пр.№ 2/464/76/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

при секретарі Макар Ю.М.

з участю: пр-ка позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу по
наслідкам за правомірним правочином, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з нього на її користь
заборгованість по наслідкам за
правомірним правочином від 19.01.2009 р.
грошові кошти в розмірі 25 000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 19.01.2009 р. її
батько ОСОБА_1 уклав з відповідачем та
нею договір позики на суму 50 000 грн. - по
25000 грн. кожному з умовою їх повернення
після повного погашення кредиту на
машину «Great Wall Pegasus», але не пізніше
01.01.2011 р. щомісячно в сумі не менше 2600
грн. 19.01.2009 р. батько передав гроші
відповідачу у сумі 50000 грн. для сплати
основної частини залишку тіла кредиту
за автомобіль тому, що кредитний
договір №DN81AR03110035 від 15.08.2007 р. був
оформлений на ОСОБА_2 На її письмову
вимогу від 27.11.2013 р. про повернення їй
частки позики, згідно з договором
позики від 19.01.2009 р. у зв'язку з тим, що
автомобіль переданий у власність
відповідачу і вона автомобілем не мала
змоги користуватися після припинення
їх спільного проживання не
відреагував. На підставі наведеного
просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просить
стягнути з відповідача 25000 грн. за
договором позики, оскільки така
бралась на автомобіль, який перейшов у
власність відповідача.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечив та просить в такому
відмовити з підстав, що за договором
позики відповідно до рішення суду
повернув представнику позивача гроші,
а спільне майно подружжя поділено з
позивачем відповідного до іншого
судового рішення, де враховано, що
позивачем не доведено вклад цих 25000 грн.
в рахунок погашення заборгованості за
кредит по транспортному засобу, т.я.
подружні відносин припинені на початку
січня 2009 р., відтак вимоги позивача
вважає безпідставними.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини, суд
приходить до наступного висновку, з
огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, якими обґрунтовуються
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Відповідно до договору позики від
19.01.2009 р. відповідач ОСОБА_2 та позивач
ОСОБА_1 позичили у ОСОБА_1 50000 грн. - по 25000
грн. кожен без відсотків, які
зобов'язувались почати повертати після
повної видачі кредиту за машину «Great Wall
Pegasus», але не пізніше 01.01.2011 р.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Тобто за даним договором позики
позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
виступають позичальниками, а ОСОБА_1 -
позикодавцем.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 21.06.2012 р. по справі
№1319/3845/2012, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 18.03.2013 р., стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37500 грн. (з
врахуванням невчасного повернення)
)боргу за спірним договором позики. Як
ствердили суду учасник и процесу дане
рішення суду відповідач виконав.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача за договором
позики, де вони обидвоє виступають
позичальниками, не ґрунтується на
вимогам закону.

Розглядаючи доводи позивача про
стягнення коштів за договором позики
як частки згідно з договором позики,
враховуючи передачу у власність
відповідачу ОСОБА_2 автомобіля «Great Wall
Pegasus», то суд враховує наступне.

Так, рішенням Сихівського районного
суду м.Львова від 26.06.2012 р. по справі
№2-679/2011, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 17.12.2012 р., поділено спільне майно
сторін, зокрема автомобіль марки «GWM
Pegasus» виділено у власність відповідачу
ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на
користь позивача ОСОБА_3 грошову
компенсацію в розмірі ? частини спільно
сплачених в рахунок погашення
кредитної заборгованості коштів в сумі
41413,08 грн. Судом при постановленні
рішення встановлено наступне: фактичні
шлюбні відносини та ведення спільного
господарства сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2
припинили з початку січня 2009 р.; суд не
прийняв до уваги покликання позивача
ОСОБА_3 та її представника щодо
припинення сторонами шлюбних відносин
в кінці січня 2009 р. та внесення нею 25000
грн. коштів отриманих 19 січня 2009 р. за
договором позики в ОСОБА_1 в рахунок
погашення заборгованості по кредиту,
оскільки такі жодними доказами не
підтверджені; до фактичного припинення
шлюбних відносин кошти на погашення
кредиту за спірний автомобіль
вносилися сторонами спільно, а після
фактичного припинення шлюбних
відносин погашення заборгованості
здійснюється відповідачем ОСОБА_2
автомобіль перебуває виключно в його
володінні та користуванні, що
сторонами не заперечується. Відповідно
до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участи ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відтак, враховуючи, що наявне рішення
суду про поділ майна подружжя, яке в
силу ст.223 ЦПК України набрало законної
сили та яким вирішено питання грошової
компенсації за згаданий автомобіль, то
доводи позивача в цій частині є
безпідставними.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачених
законом або договором.

Враховуючи наведені вище обставини,
суд приходить до переконання, що
позивачем всупереч вимогам ст.ст.10, 60
ЦПК України не доведено порушення чи
невизнання відповідачем її прав,
свобод чи інтересів, і таке потребує
судового захисту, а тому в позовних
вимогах слід відмовити за
безпідставністю.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені нею судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.15, 16, 1046 ЦК України
та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 179, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити ОСОБА_3 в позові до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в
сумі 25000 грн. по наслідкам за
правомірним правочином від 19.01.09.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської обалсті
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, у відсутності
якої таке постановлене, - в той же строк
з дня отримання його копії.

Головуючий