4-с/335/76/2014 УХВАЛА
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя в складі: головуючого судді
Геєць Ю.В., при секретарі Школяр К.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в
які зазначив, що 06.11.2014 року він отримав
лист з рекомендованим повідомленням
від відділу державної виконавчої
служби Запорізького районного
управління юстиції Запорізької
області, відповідно до якого йому
повідомлено про те, що державним
виконавцем Брєй О.В. винесено постанову
про повернення виконавчого документу
стягувачеві від 29.10.2014 року.
Приймаючи рішення про винесення
постанови від 29.10.2014 року державний
виконавець Брєй О.В. керувався п. 2 ч. 1
ст. 47 Закону України „Про виконавче
Мотивування державного виконавця Брєй
О.В., що у боржника відсутнє майно, на
яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем заходи
щодо розшуку такого майна виявились
безрезультатними - не є вичерпними для
винесення постанови від 29.10.2014 року в
розумінні Закону України „Про
виконавче провадження”. Державним
виконавцем не вичерпано усіх
передбачених Законом України „Про
виконавче провадження” заходів щодо
виконання рішення суду, тому
повернення виконавчого документу
перешкоджає виконанню рішення суду.
Посилаючись на зазначене заявник
просить суд визнати неправомірною та
скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області від 29.10.2014 року про
повернення виконавчого документу
стягувачу, зобов'язати державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області відновити
виконавче провадження та виконати
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримав, наполягає на її
задоволенні з підстав викладених у ній.

Представник ВДВС Запорізького РУЮ
Запорізької області в судове засідання
не з’явився, про причини неявки суд не
повідомив, заперечень проти поданої
скарги не надав.

Враховуючи, що представник ВДВС
Запорізького РУЮ Запорізької області в
судове засідання не з'явився,
заперечень на скаргу не надав, що є
проявом принципу диспозитивності, суд
визнав можливим прийняти рішення по
суті скарги за його відсутності на
підставі наданих сторонами доказів.

Заслухавши пояснення заявника,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши обставини справи і вимоги
заявника, суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області перебував
дублікат виконавчого листа № 2-389/2005 від
18.12.2009 року виданий Орджонікідзевським
районним судом м. Запоріжжя з
примусового виконання рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20.05.2005 року про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в
розмірі 5320 грн., а також оплаченого
державного мита у розмірі 53 грн. 20 коп.,
а всього суми 5373 грн. 20 коп.

Постановою заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області ОСОБА_3 від
29.10.2014 року вказаний виконавчий
документ повернуто стягувачу з підстав
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України „Про виконавче провадження” у
зв’язку з відсутністю у боржника
майна, на яке може бути звернуто
стягнення.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України, ч.ч. 2, 3
ст. 387 ЦПК України учасники виконавчого
провадження та особи, які залучаються
до проведення виконавчих дій, мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимоги
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Постановою Верховного Суду України
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», N 14, від 26.12.2003
року в п. 15 роз’яснено, що суди повинні
мати на увазі, що при виконанні рішень
про стягнення грошових коштів
державний виконавець у першу чергу
звертає стягнення на кошти боржника в
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, в тому числі кошти на
рахунках і вкладах в установах банків
та інших кредитних організаціях, а
також на рахунки в цінних паперах у
депозитаріях останніх, і лише за
відсутності у боржника коштів і
цінностей - на належне йому інше майно,
за винятком того, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
„Про виконавче провадження”
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Наведений у додатку до Закону України
„Про виконавче провадження” перелік
видів майна громадян, на яке не може
бути звернено стягнення за виконавчими
документами, є єдиним для всіх випадків
звернення стягнення на зазначене
майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок,
квартиру, приміщення, земельну ділянку)
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням правил ст. 62 Закону N 606-XIV.
При введенні спеціальною нормою закону
мораторію на примусову реалізацію
певного майна виконавче провадження
підлягає зупиненню.

Ст. 63 Закону України „Про виконавче
провадження” передбачено, що
звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення, земельну
ділянку, що є нерухомим майном,
провадиться у разі відсутності у
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна. При цьому в першу чергу
провадиться звернення стягнення на
окрему від будинку земельну ділянку,
інше приміщення, що належать
боржникові. В останню чергу
звертається стягнення на жилий будинок
чи квартиру, в якому фактично проживає
боржник.

Разом з жилим будинком стягнення
звертається також на прилеглу земельну
ділянку, що належить боржникові.

У разі звернення стягнення на будинок,
квартиру, приміщення, земельну ділянку
державний виконавець запитує
відповідні місцеві органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування про належність
зазначеного майна боржникові на праві
власності та його вартість, а також
запитує нотаріальний орган, чи не
знаходиться це майно під арештом.

Одержавши документальне підтвердження
належності боржникові на праві
власності будинку чи іншого нерухомого
майна, державний виконавець накладає
на них арешт шляхом опису і оцінки за їх
вартістю на момент арешту та надсилає
нотаріальному органу за місцем
знаходження майна вимогу про
реєстрацію даного факту. Про
накладення арешту на будинок чи інше
нерухоме майно, заставлене третім
особам, державний виконавець
невідкладно повідомляє цих осіб.

У разі відсутності документів, що
характеризують об'єкт нерухомості, у
зв'язку з чим його неможливо
підготувати до реалізації,
виготовлення таких документів
здійснюється у встановленому порядку
за рахунок коштів стягувача. У разі
якщо стягувач у двадцятиденний строк з
дня одержання відповідного
повідомлення державного виконавця не
авансує витрати, пов'язані з
підготовкою документів, що
характеризують об'єкт нерухомості,
арешт з нього знімається.

Судове рішення, яке набрало законної
сили, є обов'язковим до виконання на
всій території України (ст. 124 ч. 5
Конституції України, ст. 14 ч.ч. 1, 2 ЦПК
України). Примусове виконання судового
рішення покладено на державну
виконавчу службу і здійснюється
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження" (Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про
виконавче провадження” виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження” державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження”, з метою
захисту інтересів стягувача, державний
виконавець має право одержувати
безоплатно від органів установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.
При цьому, зі змісту постанови
вбачається, що стягувану відмовлено в
прийнятті виконавчого документу та у
відкритті виконавчого провадження.

Посилання державного виконавця Брєй
О.В. у постанові про повернення
виконавчого документу стягувачу з
підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України „Про виконавче
провадження” є передчасними, оскільки
останнім у порушення вимог ст. 11
вказаного закону не вжито належних та
повних заходів щодо виконання рішення
суду, чим порушено права стягувача під
час виконання судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що доводи
заявника є обґрунтованими, а тому
скарга в частині визнання
неправомірною та скасування постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області від 29.10.2014
року про повернення виконавчого
документу стягувачу підлягає
задоволенню.

Вимоги заявника в частині
зобов’язання відділу державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області відновити
виконавче провадження по виконанню по
виконавчого листа № 2-389/2005 виданого
18.12.2009 року Орджонікідзевським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
боргу в розмірі 5320 грн., а також
оплаченого державного мита у розмірі 53
грн. 20 коп., а всього 5 373 грн. 20 коп.
задоволенню не підлягають, оскільки за
змістом ст. 51 Закону України „Про
виконавче провадження” відновлення
виконавчого провадження відноситься
до виключної компетенції державного
виконавця і покладання на останнього
обов'язку відновити виконавче
провадження не відповідає вимогам ч. 2
ст. 387 ЦПК України, якою передбачені
вимоги до змісту судового рішення за
результатами розгляду скарги на дії
державного виконавця. Порушене право
боржника підлягає захисту шляхом
покладання на державного виконавця
обов'язку вирішити питання про
відновлення виконавчого провадження у
відповідності з вимогами ст. 51 Закону
України „Про виконавче провадження”.

Керуючись ст.ст. 378, 383, 387 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області –
задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області від 29.10.2014
року про повернення виконавчого
документу стягувачу.

Зобов'язати державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області вирішити
питання про відновлення виконавчого
провадження по виконанню по
виконавчого листа № 2-389/2005 виданого
18.12.2009 року Орджонікідзевським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
боргу в розмірі 5320 грн., а також
оплаченого державного мита у розмірі 53
грн. 20 коп., а всього 5 373 грн. 20 коп.

В решті скарги у задоволенні відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Ю.В.Геєць