Справа №589/51/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шпак З. П.Номер провадження
22-ц/788/1783/14 Суддя-доповідач - Білецький О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Кононенко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК»

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 22 серпня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
вилучення і передачу в заклад
автомобіля та звернення стягнення на
цей предмет застави,

в с т
а н о в и л а:

13 січня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до суду з вказаним позовом.

Просив у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 по кредитному
договору від 26 лютого 2007 року в розмірі
11504,13 доларів США (еквівалент 91918 грн.),
вилучити у нього та передати банку в
заклад предмет застави - належний
даному боржнику легковий автомобіль
ВАЗ 11193, реєстраційний номер НОМЕР_1,
комплект ключів від вказаного
автомобіля та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу.

Також просив звернути стягнення на
вказаний предмет застави шляхом
надання банку права продажу цього
автомобіля з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з наданням повноважень на
отримання дублікату свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України по свідоцтву про
реєстрацію транспортного засобу або по
його дублікату для подальшої
реалізації, а також з наданням банку
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу та зняття вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 22 серпня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вважає, що суд безпідставно
застосовував визначений ст.267 ЦК
України загальний строк позовної
давності, оскільки кредитним договором
передбачено строк його дії до повного
виконання сторонами умов цього
договору. Також вказує, що строк
позовної давності перервався
зверненням Банком у 2011 році до суду з
аналогічним позовом до боржника.

Сторони в судове засідання не
з'явились, будучи належно сповіщеними.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, 26
лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(у подальшому - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
SUS1АК07110025, згідно умовами якого
позичальник для придбання
транспортного засобу отримав від банку
10901,16 доларів США під 12% річних строком
до 25 лютого 2010 року (а.с.14-19).

У п.1.1 цього договору сторони узгодили
порядок погашення шляхом щомісячних
платежів у сумі 331,47 доларів США.

Пунктом 2.3.3 визначено відповідальність
позичальника за неналежне виконання
умов кредитного договору, зокрема у
випадку затримки оплати частини
кредиту і/або відсотків не менш як на
один календарний місяць банк вправі
вимагати від нього дострокового
повернення кредиту, виплати винагороди
і відсотків за його використання,
виконання інших зобов'язань по цьому
договору в повному обсязі.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору
при порушенні позичальником будь-якого
із зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3
даного договору, банк має право
нарахувати, а позичальник зобов'язаний
сплатити пеню банку у розмірі 0,15% від
суми простроченого платежу, але не
менше 1 грн. за кожен день прострочки.
Сплата пені здійснюється у гривнях. У
випадку видачі кредиту в іноземній
валюті, пеня сплачується у гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати.

На забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
між сторонами в цей же день укладено
договір застави, предметом якого є
придбаний ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу від 22 лютого 2007 року №10
легковий автомобіль ВАЗ, модель: 11193, 2007
року випуску, кузов/шасі НОМЕР_2 шас,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.20-25).

Відповідно до п.1 названого договору
застави, в разі порушення боржником
зобов'язань за кредитним договором
заставодержатель має право одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмету застави.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним
кредитним договором виникла
заборгованість станом на 19 серпня 2013
року в розмірі 11504,13 доларів США, з яких:
3177, 57 доларів США - заборгованість за
кредитом; 4127,77 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 5,14 доларів США -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 4193,65 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором (а.с.6-9).

З приводу сплати простроченої
заборгованості банк 18 червня 2013 року
надсилав вимогу боржнику, яка ним
отримана (а.с.11-13).

04 квітня та 29 квітня 2014 року
представник відповідача - ОСОБА_4
звертався до місцевого суду із
клопотанням про застосування строків
позовної давності (а.с.89, 99-100).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що внаслідок порушення
боржником умов кредитного договору
щодо своєчасного і повного внесення
передбачених цим договором платежів, у
нього в силу положень ст.ст.526, 530, 536, 546,
549, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України виникла
заборгованість перед банком у
загальному розмірі 11504,13 доларів США у
рахунок якої банк вправі був на
підставі ст.19, ч.1, 6 ст.20 Закону України
«Про заставу» та ст.572, 590 ЦК України
звернути стягнення на предмет застави -
автомобіль, проте звернувшись з даним
позовом до суду лише 13 січня 2014 року ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив визначений
ст.257 ЦПК України - трирічний (для вимог
про стягнення тіла кредиту, відсотків
та комісії) та п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України -
річний (для вимог про стягнення пені)
строки позовної давності, а тому суд
застосувавши передбачені ч.3, ч.4 ст.267 ЦК
України наслідки, відмовив у
задоволенні позову за пропуском цих
строків.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на зібраних доказах та
відповідають фактичним обставинам.

Представник відповідача у суді першої
інстанції визнав факт прострочень
сплати платежів кредиту з квітня 2009
року і не оспорював розмір нарахованої
банком заборгованості та ні він, ні
відповідач не оскаржили рішення
місцевого суду в цій частині.

Відповідно до ст.15 ЦК України, суд
захищає лише порушене право чи інтерес.

Правильно не вбачав суд законних
підстав для задоволення позовних вимог
щодо вилучення у ОСОБА_3 та передачі в
заклад легкового автомобіля, комплекту
ключів до нього та свідоцтва про
реєстрацію цього транспортного засобу.

Частиною 2 ст.44 Закону України «Про
заставу» визначено, що предмет застави
може бути переданий заставодавцем у
володіння заставодержателя, тобто в
заклад. Однак договором застави від 26
лютого 2007 року не передбачено
можливості такої передачі в заклад
даного предмету застави.

До того ж, зі змісту ч.1 ст.44 Закону
України «Про заставу» вбачається, що
заклад - це один із способів
забезпечення виконання зобов'язань, а
позовні вимоги Банку про передачу
майна в заклад зводяться до звернення
стягнення на цей же предмет застави,
тому відсутні підстави для вилучення
транспортного засобу у боржника та
його передачі в заклад разом з ключами
та свідоцтвом про реєстрацію.

Вимоги банку щодо надання повноважень
на отримання дублікату свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
замість втраченого оригіналу та
надання повноважень для здійснення
продажу і зняття вказаного автомобіля
з обліку в органах ДАІ України, є
передчасними та фактично не є
позовними вимогами, а намаганням
отримати повноваження на вчинення цих
дій, у той час як жодних доказів
перешкод щодо цього не надано, а тому
підстав для їх задоволення не
вбачалось.

У п.27 договору застави сторони строком
її припинення визначили: «до повного
виконання заставодавцем та
заставодержателем зобов'язань за
кредитним договором».

Але згідно з ч.1, ч.3 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк може
бути визначено актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

Відповідно до ч.1 ст.252, ч.1 ст.253 ЦК
України строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями, годинами.
Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається подією, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Отже, у договорі застави не визначено
відповідно до названих норм строк його
дії.

У п.1.1 кредитного договору строк
виконання основного зобов'язання
визначений чітко - строком повного
погашення кредиту є 25 лютого 2010 року. В
силу ст.20 Закону України «Про заставу»,
ч.2 ст.590 ЦК України право звернення до
суду з даним позовом виникло у ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» саме з цієї дати.

Посилаючись на закінчення 30 квітня 2012
року перебігу строку позовної
давності, місцевий суд правильно
врахував те, що з 01 травня 2009 року у
банку виникло право звернення до суду
відповідно до ст.254, ч.2 ст.1050 ЦК України
за стягненням останнього несплаченого
чергового щомісячного платежу та
згідно з п.2.3.3 кредитного договору -
право дострокового стягнення усієї
заборгованості.

Однак суд не взяв до уваги, що останній
платіж від боржника - 35 доларів США
(зарахований на сплату комісії)
надійшов до банку 28 квітня 2010 року, а в
силу ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України ця дія
перервала перебіг трирічного строку
загальної та річного строку
спеціальної позовної давності, які з 29
квітня 2010 року почалися заново та на
час звернення банку з даним позовом
закінчились.

Не спростовують висновків про пропуск
строків звернення до суду і надані
позивачем копія іншої позовної заяви
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19 січня 2011 року
до цього ж відповідача про звернення
стягнення за цим же договором на цей же
предмет застави (а.с.52), копія
ухваленого за цим позовом заочного
рішення від 21 березня 2011 року (№2-299/2011),
яке за заявою відповідача було
скасовано ухвалою місцевого суду
(а.с.165), а також копія ухвали цього ж
суду від 07 серпня 2012 року (справа
№1819/284/12) про залишення вказаного
позову при новому розгляді без
розгляду (а.с.53), оскільки згідно з ч.1
ст.265 ЦК України залишення позову без
розгляду не зупиняє перебігу позовної
давності.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в
мотивувальній частині, із зазначенням
закінчення перебігу строків позовної
давності для звернення банку з даним
позовом: спеціального - 28 квітня 2011
року, загального - 28 квітня 2013 року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316
ЦПК України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 22 серпня 2014
року змінити, вказавши у його
мотивувальній частині, що строки
позовної давності для звернення
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з даним
позовом закінчилися: спеціальний - 28
квітня 2011 року, загальний - 28 квітня 2013
року, а не 30 квітня 2012 року, як помилково
зазначив суд першої інстанції.

В іншій частині це рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -