Справа № 466/2697/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5859/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 , представників ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 04 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4 в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом
про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1
м. Львові. В обґрунтування вимог
покликається на те, що спірна
квартира АДРЕСА_1 пл. 67,9 кв.м.
складається із трьох кімнат , кухні та
комунальних вигод, належить
Львівській міській Раді. У квартирі
зареєстровані ОСОБА_2 її донька ОСОБА_4,
її троє неповнолітніх дітей та
відповідачка по справі - внучка
позивачки ОСОБА_3 У 2002 році померла
мати відповідачки - донька ОСОБА_2
Батько неповнолітньої на той час
ОСОБА_3 забрав доньку за своїм місцем
проживання у будинок по АДРЕСА_5
Яворівського району. У 2013 році ОСОБА_3
виповнилось 18 років, однак вона не
поверталась у спірну квартиру, речей
своїх не перевозила, участі в оплаті
житлово-комунальних послуг не брала, а
тому позивачка вважає, що її внучка
втратила право користування спірною
квартирою.

ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом, у якому просить
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй
перешкод в користуванні спірним житлом
та вселити її у квартиру. При цьому
покликається на те, що дійсно після
смерті матері до свого повноліття
проживала за місцем реєстрації
батька - у АДРЕСА_5. Після досягнення
повноліття вона підходила разом із
тіткою ОСОБА_10 до бабці ОСОБА_2
по питанню переселення у квартиру
за місцем реєстрації, однак у цьому їй
було відмовлено. Оскільки у неї іншого
місця проживання немає, будинок у с.
Рясній Руській був лише тимчасовим
місцем проживання на час її
неповнолітнього віку, вона має намір
вселитись у спірну квартиру, так як
ніколи не втрачала бажання там
проживати і знала, що це її постійне
житло. На даний час бабця ОСОБА_2 не
дозволяє їй жити у спірній квартирі,
тому просить її в неї вселити.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 04 липня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що вважає рішення не вірним у
зв'язку із невідповідністю висновків
суду обставинам справи. Вказує, що вона
свої позовні вимоги довела актами про
не проживання ОСОБА_3 з березня 2013 року
по травень 2014 року. Окрім того зазначає,
що відповідачка не заперечувала факт
не проживання з 02.03.2013 року до травня 2014
року без поважних причин, а тому
правових підстав для визнання поважних
причин пропуску шести місячного строку
не проживання не надала, а тому суд
безпідставно відмовив їй в задоволенні
позову.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 04 липня 2014 року та
постановити нове, яким визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2.
Рішення в частині зустрічного позову
відповідачки залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам.

Районний суд прийшов до
помилкового висновку про відмову у
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
зазначаючи, що відповідачка не
проживала у спірній квартирі з
поважних причин, а тому не може бути
визнана такою, що втратила право на
користування цим житлом.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи із наступного.

Ст. 71 ЖК України передбачено, що при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім"ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться у
судовому порядку.

Судом встановлено, що АДРЕСА_3
складається із трьох кімнат, кухні та
комунальних вигод, загальна площа
квартири 67,9 кв.м. Квартира належить
Львівській міській Раді. У квартирі
зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, її троє
неповнолітніх дітей та ОСОБА_3, яка
приходиться внучкою ОСОБА_2

Згідно з актами ЛКП «Рясне 402» 30.01.2014 р.,
11.11.2013 р., 14.04.2014р. ОСОБА_3 у квартирі
АДРЕСА_4 не проживає.

Окрім того твердженнями свідків
встановлено, факт не проживання
відповідачки з 2002 року, оскільки після
смерті матері, вона переїхала
проживати до батька за адресою АДРЕСА_5

У ч. 1 ст. 61 ЦПК України
зазначено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідачка не заперечувала та
визнавала зазначені у позовній заяві
обставини про непроживання у квартирі
АДРЕСА_1 з 2002 року.

Таким чином, районний суд не звернув
уваги, що обставини на які посилалась
позивач визнані відповідачкою і нею не
заперечувалось не проживання у
житловому приміщенні з 2002 року
(понад 12 років).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення районного суду в частині
відмови в позові ОСОБА_2 слід скасувати
та ухвалити рішення яким позов ОСОБА_2
про визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 м. Львові - задовольнити

Рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та вселення не
оскаржується відповідачем, тому
відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦК України не є
предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 04 липня 2014
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1
м. Львові.

Ухвалити нове рішення яким позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право на користування квартирою
АДРЕСА_1 м. Львові

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська