ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-15/12
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді: Дубаса
В.А.,

при секретарі:
Ридзель О.В., Іващенко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Департаменту земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації, треті особи: комунальне
підприємство «Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, скасування його державної
реєстрації, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, про
поділ в натурі житлового будинку та
заборону дій, які порушують право, -

в с т а
н о в и в:

У квітні 2008 року до Дарницького
районного суду м. Києва звернулась
ОСОБА_2, яка неодноразово змінювала та
уточнювала позовні вимоги, остаточні
вимоги були пред»явлені до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації, треті особи: КП
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, скасування його державної
реєстрації, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, про
поділ в натурі житлового будинку та
заборону дій, які порушують право.

Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва
від 06.10.2008 року до спільного розгляду
прийнято зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: КП
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
про припинення права власності на
частку у спільному майні та об»єднано
справи у одне провадження (т. 1 ст. 121-122).

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 01.11.2013 року зустрічну позовну
заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: КП
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
про припинення права власності на
частку у спільному майні - залишено без
розгляду.

Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва
від 19.12.2013 року позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, треті особи:
КП «Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
ОСОБА_6 у частині: про зобов»язання
Головного управління земельних
ресурсів зареєструвати рішення суду
від 2006 року щодо права
землекористування, про зобов»язання
відповідачів не чинити перешкод у
володінні та користуванні садибою
(зокрема виділеною позивачу судом в
натурі земельною ділянкою) по АДРЕСА_1,
про винесення окремої ухвали щодо
злочинних дій та направлення її за
належністю для вжиття відповідних
заходів, про зобов»язання Головного
управління земельних ресурсів
зареєструвати рішення суду від 2006 року
та від 2004 року щодо права
землекористування, про зобов»язання
відповідачів не чинити перешкод у
володінні та користуванні садибою
(будинком) по АДРЕСА_1, про винесення
окремої ухвали щодо злочинних дій та
направлення її за належністю для
вжиття відповідних заходів, про
зобов»язання відповідачів не чинити
перешкод у реалізації права власності
частиною садиби (житлового будинку,
господарських будівель та земельної
ділянки) по АДРЕСА_1 - залишено без
розгляду.

Таким чином, у провадженні суду
залишались наступні вимоги за
первісним позовом ОСОБА_2: про визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю серії КВ №149408, який
видано ОСОБА_3, на земельну ділянку 0,0523
га, що знаходиться на АДРЕСА_2 та
скасування його державної реєстрації;
про поділ у натурі житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1; про визнання
недійсним проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_4
для ведення індивідуального
садівництва на АДРЕСА_1

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_7 з»явились, вимоги
позову підтримали та просили суд його
задовольнити повністю, зокрема у
частині поділу у натурі житлового
будинку і споруд наполягали на поділі
за варіантом №1, який викладено у
висновку експерта від 23.07.2013 року
№10057/12-42 .

Представник ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково, не заперечував проти
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю та скасування
його державної реєстрації, вимогу у
частині розподілу у натурі житлового
будинку і споруд залишив на розсуд
суду, проти задоволення вимоги про
визнання недійсним проекту
землеустрою - заперечував.

У судовому засіданні ОСОБА_4
заперечував проти задоволення
позовної вимоги про визнання проекту
земелеустрою недійсним, щодо інших
позовних вимог, то просив залишити їх
на розсуд суду.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8
заперечували проти позовних вимог у
частині розподілу у натурі житлового
будинку і споруд, решту позовних вимог
просили залишити на розсуд суду.

ОСОБА_6 залишила на розсуд суду
вирішення вимоги про визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю та скасування його
державної реєстрації, щодо
задоволення інших позовних вимог -
заперечувала.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи суд
прийшов до висновку про необхідність
часткового задоволення позовної заяви
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
01.07.2004 року, яке набрало законної сили,
визнано недійсним п. 35 рішення
Київської міської ради від 25.09.2003 року
№30/904 про затвердження проекту
відведення земельної ділянки ОСОБА_3
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.
31-33).

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на те, що судом визнано
недійсним пункт рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
якого було видано ОСОБА_3 акт на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№149408 площею 0,0523 га, що знаходиться на
АДРЕСА_2, тому наявні підстави як
визнання цього акту недійсним так і для
скасування його реєстрації у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №10-7-02736 від
21.10.2004 року.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ у
натурі житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
варіанту поділу №1 (який викладено у
висновку експерта від 23.07.2013 року
№10057/12-42), то її необхідно відхилити з
огляду на наступне.

Ухвалою Харківського районного суду м.
Києва від 06.05.2001 року затверджено
мирову угоду, яку укладено між ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_9, згідно якої між
сторонами затверджено порядок
користування жилими кімнатами,
нежилими приміщеннями, надвірними
будівлями і спорудами (т. 1, а.с. 108).

Вказана ухвала суду не оскаржувалась
та набрала законної сили.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові
рішення викладаються у таких формах: 1)
ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, -
і за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Як вбачається з договору дарування від
16.01.2008 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5
прийняв у дар належну дарувальнику на
праві власності 1/3 частину житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями і спорудами, який
знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 113).

Згідно свідоцтва про спадщину за
заповітом від 12.05.2004 року ОСОБА_10 після
смерті ОСОБА_9 набула право власності
на спадкове майно, що складається з: 1/3
частини жилого будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.
109).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, як
це випливає зі ст. 1218 ЦК України.

Таким чином, внаслідок переходу прав
власності на частку згаданого
житлового будинку з відповідними
надвірними будівлями і спорудами від
ОСОБА_9 до ОСОБА_10, до останньої
перейшли права та обов»язки визначені
ухвалою Харківського районного суду м.
Києва від 06.05.2001 року про затвердження
мирової угоди, якою визначено порядок
користування жилими кімнатами,
нежилими приміщеннями, надвірними
будівлями і спорудами.

Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва
від 03.11.2011 року призначено у справі
судову будівельно-технічну експертизу
на вирішення якої поставлено низку
питань. У подальшому ухвалою суду від
28.09.2012 року було роз'яснення питання
поставлені перед експертизою та
викладено їх наступним чином: Чи
можливо розподілити в натурі житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, по 1/3 частині кожному із
співвласників: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2
(з урахуванням вихідних даних згідно
технічного паспорту на садибний
житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.09.2008
року), також поставлено інші питання.

Судом встановлено, що варіант №1 поділу
у натурі згаданого житлового будинку
на якому наполягала позивач, який
викладено у висновку експерта від
23.07.2013 року №10057/12-42, частково
суперечить ухвалі Харківського
районного суду м. Києва від 06.05.2001 року
про затвердження мирової угоди, якою
визначено порядок користування жилими
кімнатами, нежилими приміщеннями,
надвірними будівлями і спорудами,
зокрема варіант №1 суперечить вказаній
ухвалі суду у частині поділу жилих
кімнат 1-5 (11,1 кв.м.), 1-3 (10,4 кв.м.), 1-4 (19,5
кв.м.) згідно технічного паспорту на
жилий будинок по АДРЕСА_1 від 04.06.1999
року, які згідно технічного паспорту на
садибний будинок АДРЕСА_1 від 12.09.2008
року відповідно є жилими кімнатами 1-8
(11,1 кв.м.), 1-6 (10,4 кв.м.) та 1-5 (19,5 кв.м.)
відповідно.

Таким чином, судом встановлено, що
варіант №1 поділу житлового будинку,
господарських будівель і споруд у
натурі суперечить чинній ухвалі суду,
якою визначено порядок користування
жилими кімнатами, нежилими
приміщеннями, надвірними будівлями і
спорудами, у зв»язку з чим дана позовна
вимога ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про про
визнання недійсним проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_4, то суд вважає з
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

З оляду на те, що проект землеустрою у
розумінні ст.ст. 118, 123 Земельного
кодексу України не є правочином, тому
такий спосіб захисту цивільного права
та інтересу як визнання проекту
землеустрою недійсним не передбачено
чинним закнодавством та не може бути
задоволено судом.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

в и р і
ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії КВ №149408, який видано ОСОБА_3, на
земельну ділянку 0,0523 га, що знаходиться
на АДРЕСА_2, вказаний акт видано на
підставі рішення Київської міської
ради від 25.09.2003 року №30/904 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та скасувати
реєстрацію акту у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №10-7-02736 від
21.10.2004 року.

У задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: