Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Нива» с. Гранів
Гайсинського району Вінницької
області про визнання недійсним
договору оренди землі, за касаційною
скаргою Сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Нива» на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом та просила
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 24 липня 2011
року між нею та відповідачем, та
зобов'язати останнього повернути
належну їй земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка заходиться на території
Гранівської сільської ради
Гайсинського району Вінницької
області за межами населеного пункту,
площею 3,38 га, державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№ 00292-Н.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначила, що спірний договір
оренди земельної ділянки вона не
підписувала, укладення договору не
відповідало її внутрішній волі, інших
осіб на підписання договору не
уповноважувала.

Рішенням Гайсинського районного суду
Вінницької області від 12 червня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 14 липня 2014 року рішення
районного суду скасовано, ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 3,38 га,
належної ОСОБА_3 відповідно до
державного акта на право власності на
земельну ділянку, укладений 27 липня 2011
року між ОСОБА_3 та
Сільськогосподарським виробничим
кооперативом «Нива» с. Гранів
Гайсинського району Вінницької
області.

Зобов'язано СВК «Нива» с. Гранів
Гайсинського району Вінницької
області повернути ОСОБА_3 земельну
ділянку для ведення
сільськогосподарського виробництва,
площею 3,38 га, розташовану на території
Гранівської сільської ради
Гайсинського району Вінницької
області за межами населеного пункту,
яка належить їй на підставі державного
акта на право власності на земельну
ділянку.

У касаційній скарзі СВК «Нива»,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 27, 31 ЦПК України саме
позивач визначає предмет і підставу
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3
оскаржувала договір оренди земельної
ділянки від 24 липня 2011 року, предметом
розгляду суду першої інстанції був
договір оренди земельної ділянки від 01
липня 2011 року, зареєстрований в
державному реєстрі земель 26
грудня 2011 року, при цьому суд
апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції, визнав
недійсним договір оренди земельної
ділянки від 27 липня 2011 року.

Разом з тим предметом розгляду
судово-технічної та почеркознавчої
експертизи від 05 червня 2013 року,
проведеної у межах кримінального
провадження, висновок якої став
підставою для визнання апеляційним
судом недійсним договору оренди
земельної ділянки від 27 липня 2011 року,
був договір оренди земельної ділянки
від 01 липня 2011 року.

Крім того, в матеріалах цивільної
справи відсутні договори оренди
земельної ділянки від 24 липня 2011 року,
який позивач просила визнати
недійсним, та від 27 липня 2011 року, який
визнаний недійсним апеляційним судом.

Як вбачається зі змісту ст. 130 ЦПК
України суд під час проведення
попереднього судового засідання
уточнює позовні вимоги, визначає факти,
які необхідно встановити для вирішення
спору, з'ясовує, які докази подані чи
подаються для обґрунтування доводів
чи заперечень, з'ясовує інші обставини,
які мають значення для забезпечення
правильного та швидкого вирішення
справи.

Судом першої інстанції зазначені
вимоги не виконані, а суд апеляційної
інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215,
316 ЦПК України на зазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, не визначився з характером
спірних правовідносин, та фактично
залишив спір невирішеним.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Нива» задовольнити
частково.

Рішення Гайсинського районного суду
Вінницької області від 12 червня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 14 липня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська