Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2014 року Юр»ївський районний суд
Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Гордієнка К.М., при
секретарі Шморгун Є.В., за участю
позивача ОСОБА_1, представників
відповідача ФГ «Сокільське 2012»
ОСОБА_9, Залізка В.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду с.м.т. Юр»ївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Фермерського
господарства «Сокільське 2012»
Юр»ївського району Дніпропетровської
області про визнання недійсним
договору оренди нежитлових приміщень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору оренди нежитлових
приміщень, посилаючись на те, що
11.06.2011 року між ним та ФГ «КОП»
(після зміни найменування на підставі
рішення засновника № 3 від 09.11.2012 року -
ФГ «Сокільське 2012») був укладений
договір оренди нежитлових приміщень
терміном на 11 місяців, у відповідності
до умов якого господарство
зобов'язувалося передати позивачеві в
користування нежитлові приміщення,
котрі є власністю господарства, а
саме - літній табір, маточник для свиней
: навіс літ. « 1,2,3», металева огорожа літ.
«4-9,12,13», вимощення літ. «10, 11», маточник
для свиней літ. «14»-цегла, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1, площа
відповідно 343,3 кв. м.; 491,45 кв. м., що є 1/2
частиною «літнього табору».

Під час підписання договору та
складання акту приймання - передачі
вищезазначених нежитлових приміщень
позивач сплатив відповідачу орендну
плату за договором одним платежем за
весь термін оренди, шляхом передачі
орендодавцю 45000 гривень, на
підтвердження чого від господарства
позивачем була отримана квитанція до
прибуткового касового ордера.

В жовтні 2011 року позивачеві стало
відомо про те, що відповідач не є
власником переданих йому в оренду
нежитлових приміщень, а вони є
власністю ОСОБА_4

Вказуючи на те, що за таких обставин
спірний договір був укладений ним з
відповідачем під впливом обману,
посилаючись на ст.ст. 16, 216, 229, 230 ЦК
України, ст.ст. 88, 130 ЦПК України, позивач
просив визнати договір оренди
нежитлових приміщень від 11.06.2011 року
недійсним та стягнути з відповідача на
його користь отримані за договором
грошові кошти в сумі 45000 гривень, а
також на відшкодування моральної шкоди
45000 гривень та судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та дав пояснення аналогічні за
своїм змістом вимогам викладеним у
позовній заяві, а окрім того вказував,
що відомості стосовно місця
розташування об»єктів оренди, їх
найменування, площі та інших
індивідуальних ознак наведених у
договорі він отримав зі слів ОСОБА_9
Перешкод в користуванні ним об'єктами
оренди ніхто не чинив.

Представники відповідача ОСОБА_9 та
Залізко В.С. у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі.

При цьому ОСОБА_9 в судовому засіданні
зазначив, що починаючи з 1999 року на
правах оренди користувався маточником
для свиней, який збудований з червоної
цегли, де здійснював господарську
діяльність. В 2001 та 2002 роках він придбав
на підставі договорів купівлі-продажу
у ТОВ «Дружба» у власність ряд
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою АДРЕСА_2, у тому числі два
маточника для свиней, один з яких
збудований з цегли по АДРЕСА_1

У 2011 році ОСОБА_1 запропонував передати
йому (ОСОБА_1) в оренду маточник для
свиней збудований з червоної цегли.
Будучи впевненим, що цей маточник для
свиней, розташований за адресою
АДРЕСА_1, належить саме ФГ «Сокільське
2012» (раніше ФГ «КОП»), прийняв
пропозицію ОСОБА_1 Відомості щодо
місцезнаходження вказаного об»єкту та
його розміри ОСОБА_1 не надавав. Джерело
отримання останнім такої інформації
йому невідоме.

Перед укладенням договору оренди вони
дійшли згоди про те, що ОСОБА_1 буде
переданий в оренду лише маточник для
свиней (з цегли). ОСОБА_1 особисто, за
власною ініціативою, склав договір
оренди і акт приймання-передачі.

В червні 2011 року позивач прибув в с.
Сокільське Юр»ївського району,
передав йому на підпис договір оренди,
акт приймання-передачі і гроші в сумі
45000 гривень за користування об»єктом
оренди. В свою чергу він видав ОСОБА_1
квитанцію до прибуткового касового
ордера про отримання коштів та не
ознайомившись зі змістом договору і
актом приймання-передачі, вважаючи, що
у договорі та в акті приймання-передачі
зазначений саме той об'єкт про який
мала місце домовленість, підписав їх.

Вводити в оману ОСОБА_1 наміру не мав,
оскільки вважає, що переданий в оренду
ОСОБА_1 маточник для свиней, збудований
з червоної цегли, належить саме ФГ
«Сокільське 2012» (раніше ФГ «КОП») на
підставі договору купівлі-продажу від
31.01.2001 року. Домовленості на передачу в
оренду позивачу літнього табору не
було. Ніякі об'єкти нерухомості
розташовані по АДРЕСА_1 ніколи не
належали, будь-які об'єкти за цією
адресою ОСОБА_1 в оренду не
передавались, маточник для свиней
цегляний нікому, окрім ОСОБА_1 в оренду
не здавав.

Сам ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтвердив той факт, що договір оренди
та акт приймання-передачі склав
особисто.

Представник відповідача Залізко В.С. у
судовому засіданні надав пояснення
аналогічні поясненням ОСОБА_9

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили ту
обставину, що ОСОБА_9 дійсно з 1999 року
користувався маточником для свиней,
збудованим з червоної цегли.

Свідок ОСОБА_7 (сільський голова
Олексіївської сільської ради) надав
суду пояснення про те, що тваринницький
комплекс з вирощування та відгодівлі
великої рогатої худоби і свиней, який
розташований в с. Сокільське
Юр»ївського району Дніпропетровської
області раніше мав єдину адресу:
АДРЕСА_1. Цей комплекс складався з
різного роду нежитлових приміщень і в
минулому належав
сільськогосподарському підприємству
«Дружба». На території комплексу
розміщувалися маточники для свиней,
один з яких цегляний. Цегляним
маточником для свиней користувався
ОСОБА_9 та саме останній сплачував
податок на землю на котрій споруджено
цей маточник.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив наступне: так, його покійний
батько - ОСОБА_4 придбав у ТОВ «Дружба»
декілька нежитлових приміщень,
розташованих по АДРЕСА_1, в тому числі і
літній табір. При цьому останній
зазначав, що маточник для свиней,
збудований з червоної цегли, купував не
він, а ОСОБА_9

Ні ОСОБА_4, ні його спадкоємці до ОСОБА_9
і ОСОБА_1 претензії з приводу
користування маточником для свиней,
збудованого з червоної цегли, не
пред»являли, вважаючи ОСОБА_9 власником
цього об»єкту.

Крім цього, свідок зазначив, що після
смерті батька - ОСОБА_4, з метою
виготовлення технічної документації
на нежитлові приміщення, придбані
останнім, ним був запрошений працівник
БТІ. Під час складання технічної
документації на літній табір,
працівник БТІ включив до плану, разом
із літнім табором і маточник для свиней
цегляний, котрий знаходиться поруч,
обгрунтувавши це відсутністю у
літнього табору фундаменту та
пославшись на нормативні акти, які
регламентують роботу БТІ.

Покійний ОСОБА_4 та його спадкоємці не
передавали будь-кому в оренду
нежитлові приміщення, придбані ОСОБА_4

На даний час спадкоємці ОСОБА_4 не
отримали свідоцтво про право на
спадщину на нежитлові будівлі
розташовані в с. Сокільське по вул.
Степовій.

Заслухавши доводи сторін, пояснення
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, оцінивши зібрані докази в їх
сукупності, суд вважає, що позов є
неогрунтованим і не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Зокрема, судом встановлено наступне:

16 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ФГ «КОП»
було укладено договір оренди
нежитлових приміщень терміном на 11
місяців, відповідно до умов якого
господарство передало позивачеві в
користування нежитлові приміщення,
котрі є його власністю, а саме -
літній табір, маточник для свиней :
навіс літ. « 1,2,3» - металевий, огорожа
літ. «4-9,12,13», вимощення літ. «10, 11»,
маточник для свиней літ. «14»-цегла, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1, площа
відповідно 343,3 кв. м.; 491,45 кв. м., що є 1/2
частиною «літнього табору» (т. 1 а.с.
6-7). Орендна плата визначена у розмірі
45000 гривень. Додатками до договору є акт
приймання-передачі і схема
орендованого об'єкту, яку сторони суду
не надали (т. 1 а.с. 6-7, 11).

На підставі договору оренди ОСОБА_1
сплатив ФГ «КОП» 45000 гривень про що
отримав квитанцію до прибуткового
касового ордера (т. 1 а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу від
31.01.2001 року (серія АВО № 841712) ФГ «КОП»
придбало у власність у ТОВ «Дружба»
відгодівельний комплекс ВРХ ферму
1-7-цегляну загальною площею 3212,8 кв. м. та
маточник для свиней № 2 ферма 1-4 -
цегляну загальною площею 871,2 кв. м., які
розташовані в АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 61).

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 22.10.2002 року № 380-Н
зареєстрованого Лозівським філіалом
Харківської товарної біржі, ФГ «КОП»
придбало у ТОВ «Дружба» : шлакоблочну
свиноферму літ. № 1 загальною площею 419,3
кв. м., цегельно-шлакоблочну кормокухню
літ. № 2 загальною площею 167,25 кв. м.,
цегельну насосну літ № 3, колодязь літ.
№ 4, 5, металеву башту літ № 6. Придбані
об'єкти знаходяться за адресою АДРЕСА_2
(т. 2 а.с. 72).

Згідно договору купівлі-продажу від
31.01.2001 року (серія АВО № 841713) ОСОБА_4
придбав у власність у ТОВ «Дружба»
літній табір, маточник для свиней № 1
ферму 1-4 цегляну загальною площею 982,9
кв. м. та конюшню ферма 1-3 цегляну
загальною площею 328,5 кв. м. з колодязем
К-бетон. Придбані об'єкти знаходяться
за адресою АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 46).

Згідно довідки Олексіївської
сільської ради Юр»ївського району
Дніпропетровської області, датованої
2007 роком, літньому табору та маточнику
для свиней № 1 загальною площею 328,5
кв.м., що належать ОСОБА_4, на підставі
договору купівлі-продажу від 31.01.2001
року присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1, а
конюшні 1-4 загальною площею 982,9 кв.м. і
колодязю, які також належать ОСОБА_4 за
цим же договором АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 122).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно (т. 1 а.с. 9), ОСОБА_4 є
власником маточника для свиней
збудованого з цегли та літнього табору,
які розташовані за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до довідки КП Павлоградське
МБТІ (т. 1 а.с. 126) та спадкової справи,
копія якої долучена до матеріалів
справи (т. 2 а.с. 75-123), право власності на
майно придбане ОСОБА_4 у ТОВ «Дружба» на
даний час зареєстроване за ОСОБА_4
Свідоцтво про право на спадщину щодо
цього майна спадкоємцям ОСОБА_4 не
видавалося.

Згідно рішення засновника № 3 від 09.11.2012
року змінено найменування відповідача
по справі з Фермерського господарства
«КОП» на Фермерське господарство
«Сокільське 2012» (т. 1 а.с. 130).

У відповідності до статуту
Фермерського господарства «Сокільське
2012», єдиним його засновником є ОСОБА_9
(т. 1 а.с. 131-139).

У відповідності до ст. 759 ЦК України,
за договором найму (оренди)
наймодавець передає або
зобов»язується передати наймачеві
майно у користування за плату на
певний строк. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення
та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ст. 760, 761 ЦК України,
предметом договору найму (оренди) може
бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні. Право
передання майна у найм (оренду) має
власник речі або особа, якій належать
майнові права.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Необхідно враховувати, що правочин,
вчинений під впливом обману, належить
до правочинів з вадами волі, оскільки у
сторони, яка діяла під впливом обману,
внутрішня воля сформувалася
невірно під впливом хибних відомостей
про обставини правочину, спричинених
діями інших осіб.

Під обманом слід розуміти навмисне
введення в оману однією стороною
правочину іншої сторони з метою
вчинення правочину. Обман - це певні
винні, навмисні дії сторони, яка
намагається запевнити іншу сторону про
такі властивості й наслідки
правочину, які насправді наступити не
можуть. Встановлення наявності
умислу у недобросовісної сторони
ввести в оману другу сторону, щоб
спонукати її до укладення правочину
є неодмінною умовою кваліфікації
недійсності правочину за ст. 230 ЦК
України.

Ознакою обману є умисел: особа знає про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона,
якби вона володіла цією інформацією, не
вступила б правовідносини, невигідні
для неї.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
визнається вчиненим під впливом оману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї із сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

На підставі зазначеного вбачається, що
правочин може бути визнаний вчиненим
під впливом оману у випадку
цілеспрямованого введення іншої
сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину. Крім
цього, відповідні обставини наявності
умислу, істотність значення обставин,
щодо яких введено в оману і сам факт
обману, повинна довести сторона, яку
введено в оману.

Якщо все інше крім умислу, доведено,
вважається. що мала місце помилка.

Разом з цим, під час розгляду справи,
позивачем не було доведено, умислу в
діях директора ФГ «КОП» (на даний час ФГ
«Сокільське 2012») ОСОБА_9 на введення
його в оману при укладенні договору
оренди нежитлових приміщень, що
підтверджується наступним.

Так, сам позивач ОСОБА_1 визнав, що
договір оренди і акт
приймання-передачі склав особисто. З
показів представника відповідача -
ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_1 складав
договір та акт приймання-передачі з
власної ініціативи.

Крім цього, з пояснень ОСОБА_9
вбачається, що він, надаючи позивачу в
оренду маточник для свиней збудований
з червоної цегли, був переконаний в
тому, що ця будівля є власністю ФГ
«КОП». Домовленості з ОСОБА_1 про
передачу останньому в оренду літнього
табору не було. При підписанні договору
він не звернув увагу на те які ж об'єкти
оренди, їх індивідуальні ознаки
зазначені позивачем у договорі та акті
приймання-передачі.

Такі покази ОСОБА_9 ОСОБА_1 в судовому
засіданні не спростовані.

Вказане свідчить не про наявність у
ОСОБА_9 умислу на обман, а про
недбальство останнього під час
укладення договору.

Окрім цього, відсутність в діях ОСОБА_9
умислу на обман позивача при укладенні
договору оренди підтверджується і
показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 про тривале постійне з 1999
року користування ОСОБА_9 саме
маточником для свиней цегляним
(переданим в оренду ОСОБА_1), сплату саме
ОСОБА_9 податку на землю за місцем
розташування маточника для свиней
цегляного, відсутності претензій з
боку будь-яких осіб до ОСОБА_9 та ОСОБА_1
з приводу користування цим нежитловим
приміщенням.

Витяг з реєстру про право власності на
нерухоме майно (т. 1 а.с. 9), згідно якого
ОСОБА_4 є власником маточника для
свиней цегляного, літнього табору,
розташованих по АДРЕСА_1, з урахуванням
показів свідка ОСОБА_8 щодо обставин
формування матеріалів
інвентаризаційної справи на літній
табір, пояснень ОСОБА_9, показів свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо
тривалого, безперервного користування
ОСОБА_9 спірними об'єктами не є
безумовним доказом наявності в діях
ОСОБА_9 умислу на обман позивача при
укладенні договору оренди нежитлових
приміщень.

Ненадання суду позивачем і
відповідачем такого додатку до
договору оренди як схема розміщення
орендованих об'єктів, позбавляє суд
можливості з»ясувати те, про передачу
якого саме об'єкту (об'єктів) в оренду
сторони дійшли згоди.

Окрім цього, про недбальство також і в
діях самого позивача свідчить те, що
останній при підготовці тексту
договору і акту приймання-передачі не
наполіг на наданні йому відповідачем
технічної документації та
правовстановлюючих документів на
об'єкти оренди, хоча готуючи текст
договору, мав би це зробити для
зазначення в договорі індивідуальних
ознак орендованих у ФГ «КОП» об'єктів,
точного місця їх розташування, площі,
тощо.

Відтак, позивачем ОСОБА_1 в судовому
засіданні не доведено джерело
походження відомостей про
найменування, розташування, площі
об'єктів оренди за адресою АДРЕСА_1, які
зазначені ним в договорі та акті
приймання-передачі при підготовці
тексту останніх.

Аналіз викладених вище доказів дає
підстави суду вважати, що впевненість
ОСОБА_9 стосовно належності саме ФГ
«КОП» (нині ФГ «Сокільське 2012»)
предмету оренди грунтується на
наявності у останнього
правовстановлюючого документа
(договір купівлі-продажу від 31.01.2001
року) на спірний об'єкт (маточник для
свиней цегляний).

Крім цього, в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження доводи
ОСОБА_1 про те, що надані йому за
договором від 11.06.2011 року, нежитлові
приміщення були передані в оренду
іншій особі.

Дане твердження спростовано
поясненнями ОСОБА_9 та показами свідка
ОСОБА_8

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 в
судовому засіданні не було доведено
навмисного цілеспрямованого введення
його в оману директором ФГ «КОП» ОСОБА_9
щодо фактів, які впливали на укладення
правочину.

У зв'язку з цим, суд вважає, що власне
недбальство сторін при укладення
договору, не може бути підставою для
визнання такого недійсним з підстав
передбачених ст. 230 ЦК України, тобто
вчинення правочину під впливом обману.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 215, 218, 222,
294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Фермерського
господарства «Сокільське 2012»
Юр»ївського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсним договору
оренди нежитлових приміщень -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області, через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :
К.М. Гордієнко