АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Воронюк Л.І.

за участю: ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
частку у майні колишнього колгоспного
двору та визнання права власності на
частку в спадковому майні, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, в
інтересах якої за довіреністю діє
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах
яких за довіреністю діє ОСОБА_3, на
рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 27 листопада
2013 року,

встановила:

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
права власності на частку у майні
колишнього колгоспного двору та
визнання права власності на частку в
спадковому майні

Посилалися на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7
перебували в зареєстрованому шлюбі з
18.10.1981 р. по 28.08.1990 р. Від шлюбу у них
народилася донька - ОСОБА_8

Зазначали, що подружжям побудовано
житловий будинок по АДРЕСА_1

____________________________________________________________________

№ 22-ц/749/278/14 р.
Головуючий у 1-й
інстанції Оленчук І.В.

категорія 37
Доповідач
Галичанський А.Д.

З 01.05.1986 р. по 31.12.1987 р. позивач ОСОБА_2
працювала в колгоспі ім.Жданова в
с.Маршинці та на цій підставі їй було
виділено земельну ділянку для
будівництва. 12.09.1986 року рішенням
виконкому Новоселицької районної ради
народних депутатів № 144, вирішено
видати свідоцтво на право
індивідуального будівництва
зазначеного житлового будинку.

Спірне домоволодіння відповідно до
погосподарської книги с.Маршинці з 1986
по 1987 роки. відносилось до колгоспних
дворів. В цей період членами
колгоспного двору були ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_8

Вважали, що зазначені члени
колгоспного двору мають право спільної
сумісної власності на спірне
домоволодіння та їх частки
визначаються по 1/3 кожному з членів
колгоспного двору, оскільки станом на
15.04.1991 р. вони не втратили право на свою
частку.

Зазначали, що в з 01.07.1990 р. по 15.04.1991 р.
вищезазначене домоволодіння набуло
статус робочого двору.

У 2011 році ОСОБА_7 склав заповіт на все
своє майно на користь ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 помер та після
його смерті відкрилася спадщина на 1/3
спірного будиковолодіння. Спадкоємцем
за заповітом є ОСОБА_6, та право на
обов'язкову частку в спадщині має
батько померлого ОСОБА_5, який в
шестимісячний строк звернувся з заявою
про прийняття спадщини.

У зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
домоволодіння державним нотаріусом
відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом.

Просили визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4
право власності по 1/3 частки житлового
будинку літ.А, огорожі №№ 1,2, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1 як
частку в майні колишнього колгоспного
двору, та визнати за ОСОБА_5 право
власності на 1/12 частку спадкового
майна в порядку спадкування за законом
обов'язкової частки в спадщині після
смерті ОСОБА_7

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 27
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визначення часток в майні колишнього
колгоспного двору та визнання права
власності на частку в спадковому майні
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в
інтересах якої за довіреністю діє
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах
яких за довіреністю діє ОСОБА_3, просять
скасувати вищезазначене рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вважають, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню в зв'язку з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, ухвалене з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права
власності на частку майні колишнього
колгоспного двору, суд першої
інстанції виходив з того, що вони
станом на 01.01.1989 р. вибули з членів
колгоспного двору та відповідно до
ст.124 ЦК УРСР правом на виділення їм
часток у майні колишнього колгоспного
двору або компенсації вартості часток
протягом трьохрічного терміну
позовної давності не скористалися та
відповідно до вимог ст.126 ЦК УРСР вони
втратили своє право на частку в майні
спірного господарства.

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися в
суд з позовом про визнання за ними в
майні колгоспного двору права
власності на 1/3 частки житлового
будинку літ.А, огорожі №№ 1,2, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1
кожному.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР, в
редакції 1963 року майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки
члена двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №
20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» встановлено, що положення
ст.ст.17,18 Закону України «Про
власність», щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 р.).

До правовідносин, що виникли раніше,
застосовується чинне на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 р.,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору.
Право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не
втратили права на частку в його майні.
Такими, що втратили це право,
вважаються працездатні члени двору,
які не менше трьох років підряд до цієї
дати не брали участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору. Розмір частки
члена двору визначається виходячи з
рівності часток усіх його членів,
включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

На витребування частки з майна
колишнього колгоспного двору, що
збереглося на 15 квітня 1991 року
поширюється загальний трирічний строк
позовної давності.

Як вбачається з довідки Маршинецької
сільської ради Новоселицького району
Чернівецької області від 30.01.2013 р. № 135
спірне господарство відносилось до
категорії колгоспного і в ньому станом
на 01.01.1987 р. проживали: голова - ОСОБА_9,
чоловік - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_8.(а.с.23).

Згідно витягу з погосподаської книги
встановлено, що 27.10.1988 р. ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 вибули зі складу членів
колгоспного двору та станом на 01.01.1989 р.
категорія двору змінена з
«колгоспного» на «робочий» (а.с.16).

Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до 15
квітня 1991 року не втратили права на
частку в майні колгоспного двору та їх
частки становлять по 1/3 житлового
будинку літ.А, огорожі №№ 1,2, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1
Відповідно 1/3 частка вказаного майна
належала спадкодавцю ОСОБА_7

Щодо застосування судом першої
інстанції до спірних правовідносин
трьохрічного терміну позовної
давності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, в
редакції 2003 року, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.76 ЦК УРСР, в редакції
1963 року перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов. Право на позов виникає з
дня коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого
права.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач позов визнала та не
заперечувала щодо його задоволення, що
не свідчить про порушення права
позивачів та початок перебігу строку
позовної давності, а отже і його сплив.

Тому, на задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за ними слід визнати
право по 1/3 частки спірного житлового
будинку за кожною, як частки у майні
колишнього колгоспного двору, право на
які вони не втратили.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_5 про визнання права власності на
частку будинковолодіння в спадковому
майні суд першої інстанції
безпідставно прийшов до такого
висновку та, крім того, всупереч ст.215
ЦПК України в рішенні не зазначив
мотивів такої відмови.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається зі свідоцтва про
народження спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_5,
1930 року народження є його батьком.
ОСОБА_5 є непрацездатним (а.с.39, 23).

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_8
встановлено, що ОСОБА_7 є її батьком
(а.с.13).

Із заповіту від 10 травня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_7 заповів все своє
майно ОСОБА_6 (а.с.56).

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 09.09.2013 р. № 1472/02-31
ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
спірний житловий будинок, оскільки він
не подав правовстановлюючого
документа на нерухоме майно та оцінку
майна після смерті ОСОБА_7(а.с.59).

Отже, у разі спадкування за законом
частка у будинковолодінні ОСОБА_5
складала б 1/3:2=1/6, а його обов'язкова
частка становить 1/6:2= 1/12.

Таким чином ОСОБА_5, як непрацездатний
батько спадкодавця набув право на 1/12
частку житлового будинку літ.А, огорожі
№№ 1,2, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1

За таких обставин, суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням та
неправильним застосування норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України є
підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1.ст. 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якої за довіреністю діє ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких за
довіреністю діє ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 27 листопада
2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визнання права власності на частку
в майні колишнього колгоспного двору
та визнання права власності на частку в
спадковому майні задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
(4/12) частку житлового будинку літ.А,
огорожі №№ 1,2, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1, як частку в майні
колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3
(4/12) частку житлового будинку літ.А,
огорожі №№ 1,2, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1, як частку в майні
колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/12
частку житлового будинку літ.А, огорожі
№№1,2, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом обов'язкової частки в спадщині
після смерті ОСОБА_7.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: