У
порушення умов кредитного договору, а
також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України,
відповідач зобов'язання за вказаним
договором не виконала. Позивач просив
суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 35 516,81 грн. та судові витрати.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 09 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «Приватбанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 09 грудня
2013 року як незаконне та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги позивача в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 липня 2006 року
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 уклали
кредитний договір № б/н (а.с. 10-11), згідно
з яким відповідачу по справі було
відкрито картковий рахунок на загальну
суму 10 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 26,40 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач ОСОБА_7 підтвердила свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між нею та Банком
Договір, підтверджується підписом у
заяві.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, по перевиплаті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
Договором.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 3-6) ПАТ КБ «Приватбанк» вказував на
те, що ОСОБА_7 зобов'язання за взятим
договором № б/н від 28 липня 2006 року
належним чином не виконала і станом на
16 червня 2013 року мала заборгованість за
кредитним договором в сумі 35 516,81 грн.,
яка складається із заборгованості за
кредитом 8 787 грн., заборгованості по
процентах за користування кредитом 23
622,34 грн., заборгованість по комісії 940
грн., штраф (фіксована частина) 500 грн.,
штраф (процентна складова) 1 667,47 грн.,
тому необхідно вказану заборгованість
стягнути в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив з тих обставин, що позивачем
без поважних причин пропущено
трирічний строк позовної давності
звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що
сторони по справі встановили як строк
дії договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж
з погашення кредиту ОСОБА_7 здійснила в
2008 році, після чого перестала
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та зі сплати
процентів за користування кредитом, у
той час як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом та з
вимогами про дострокове повернення
кредиту банк звернувся 05 серпня 2013 року
(підтверджено штампом вхідної
кореспонденції суду № 17634 на позовній
заяві (а.с. 3)), включивши до позовних
вимог як всю заборговану суму, так і
майбутні платежі.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, початок позовної давності
для стягнення нарахованих платежів
утвореної відповідачем заборгованості
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Так як останній платіж, як вже
зазначалося вище, ОСОБА_7 здійснила в 2008
році і дана обставина підтверджена
наявними матеріалами справи, а саме
розрахунком заборгованості
відповідачки за укладеним договором
(а.с. 8), тому строк позовної давності
звернення ПАТ КБ «Приватбанк» за
захистом своїх порушених прав до суду
закінчився в 2011 році.

Доводи апелянта про те, що останній
платіж було здійснено в 2011 році є
непереконливими і не підтверджені
наданими по справі доказами.

Так, при розгляді справи, як в суді
першої так і апеляційної інстанції
було встановлено, що строк дії
банківської картки закінчився в 2009
році і після цього терміну, даною
карткою не можливо було користуватися.
Також було встановлено, що нової картки
відповідач по справі від ПАТ КБ
«Приватбанк» не отримувала.

Представник банку не надав суду
доказів того, що ОСОБА_7 вносила кошти
на погашення заборгованості після
того, як закінчився строк дії картки.

Суд першої інстанції двічі відкладав
розгляд справи і надавав позивачу
можливість надати докази внесення
ОСОБА_7 коштів після 2008 року, проте
позивач не надав на вимогу суду ні
оригіналу кредитної справи, ні доказів
внесення платежів після 2008 року.

Тому, оскільки, позивач звернувся до
суду лише 05 серпня 2013 року, колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача є
обгрунтованим і суд першої інстанції
правильно застосував при вирішенні
спору норми матеріального права та
правильно звернув увагу на посилання
відповідача про те, що позивач
пропустив строк позовної давності за
зверненням до суду. Тому, такий
висновок є законним та ґрунтується на
вимогах чинного законодавства.

Крім того, дана правова позиція
викладена і в правовому висновку ВСУ у
справі № 6-116 цс 13 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Правова позиція ВСУ вказує, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» - Шуліка
Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 09 грудня 2013 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :