АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/301/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О.С. Доповідач -
Куценко Т.Р.Категорія 55
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 вересня 2013 року, по справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного підприємця ОСОБА_3
про стягнення суми боргу та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в липні 2013 року звернувся
до суду з позовом до ПП ОСОБА_3 і просив
стягнути з відповідача сплачені в
якості авансу кошти у сумі 1540 грн. за
договором побутового підряду №376 від 14
лютого 2011 року, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення виконання, всього 1616,50
грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн.,
також стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх позивних
вимог позивач посилається на те, що 14
лютого 2011 року між ним та ПП ОСОБА_3 було
укладено договір № 376, згідно умов
якого відповідач зобов'язався виконати
роботи з поставки комплекту матеріалів
і встановлення в його квартирі на
замовлення меблевого виробу, а саме
шафи, протягом тридцяти робочих днів,
вартістю 1920 грн.

Позивач, згідно зазначеного договору,
сплатив попередній внесок у розмірі 80%
від вартості договору в сумі 1540 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, визначений обсяг робіт не
виконав.

21 жовтня 2011 року між сторонами було
підписано Додаткову угоду до Договору
№376-11 від 14 лютого 2011 року, відповідно
до якої ПП ОСОБА_3 зобов'язався
повернуту сплачений позивачем
попередній внесок у розмірі 1540 грн. у
термін до 30 листопада 2011 року.

На час подання позову з боку
відповідача ніяких дій не вчинено, у
зв'язку з чим ОСОБА_2 змушений
звернутися до суду.

Позивач посилається на те, що крім
матеріальної шкоди, відповідачем
позивачу також було завдано моральну
шкоду, яку позивач оцінює у 1000 грн. та
яка полягає у душевних стражданнях
позивача, пов'язаних з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, через порушення
відповідачем своїх зобов'язань позивач
та його сім'я переживають незручності,
несуть додаткові витрати.

Посилаючись на ст.ст. 23, 625, 629 ЦК України
позивач просить стягнути з відповідача
на його користь матеріальну шкоду у
розмірі 1 616 грн., яка складається з
передплати у розмірі 1 540 грн., трьох
процентів річних та індексу інфляції у
розмірі 76 грн. 50 коп. та моральної шкоди
у розмірі 1 000 грн., а також судовий збір
у розмірі 344 грн. 10 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року
в задоволені позивних вимог ОСОБА_2 до
ПП ОСОБА_3 відмовлено з тих підстав, що
норма ст. 872 ЦК України передбачає
спосіб захисту прав замовника у разі
порушення його прав шляхом розірвання
договору та відшкодування збитків,
позивач в своїх вимогах такого питання
не ставить (а.с.19).

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
судові витрати покласти на
відповідача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права (а.с.24-26).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
відповідно до ст.309 ЦПК України.

Судом встановлено, що постановляючи
рішення суд першої інстанції
посилається на те, що 14 лютого 2011 року
ОСОБА_2 уклав договір побутового
підряду з ПП ОСОБА_3 №376, згідно з
умовами якого відповідач зобов'язався
поставити на адресу позивача шафу,
протягом 30 робочих днів, загальною
вартістю 1920 грн. (а.с.6).

Згідно з п.3.2 вищевказаного договору
облік строку виконання робіт
починається після виконання п.3.1
договору, тобто після внесення
позивачем попередньої суми у розмірі 80%
від вартості договору, що складає 1540
грн.

Позивачем сплачено відповідну суму за
договором, що підтверджується товарним
чеком №376-11 від 14 лютого 2011 року (а.с. 8).

Відповідач своїх зобов'язань за
договором не виконав, всупереч п.4.1
укладеного договору, відповідні вироби
на адресу позивача не поставив. У
зв'язку з цим між сторонами 21 жовтня 2011
року було укладено додаткову угоду до
Договору №376-1 від 14 лютого 2011 року, про
повернення відповідачем сплаченого
попереднього внеску у розмірі 1540 грн. у
термін до 30 листопада 2011 року. Однак
останній отримані за договором грошові
кошти не повернув.

Додатковою угодою від 21 жовтня 2011 року
до договору №376-11 встановлено
зобов'язання відповідача повернути
суму попереднього внеску сплаченого
позивачем, у розмірі 1540 грн., у термін до
30 листопада 2013 року. Проте у
встановлений строк грошові кошти
повернуті не були.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст..629 ЦК Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Грошовим зобов'язанням вважається
зобов'язання, змістом якого є сплата
боржником грошей та згідно ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Важливою умовою виконання зобов'язання
- строк виконання. Строк (термін)
виконання зобов'язання за загальним
правилом, узгоджується сторонами в
договорі. Відповідно до додаткової
угоди від 21 жовтня 2011 року №376-11
укладеною між позивачем та
відповідачем строк повернення коштів
встановлено до 30 листопада 2011 року.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач не приступив до виконання
зобов'язання, він взагалі не виконував
дій, що випливають із змісту
зобов'язання, в строки, встановлені
договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

ОСОБА_2 в позовній заяві просить
стягнути з відповідача на свою користь
грошові кошти сплачені ним у вигляді
попереднього внеску у сумі 1540,00 грн.

Відповідно до норм ч.2 ст.852 ЦК України
за наявності у роботі істотних
відступів від умов договору підряду
або інших істотних недоліків замовник
має право вимагати розірвання договору
та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне в цій частині
позивні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та
стягнути на його користь матеріальну
шкоду у розмірі 1 616 грн., яка
складається з передплати у розмірі 1 540
грн., трьох процентів річних з
урахуванням індексу інфляції у розмірі
76 грн. 50 коп.

Також позивач у своїй заяві
посилається на те, що внаслідок
невиконання відповідачем умов
договору №376 від 14 лютого 2011 року та
додаткової угоди до вказаного договору
від 21 жовтня 2011 року №376-11, порушилися
його нормальні життєві умови, він
відчував моральні страждання, відчував
істотні незручності у зв'язку з
відсутністю предмету договору, що
створювало привід для напруження
родинних стосунків. Та з приводу
вищезазначеного просив стягнути на
свою користь моральну шкоду у розмірі
1000 грн.

Відповідно до п.4. ч.1 ст.611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Однак у укладеному договорі
побутового підряду № 376 від 14 лютого 2011
року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3 такий
пункт відсутній і відшкодування
моральної шкоди зазначеним договором
не передбачено.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та вимог
ст. 23 ЦК України спори про
відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи, що ані ЦК України ані
іншим законодавством не передбачено
стягнення моральної шкоди в
правовідносинах, що виникли між
сторонами, позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають

За таких обставин колегія суддів,
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2
стосовно відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача стягнути на
користь позивача судові витрати у
розмірі 229,41 грн за позивні вимоги
ОСОБА_2 в частині матеріальної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції скасувати. Позовні вимоги
ОСОБА_2 про стягнення передплати, з
урахуванням індексу інфляції, 3% річних
від простроченої суми, стягнення
судових витрат задовольнити. В
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року
- скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 1616
грн.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 229,41 грн.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :