АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 02 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління
юстиції в м. Києві, Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори, треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Житлово-будівельний кооператив
«Вчитель» про визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним, визнання
права власності на майно,

в с т а н о в и л а :

у червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила усунути
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, вселити неї у цю квартиру та
виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із
зазначеної квартири, посилаючись на те,
що вона є власником спірної квартири, а
відповідачі змінили замки на вхідних
дверях та перешкоджають користуватися
квартирою.

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 ГУЮ в м. Києві,
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори, у якому з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину, видане на ім`я ОСОБА_1
22.12.2005 року державним нотаріусом
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3; визнати
за ним право власності на Ѕ частину
спірної квартири; визнати за ним право
власності на ј частину цієї квартири в
порядку спадкування за законом після
померлої ОСОБА_5; визнати за ним право
власності на ѕ частини спірної
квартири посилаючись на те, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя, ніякої заяви про відмову від
спадщини та від своєї частини у
спільному майні подружжя він не писав.
Він прийняв спадщину після смерті
своєї дружини ОСОБА_5, оскільки
продовжував проживати у спірній
квартирі. Звернувшись до голови
кооперативу з проханням надати йому
документи для переоформлення особових
рахунків, дізнався, що власником
квартири є ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/585/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Скрипник
О.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Ухвалою суду від
26.04.2012 року, занесеною до журналу
судового засідання до участі у справі
як третю особу притягнуто приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Ухвалою суду від 02.12.2013 року справи
об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2013 року позовну
заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 02.12.2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом на спірну квартиру, яке видане
ОСОБА_1 державним нотаріусом
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори 02.12.2005 року за
реєстровим № 1005. Визнано за ОСОБА_2
право власності на Ѕ частину цієї
квартири. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на Ѕ частину цієї квартири. В
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
А саме, судом не враховано, що позивач
пропустив строк позовної давності,
оскільки про отримання нею свідоцтва
про право на спадщину на квартиру знав
ще у 2005 році. Він особисто написав заяву
про відмову від спадщини і від частки у
спільному майні подружжя. Весь цей час
вони проживали разом та протягом 6
років позивач не мав ніяких претензій.
Проте, після одруження став чинити їй
перешкоди у користуванні квартирою та
подав зазначений позов.

У судовому засіданні апелянт та її
представник ОСОБА_9 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Позивач просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник ГУЮ у м. Києві Любенська
А.О. просила апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник третьої особи ЖБК
«Вчитель» Бишевий С.О. проти
задоволення апеляційної скарги не
заперечував.

Інші сторони в судове в судове
засідання не з`явилися, про день та час
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку, причини
неявки не повідомили, у зв`язку з чим
колегія суддів вважає за можливе
розгляд справи у їх відсутності, за
правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 25.08.1973 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу було виплачено повністю
пайовий внесок за двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а саме внесок сплачено у
повному обсязі у липні 1990 року.

Членом ЖБК «Вчитель» з листопада 1974
року була ОСОБА_5 та 08.01.2004 року на її
ім`я було видано свідоцтво про право
власності на цю квартиру.

У спірну квартиру на підставі ордеру
від 22.08.1975 року були вселені ОСОБА_5 та
члени її сім`ї: чоловік ОСОБА_2 та донька
ОСОБА_1, яка надалі змінила прізвище на
ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Згідно з довідкою ф. 3 від 23.03.2011 року у
спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 - ОСОБА_6

З матеріалів спадкової справи,
вбачається, що донька померлої ОСОБА_5 -
ОСОБА_1 у шестимісячний строк подала
заяву про прийняття спадщини, а надалі
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на спірну квартиру.

ОСОБА_2 у шестимісячний строк з дня
відкриття спадщини подав до
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори заяву, у якій
вказав, що усвідомлюючи значення своїх
дій, розуміючи обставини, які мають
істотне значення, за своєю волею, без
будь - якого тиску з боку інших осіб
відмовляється від прийняття спадщини
після ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та на
виділ Ѕ частини спільного майна
подружжя не претендує.

Згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи від
03.09.2013 року № 5321/5322/13-32, проведеної
Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз підпис на
заяві про відмову від прийняття
спадщини виконаний ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, а тому до
спадкового майна перейшла лише Ѕ
частина квартири, та позивач не
відмовлявся від Ѕ частини цієї
квартири, яка належить йому як одному з
подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та це не заперечувалося
сторонами, що спірна квартира придбана
у період шлюбу (сплачено пайові внески
у повному обсязі).

Як за законодавством, що діяло на час
придбання квартири (ст.ст.22, 28 КпШС), так
і за законодавством, яке діяло на час
смерті ОСОБА_5 (ст.ст. 60, 70 СК України)
майно придбане у період шлюбу є
спільною власністю подружжя та у разі
його поділу частки майна дружини та
чоловіка є рівними.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильних висновків, що після
смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла лише Ѕ частина
спірної квартири, а тому видача
свідоцтва на всю квартиру порушує
права та інтереси другого з подружжя,
яким є позивач.

Останній у законний спосіб свою
частину ОСОБА_1 не передавав.

У заяві про відмову від спадщини ОСОБА_2
зазначив: «Зміст ст.ст. 60,65 СК України на
виділ Ѕ частини спільного майна
подружжя не претендую».

Згідно з п. 212 Інструкції про вчинення
норатіальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин та в редакції,
яка була на час вчинення нотаріальних
дій нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, склад спадкового
майна, на яке видається свідоцтво про
право на спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Згідно з п. 241 цієї Інструкції у разі
смерті одного з подружжя свідоцтво про
право власності на частку в їх
спільному майні видається нотаріусом
на підставі письмової заяви другого з
подружжя з наступним повідомленням
спадкоємців померлого, які прийняли
спадщину. Таке свідоцтво може бути
видане на половину спільного майна.

У повідомленні, що надсилається
спадкоємцям померлого, які прийняли
спадщину, зазначається склад спільного
майна подружжя, на частку якого другий
з подружжя, що є живим, просить видати
свідоцтво про право власності, а також
роз'яснюється право звернення до суду у
випадку оспорювання спадкоємцями
майнових вимог того з подружжя, що
залишився живим.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво
про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Оскільки до спадкового майна ввійшла
лише Ѕ частина спірної квартири видача
свідоцтва про право на спадщину за
законом на ім`я ОСОБА_1 на всю квартиру
порушує права та законні інтереси
позивача, а тому суд першої інстанції
правильно визнав це свідоцтво
недійсним.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
строку позовної давності не
заслуговують на увагу, оскільки
позивач весь час проживав у спірній
квартирі та у встановлений законом
спосіб належну йому Ѕ частину цієї
квартири нікому не відчуджував.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 02 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді