Справа №784/5082/13 03.02.2014 03.02.2014 03.02.2014
Провадження №22-ц/784/220/14
інстанції Батченко О.В.
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання Руднік
Є.М.,

за участі: представників позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 та її
представника ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8 та його
представника ОСОБА_9,

представника третьої особи
ОСОБА_10,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційними скаргами
ОСОБА_6 і ОСОБА_8 рішення Центрального
районного суду міста Миколаєва від 29
листопада 2013 року, ухвалене по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_11, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх дітей: ОСОБА_12 і ОСОБА_13,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Миколаївської міської ради, про
усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 пред'явила
зазначений позов до ОСОБА_6, в якому
зазначала, що 27 грудня 2010 року на
прилюдних торгах придбала квартиру
АДРЕСА_1.

04 лютого 2011 року отримала Свідоцтво про
придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів, яке 09 лютого 2011 року
зареєстровано Миколаївським
міжміським бюро технічної
інвентаризації. Проте, у вказаній
квартирі проживає відповідач, яка
відмовляється добровільно звільнити
вказане житлове приміщення.

Посилаючись на викладене, а також на те,
що ОСОБА_6 перешкоджає їй як власниці
користуватися квартирою, ОСОБА_3,
керуючись ст.391 ЦК України та ст.109 ЖК
України просила виселити ОСОБА_6 із
спірної квартири та зобов'язати
Центральний РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області скасувати
реєстрацію місця проживання ОСОБА_6

В подальшому ОСОБА_3 уточнила позовні
вимоги та остаточно просила виселити
ОСОБА_6, а також ОСОБА_8, ОСОБА_11, та
малолітніх дітей ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із квартири АДРЕСА_1, без
надання їм іншого житлового
приміщення.

Ухвалою суду від 22 листопада 2013 року до
участі у справі в якості відповідачів
залучено ОСОБА_11 та ОСОБА_8 та в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Миколаївської міської ради.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від 29
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Ухвалено
виселити відповідачів із спірної
квартири без надання їм іншого житла.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат по справі. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах відповідачі
ОСОБА_6 і ОСОБА_8 ставлять питання про
скасування судового рішення та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, вважаючи,
що суд першої інстанції не врахував
всіх доказів і обставин, які свідчать
про відсутність підстав щодо їх
виселення.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що з
переходом права власності на спірну
квартиру до нового власника
припиняється право власності
колишнього власника, а відповідно і
прирівняні законом до нього права
членів його родини на користування
квартирою, що є підставами для їх
виселення, керуючись при цьому, як
ст.ст.391,383 ЦК України, так і ст.156 ЖК
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції
України, ст.391 ЦК України кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК
України власник володіє своїм майном
на власний розсуд, ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування чи
розпорядження своїм майном.

У випадку порушення його прав, не
пов'язаного з позбавленням права
власності, власник має право вимагати
усунення перешкод у користуванні.

У разі, коли такі перешкоди полягають у
неправомірному користуванні житлом
власника, або іншим належним йому
приміщенням для цілей проживання,
останній вправі, відповідно до
положень житлового законодавства,
вимагати виселення із належного йому
приміщення.

Ст.ст.150,156 ЖК України передбачають, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Виселення тимчасових мешканців, що
проживають в квартирі без укладення
договору найму, передбачено ст.ст.98,99 ЖК
України.

З матеріалів справи вбачається, що з 2006
року на виконанні Центрального
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_6 на
корить інших осіб заборгованості на
підставі восьми виконавчих листів,
виданих у 2006 - 2010 роках (а.с.4).

Постановою державного виконавця
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції від
02 жовтня 2006 року на квартиру
АДРЕСА_1 накладено арешт та заборону на
її відчуження.

29 липня 2008 року державним виконавцем
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції складено
акт опису й арешту обумовленої
квартири.

27 грудня 2010 року відбулися прилюдні
торги з реалізації арештованого
нерухомого майна, зокрема спірної
квартири, яка раніше належала
ОСОБА_6 на підставі договору купівлі -
продажу від 15 червня 2001 року,
посвідченого Універсальною Товарною
Біржею «Миколаївська нерухомість 2000».

За результатами торгів був складений
протокол №151093 про проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
відповідно до якого переможцем торгів
стала ОСОБА_3

04 лютого 2011 року позивач отримала
Свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів, яке 09 лютого
2011 року зареєстровано Миколаївським
міжміським бюро технічної
інвентаризації (а.с.5,7).

Отже, ОСОБА_6 проживає в спірній
квартирі як колишній власник, а
ОСОБА_11, ОСОБА_8 та малолітні діти
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_2, як члени сім'ї колишнього
власника.

Оскільки ОСОБА_3 є новим власником
спірної квартири, яка не давала згоди
на вселення у ній відповідачів, а
ОСОБА_6 втратила право користування
нерухомістю, у договірних відносинах з
власником (позивачем) не перебуває, а
тому вона та члени її сім'ї, права яких є
похідними від прав власника,
підлягають виселенню з квартири як
тимчасові мешканці за ст.98 ЖК
України.

Крім того, ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15
серпня 2013 року залишено без змін
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 18 квітня 2013 року,
якими відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні
позовних вимог про визнання прилюдних
торгів спірної квартири недійсними.

Також, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідачів знятися з реєстраційного
обліку суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що питання
про зняття з реєстрації осіб, які
виселяються не входить до компетенції
суду, а орган, який повинен розглядати
ці звернення, участі у справі не
приймав.

Разом з тим, колегія суддів не може
прийняти до уваги посилання
відповідачів на те, що їх виселення зі
спірної квартири може бути здійснено
лише за умови надання їм іншого
житлового приміщення, оскільки за
ч.3 ст.98 ЖК України тимчасові
жильці підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого житлового
приміщення.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення прав неповнолітніх дітей
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки на момент проведення
прилюдних торгів неповнолітні діти в
спірній квартирі не були
зареєстровані, а також не були
власниками чи співвласниками вказаної
квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції законне та обґрунтоване,
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_8
відхилити, а рішення Центрального
районного суду міста Миколаєва від 29
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді: