Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5090/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.

Подліянова Г.С.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 23
вересня 2014 року у справі за поданням
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року державний виконавець
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції (далі
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ)
звернувся до суду із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_3, в
обґрунтування якого зазначав, що на
виконанні Шевченківського ВДВС
Запорізького МУЮ знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №0827/6657/12,
виданого Шевченківський районним
судом м. Запоріжжя про стягнення
аліментів на дитину.

Виконавче провадження було відкрито
01.04.2013 року і з того часу у справі
проводяться виконавчі дії, спрямовані
на забезпечення виконання рішення
суду. Боржник був належним чином
повідомлений про примусове виконання
виконавчого листа, однак ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судом.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року
у задоволені подання державного
виконавеця Шевченківського ВДВС
Запорізького МУЮ відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду,
державний виконавець Шевченківського
ВДВС Запорізького МУЮ подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати,
оскільки дії державного виконавця
здійснені у відповідності до вимог
чинного законодавства та спрямовані на
виконання рішення суду про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей.

Стягувач ОСОБА_4 та боржник ОСОБА_3 в
судове засідання суду апеляційної
інстанції Запорізької області не
з'явились, повідомлені про місце та час
розгляду справи у відповідності до
положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України,
причини неявки в судове засідання не
повідомили, будь-яких письмових
клопотань, в тому числі про відкладення
розгляду справи, або про зміну місця
проживання, згідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК
України, від них не надходило (а.с.83; 85-86).

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справи за відсутності
учасників апеляційного розгляду, які
не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
державного виконавця Шевченківського
ВДВС Запорізького МУЮ, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За змістом ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону визначає
підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон. Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 даного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
громадянина за кордон ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження на
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону, безперешкодний вхід до
приміщень, що належать боржникам,
накладення арешту на майно боржника,
його вилучення та реалізацію в
установленому законодавством порядку,
здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами.

Зокрема, п. 18 ч. 3 ст. 11 даного Закону
передбачено, право державного
виконавця у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, що
на примусовому виконанні
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
з 01 квітня 2013 року знаходиться
виконавче провадження №37412092 по
виконанню виконавчого листа №0827/6651/12,
виданого 02.10.2012 року Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення аліментів з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 (а.с.45-46).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
зазначеного вище Кодексу, згадане
подання розглядається судом негайно,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду протилежне.

Аналізуючи матеріали справи та надані
суду докази, колегія суддів вважає, що в
поданні державного виконавця йдеться
лише про наявність боргових
зобов'язань, які теперішній час є
невиконаними, посилання на те, що
боржник до ВДВС на виклики державного
виконавця не з'являється, проте
обґрунтованих доводів та на їх
підтвердження доказів, які саме дії
свідчать про ухилення ОСОБА_3 від
виконання цих зобов'язань та її намір
вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення, доведення
яких є обов'язковою умовою для
встановлення для боржника тимчасового
обмеження права виїзду за межі України,
як в поданні, так і в матеріалах справи
відсутні, а також не надано і до суду
апеляційної інстанції.

Сама по собі наявність не виконаних
зобов'язань не є достатньою підставою
для обмеження боржника у його
конституційному праві на свободу
пересування.

Вказані обмеження можуть бути
застосовані як крайній захід впливу на
боржника при доведеності як факту
вчинення посадовими особами
виконавчої служби передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» процесуальних дій з
примусового виконання судового
рішення, так і факту ухилення боржника
і здійснення перешкод щодо примусового
виконання судового рішення.

З мотивів, викладених вище,
проаналізувавши фактичні обставини
справи та надані докази, колегія суддів
вважає, що державним виконавцем
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
не доведено факт умисного ухилення
ОСОБА_3 від виконання покладених на неї
зобов'язань, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
подання.

Ухвала суду першої інстанції ухвалена
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують її
законність, підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК
України ухвала про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України в
касаційному порядку оскарженню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: