У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І., Мостової
Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: Харківське міське бюро
технічної інвентаризації, Харківська
міська рада про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
виділення приміщень в натурі, за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення порядку
користування земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_7, на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 14 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою та виділення в натурі
приміщень, посилаючись на те, що
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6
побудоване його дідом, ОСОБА_9, на
земельній ділянці, яку останній
отримав по договору безстрокової
оренди у 1931 році площею 1 319,00 кв м та
згідно плану, виданого Управлінням
Головного Архітектора м. Харкова 20
листопада 1943 року. Користуючись цим
правом, він продав у 1969 році окремий
будинок з частиною своєї земельної
ділянки, яку виділив на свій розсуд.
Згодом вказаному будинку було
присвоєно окрему адресу. Батько
позивача, ОСОБА_10, якому після смерті
батьків належало 53/100 частин
домоволодіння, у 1974 році продав ОСОБА_11
11/100 частини домоволодіння, у 1981 році
ОСОБА_12 17/100 частини, у 1989 році ОСОБА_7 9/100
частини. При купівлі-продажу кожному
виділялась в користування частина
земельної ділянки за згодою покупця і
котра одразу виділялась огорожею з
окремим входом. Таким чином, кожний із
послідуючих співвласників одержував
частку землі не з усієї ділянки, а якою
володів на той час батько позивача і
яка змінювалася після кожного продажу.
Отже, вся земельна ділянка ніколи не
знаходилася у загальному користуванні,
а кожен послідуючий співвласник
придбав частину будинку з уже
встановленим порядком користування.
Кожен із співвласників збільшував свою
частку житла, здійснюючи реконструкцію
і прибудови, але тільки в межах своєї
частки земельної ділянки. Про зміну меж
між співвласниками ніколи не
говорилось, так як вони були усно
встановлені при купівлі-продажу. У 1996
році готувались документи для
приватизації землі по фактичному
користуванні за згодою всіх
співвласників, але смерть батька
позивача завадила цьому. Згідно
довідки КП «Харківського міського бюро
технічної інвентаризації» № 2326399 від 19
вересня 2012 року право власності на
житлову будівлю по АДРЕСА_6
зареєстровано наступним чином: 9/100
частин за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про спадщину, виданого 30 травня 1991 року,
14/100 частин за ОСОБА_5 на підставі
договору дарування, посвідченого 22
березня 2003 року нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 за реєстровим № 5342, 33/100
частин за ОСОБА_6 на підставі договору
міни, засвідченого нотаріусом ХМНО за
реєстровим № 5342 від 06 грудня 2002 року,
44/100 частин домоволодіння за ОСОБА_4
на підставі рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 06 квітня
2004 року.

Позивач зазначав, що суперечка по
земельним відносинам почалася між
теперішніми співвласниками, тому що
порядок користування земельною
ділянкою, який фактично склався, не був
документально оформлений попередніми
співвласниками. Його батько впродовж
всього свого життя користувався всією
земельною ділянкою, а з 1989 року - тією
частиною, яка залишилась від
останнього продажу, яка була відділена
від співвласників огорожею зі своїми
воротами і хвірткою. Після смерті
батька позивач у 2004 році успадкував
саме цю частину земельної ділянки з
надвірними будовами. Таким чином, вони
користувалися уже даною площею 630 кв м
протягом 24 років. Окрім цього, він з
моменту успадкування постійно оплачує
земельний податок за 630 кв м земельної
ділянки.

Крім цього, позивач просив суд виділити
в натурі належну йому ідеальну частку
домоволодіння АДРЕСА_6, з урахуванням
порядку, що фактично склався, виділивши
у його власність наступні приміщення:
житлова кімната 13,9 кв. м, житлова
кімната 10,5кв. м, коридор площею 11,7кв. м,
кухня 6 кв м, санвузол 5,1 кв. м, Тамбур 0,2
кв. м. Надвірні побудови, які входять в
належну йому ідеальну частку: ганок,-
«а2», Погріб - «0», Бесідка - «М», Сарай -
«В», Сарай - «Г», Сарай - «Д», Вбиральня -
«Н», Гараж - «Ж», Оглядова яма - «ж»,
Замощення - «1», Огорожа - № 1, Ворота - №
2, Хвіртка - № 3.

ОСОБА_7 звернулася до суду зі
зустрічним позовом про визначення
порядку користування земельною
ділянкою, посилаючись на те, що вона в
порядку спадкування стала власницею
9/100 частини житлового будинку АДРЕСА_6.
Окрім неї, право часткової власності на
вищезазначений будинок також мають
відповідачі. Рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 30 червня
2011 року перерозподілено частки
співвласників у праві власності на
спірне домоволодіння. Визнано право
власності за ОСОБА_7 - 34/100 частини, за
ОСОБА_4 - 28/100 частин, за ОСОБА_6 - 21/100
частини, а за ОСОБА_5 - 17/100 частини
вказаного домоволодіння. Оскільки
попередні власники мали право
користування спірною земельною
ділянкою, до теперішніх власників це
право перейшло, як до набувачів
об'єктів, розташованих на ній.

ОСОБА_7 зазначала, що після набуття
права власності на 34/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_6 вона має право
на отримання у користування відповідно
34/100 частини земельної ділянки, на якій
цей будинок розташований. Натомість,
досягнути згоди з іншими
співвласниками щодо порядку
користування спірною земельною
ділянкою їй не вдалося, тому звернулась
до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 30 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 14 серпня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визначено наступний порядок
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_6: у користування ОСОБА_4
виділено земельну ділянку № 1 з боку
домоволодіння АДРЕСА_5 площею 626 кв м, у
користування ОСОБА_7 - земельну ділянку
№ 2, в середині земельної ділянки між
земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_6, з
окремим виїздом на АДРЕСА_4, площею 81 кв
м, у користування ОСОБА_6 - земельну
ділянку АДРЕСА_1, з окремим виїздом на
АДРЕСА_4, площею 134 квк м, у користування
ОСОБА_5 - земельну ділянку АДРЕСА_2, з
окремим виїздом на АДРЕСА_3 площею 169 кв
м. Межу розподілу прокладено за лінією:
відрізок АБ довжиною 2,19 м прокладено по
існуючій огорожі, від червоної лінії
забудови по АДРЕСА_3, на відстані 14,30 м
від правої межі, до лінії розподілу
житлового будинку літ. «А-1» з
прибудовами; відрізки БВ,ВГ, ВЖ, ВЛ, ЛМ,
МН прокладено по лінії розподілу
житлового будинку літ. «А-1» з
прибудовами; відрізок ГД, довжиною 7,40 м
прокладено від лінії розподілу
житлового будинку літ. «А-1» з
прибудовами по існуючій огорожі, до
червоної лінії забудови по АДРЕСА_4, на
відстані 9,85 м від рогу перехрестя
АДРЕСА_3; відрізок ЖЗ, довжиною 0,40 м,
прокладено по стіні житлового будинку
літ. «А-1», відрізок ЗК, довжиною 11,62 м,
прокладено по існуючій огорожі до
правої межі; відрізок НП прокладено по
стіні житлової прибудови літ. «А4-1» до
червоної лінії забудови по АДРЕСА_4.

Встановлено земельний сервітут: надано
ОСОБА_7 можливість користування
земельною ділянкою № 4 - вздовж стіни
житлової прибудови літ. «А4-1» з
надбудовою літ. «А5-1», шириною 1,0 м,
площею 7 кв м, для догляду та поточного
ремонту стіни прибудови літ. «А4-1» з
надбудовою літ. «А5-1» та зобов'язано
ОСОБА_13 не перешкоджати ОСОБА_7
використовувати з вищезазначеною
метою цю частину земельної ділянки .

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7, не
погоджуючись з даними судовими
рішеннями першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення на касаційну скаргу,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних судових рішень.

Частково задовольняючи первісний
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, вирішуючи даний спір
правильно визначили порядок
користування земельною ділянкою з
урахуванням висновку судової
будівельно-технічної експертизи, а
також з урахуванням фактичного порядку
користування земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
визначення порядку користування
земельною ділянкою відбувається за
ідеальними первісними частками, серед
яких частка ОСОБА_7 дорівнювала 9100
частин та яку їй суд виділив у
відповідності до положень діючого
законодавства на момент виникнення
права на користування земельною
ділянкою після набуття права власності
на частину у домоволодінні.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 30 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 14 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук Г.І.
Мостова