Справа № 633/312/14-ц
Номер провадження 2/633/125/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Печенізький
районний суд Харківської області у
складі:

головуючого судді
- Танасевич О.В.,

при секретарі -
Криворучко І.В.,

за участю позивачки -
ОСОБА_1,

представника позивачки -
ОСОБА_2,

відповідача -
ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Печеніги, Харківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
зазначеним позовом, збільшивши згодом
свої позовні вимоги (а.с. 2-4, 46), в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь грошові кошти за договорами
позики від 17 вересня 2012 року на
загальну суму 37 500 доларів США, що
складає 600 000 гривень 00 копійок в
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом Національного банку України
станом на 13 листопада 2014 року.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та пояснили, що
зазначені грошові кошти були позичені
нею відповідачу, який на той час був її
чоловіком, для ведення ним
господарської діяльності. Джерелом цих
коштів позивачка зазначила спадщину,
яку вона отримала напередодні після
смерті її дідуся та батька, та частину
якої нею було продано. Зазначала, що
форму договорів позики дотримано, з
боку позивачки договірні обов'язки
виконано у повному обсязі шляхом
передачі відповідачу узгодженої
сторонами суми грошових коштів, про що
останнім були власноруч написані дві
розписки, але попре вимогу позивачки
повернути позику, відповідач
добровільно цей обов'язок не виконує. В
обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалась на положення статей 192, 1046,
1047, 1049 Цивільного кодексу України.

Відповідач та його представник
проти задоволення позову заперечували,
посилаючись на безгрошовість спірних
договорів позики, та обґрунтовуючи
видачу відповідачем боргових розписок
наявністю між сторонами угоди про
поділ майна подружжя, невід'ємною
частиною якої є ці розписки. Відповідач
зазначав, що уклав договори позики
внаслідок неправомірних дій з боку
позивачки, яка, заздалегідь маючи намір
розірвати шлюб між ними, обманом
переконала його написати спірні
розписки. Пояснював, що грошей від
продажу спадкового майна у позивачки
на момент укладення спірних договорів
позики не було, адже за цей кошт було
придбано квартиру для матері
позивачки.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню, при цьому виходить з
наступного.

17 вересня 2012 року між сторонами
було укладено договір позики, за
умовами якого відповідач позичив у
позивачки грошові кошти у розмірі 22 500
доларів США та які зобов'язувався
повернути на її першу вимогу, яка мала
бути висунута за один місяць. В
розписці зазначено, що вона написана
власноруч відповідачем, без примусу та
фізичного насильства (а.с. 10).

Того ж дня, 17 вересня 2012 року між
сторонами було укладено ще один
договір позики, на підставі якого
позивачкою було надано відповідачу у
борг 15 000 доларів США, які останній
зобов'язувався повернути на її першу
вимогу. В розписці, написаній
відповідачем власноруч, зазначено, що
вона написана ним без примусу та
фізичного насильства (а.с. 11).

Зазначені договори відповідають
вимогам статті 1046 Цивільного кодексу
України, оскільки ними встановлено
договірні обов'язки позикодавця та
позичальника, предмет договору у
вигляді конкретної суми грошових
коштів, строк виконання боргового
зобов'язання, який визначено моментом
пред'явлення вимоги позикодавцем.
Спірні договори укладені у письмовій
формі, оформлені розписками
відповідача, що узгоджується з
положеннями статті 1047 Цивільного
кодексу України та підтверджує
передання позикодавцем визначеної
грошової суми.

В судовому засіданні було
оглянуто надані позивачкою оригінали
розписок від 17 вересня 2012 року та
перевірено автентичність копій, які
долучені до матеріалів справи.
Позивачка заперечувала проти
долучення до справи оригіналів
розписок, проте їхня наявність у неї
відповідно до умов спірних договорів
позики свідчить про невиконання
боргових зобов'язань відповідачем.

16 червня 2014 року позивачка направила
поштовим відправленням на адресу
ТОВ «Харелектромет», генеральним
директором якої є відповідач, письмову
вимогу про повернення ним грошових
коштів за обома договорами позики (а.с.
52, 53, 54), що узгоджується з вимогами
частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу
України. Відповідач не заперечував
проти місця знаходження ТОВ
«Харелектромет», на адресу якого було
направлено вимогу, та проти того, що він
обіймає посаду генерального директора
цього Товариства, а тому ці обставини
відповідно до частини 1 статті 61
Цивільного процесуального кодексу
України суд вважає встановленими.

Заперечення відповідача щодо
недоведеності позивачкою направлення
на його адресу вимоги щодо повернення
позичених ним коштів та неотримання
ним такої вимоги, суд оцінює в
сукупності з іншими доказами та
відкидає з огляду на наступне. В
борговій розписці на суму 22 500 доларів
США відповідачем серед інших
реквізитів, якими він себе
ідентифікував, зазначено, що він
обіймає посаду генерального директора
ТОВ «Харелектромет», але не зазначено
адресу його проживання або перебування
(а.с. 10). В іншій розписці про отримання
відповідачем 15 000 доларів США
відповідачем зазначено місце його
проживання (а.с. 11). Разом з тим, законом
не встановлено форму вимоги
позикодавця щодо повернення позики, а у
спірних розписках, визначаючи строк
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо повернення позики
моментом пред'явлення вимоги
позивачкою, сторони не обумовили форму
такої вимоги, порядок та місце її
пред'явлення. Отже, суд дійшов висновку
про те, що форма вимоги, обрана
позивачкою, у вигляді листа з
відповідним змістом, направленого на
ім'я відповідача за місцем його роботи,
не суперечить положенням спірних
договорів позики та нормам закону.

В обґрунтування наявності у позивачки
фінансової можливості надати в борг
відповідачу грошові кошти на загальну
суму 37 500 доларів США, позивачка надала
копію свідоцтва про смерть її дідуся -
ОСОБА_5, серії НОМЕР_3, виданого 21
вересня 2009 року ВРАЦС по місту Харкову
Харківського міського управління
юстиції (а.с. 61), його заповіт, складений
5 червня 2000 року, за яким все належне
майно він заповів позивачці (а.с. 62). Як
убачається з договору купівлі-продажу
від 12 липня 2010 року, після смерті ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, позивачка та інша
співвласниця - ОСОБА_6, продали за 521 400
гривень 00 копійок, що станом на день
укладення договору складало
еквівалент 66 000 доларів США (а.с. 63).

Крім того, згідно договору про поділ
спадкового майна від 7 грудня 2011 року
позивачка успадкувала після смерті її
батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 64).

За таких обставин, суд відкидає доводи
відповідача щодо безгрошовості
спірних договорів позики внаслідок
відсутності у позивачки готівкових
коштів у наведеному в них розмірі.
Позиція відповідача про написання ним
боргових розписок, як складової угоди
про поділ майна подружжя, укладеної між
сторонами, не знайшла свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи, оскільки, є недоведеною
належними та допустимими доказами,
заперечується позивачкою та
суперечить поясненням самого ж
відповідача про те, що на момент
укладення спірних договорів позики він
був введений в обман позивачкою, яка
вже готувалась до розлучення з ним, але
йому про її наміри ще не було відомо.

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення з відповідача грошових
коштів за спірними договорами позики.

Разом з тим, в заяві позивачки щодо
збільшення розміру позовних вимог до 600
000 гривень у зв'язку зі зміною
офіційного курсу долара США по
відношенню до гривні станом на 13
листопада 2014 року наведено арифметично
неправильний розрахунок. За
відомостями, які містяться на
офіційному сайті Національного банку
України, курс долара США по відношенню
до гривні станом на 13 листопада 2014 року
складав 1 556 гривень 00 копійок за 100
доларів США (а.с. 47-48), тому суд стягує з
відповідача на користь позивачки
відповідно 37 500 доларів США (загальна
сума боргу за спірними договорами
позики) х 15 гривень 56 копійок (офіційний
курс гривні Національного банку
України) = 583 500 гривень 00 копійок.

Суд розподіляє судові витрати
відповідно до частини 1 статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України, тобто пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 10, 11, 174, 209, 212, 214-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості за договорами позики
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації:
АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце
реєстрації: АДРЕСА_3 ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) грошові кошти за
договорами позики від 17 вересня 2012 року
загальною сумою 583 500 (п'ятсот
вісімдесят три тисячі п'ятсот) гривень
00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації:
АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце
реєстрації: АДРЕСА_3 ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3 671
(три тисячі шістсот сімдесят однієї)
гривні 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Печенізький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: