Номер провадження: 22-ц/785/6472/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич
Н.Д.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відділення виконавчої дирекції фонду у
м. Одесі Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 травня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду у м. Одесі
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві, визнання дійсним акту
про нещасний випадок на виробництві,
визнання інвалідом 2 групи внаслідок
нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИЛА:

20.03.2014 року, ОСОБА_2, звернувся із
позовом про встановлення факту про те,
що 03.07.1986 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві, визнання
дійсним акту про нещасний випадок на
виробництві від 04.07.1986 року і про
визнання його інвалідом 2 групи
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Позов обгрунтовано тим, що 03.07.1986
року у робочий час з ним стався
нещасний випадок, внаслідок якого він
отримав тілесні ушкодження і у
подальшому був визнаний інвалідом 2
групи. 04.07.1986 року за місцем роботи
позивача - ЖКО треста
"Чорноморгідробуд" складено акт про
нещасний випадок з ним на виробнитцві,
який стався 03.07.1986 року. У червні 2012 року
позивач звернувся до відділення
виконавчої дирекції Фонду у м. Одесі
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
(далі-Фонд) для отримання протезу, але
йому було відмовлено з тих підстав, що
акт про нещасний випадок на
виробництві не відповідає
встановленій формі.

Посилаючись на те, що факт
нещасного випадку на виробництві мав
місце і підтверджується належними
доказами, позивач просив позов
задовольнити.

Представник Фонду позов не
визнав.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 19.05.2014
року позов задоволено частково: суд
встановив факт того, що із позивачем
03.07.1986 року стався нещасний випадок на
виробництві і визнав дійсним акт про
нещасний випадок на виробництві від
04.07.1986 року, а у позові про визнання
інвалідом 2 групи відмовив.

В апеляційній скарзі Фонд
просить рішення суду скасувати і
постановити нове рішення про відмову у
позові, посилаючись на незаконність
рішення суду.

У засіданні колегії суддів:
представник Фонду скаргу підтримав;
позивач скаргу не визнав.

Рішення суду у частині визнання
дійсним акту про нещасний випадок на
виробництві підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, а
рішення суду у частині задоволення
позову про встановлення факту про
нещасний випадок на виробництві і про
відмову у позові про визнання
інвалідом 2 групи підлягає залишенню
без змін на підставі ст. 308 ЦПК

2

України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Позивач просив встановити
юридичний факт того, що з ним 03.07.1986
року стався нещасний випадок на
виробництві і одночастно просив
визнати дійсним акт від 04.07.1986 року про
нещасний випадок на виробництві
(а.с.1-3,7-10).

Відповідно до ст. 35 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", для страхових виплат
до Фонду подається, зокрема, акт
розслідування нещасного випадку за
встановленою формою. Крім того, за
змістом п.3.1 Порядку призначення та
проведення страхових виплат
(далі-Порядок), - для призначення
страхових виплат також може бути
надано рішення суду про встановлення
факту нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання.

Встановлено, що 04.07.1986 року за місцем
роботи позивача - ЖКО треста
"Чорноморгідробуд", складено акт про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1, який стався із позивачем
03.07.1986 року (а.с.7-10,76-78).

Зазначений акт від 04.07.1986 року
Фонд не визнає, зазначаючи, що акт не
відповідає формі бланк акту на
відповідає типовій формі, визначений у
Положенні про розслідування та облік
нещасних випадків на виробництві від
13.08.1982 року (далі-Положення, а.с.12.13,25-27).

Позивач одночасно заявив вимоги про
встановлення юридичного факту про
нещасний випадок на виробництві і про
визнання дійсним акту про нещасний
випадок на виробництві, що виключає
одне одне.

Рішенням суду встановлено
юридичний факт того, що із позивачем
03.07.1986 року стався нещасний випадок на
виробництві.

Оскільки Фонд не визнає акт про
нещасний випадок із позивачем на
виробництві від 04.07.1986 року, акт про
нещасний випадок на виробництві за
формою і змістом не відповідає
Положенню, позивач може захистити своє
порушене право шляхом встановлення у
судовому порядку юридичного факту
нещасного випадку на виробництві.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів відмовляє у позові про визнання
дійсним акту про нещасний випадок на
виробництві за необгрунтованістю
вимог.

За змістом ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд постановив рішення із
дотриманням вимог закону.

Задовольняючи позов у частині
встановлення юридичного факту
нещасного випадку на виробництві, який
стався із позивачем 03.07.1986 року суд
виходив з того, що факт нещасного
випадку доведено належними та
допустимими доказами.

Висновок суду у цій частині
відповідає обставинам справи.

Факт нещасного випадку на
виробництві, який стався із позивачем
03.07.1986 року підтверджується наступним:
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13.03.1989 року про стягнення на
користь позивача шкоди з АТП-15106 у
зв'язку із отриманням травми в
дорожньо-транспортній пригоді 03.07.1986
року і визнання через це позивача
інвалідом 2 групи за трудовим каліцтвом
(а.с.33,34); довідкою МСЕК від 10.12.1991 року
про визнання позивача інвалідом 2 групи
за трудовим каліцтвом (а.с.5);
повідомленням ТДВ "Чорнорморгідробуд"
правонаступник ЖКО "Чорноморгідробуд"
від 11.12.2012 року про наявність в архівах
підприємства матеріалів службового
розслідування нещасного випадку на
виробництві із позивачем 03.07.1986 року, у
тому числі, наявність акту за формою Н-1
(а.с.76-78); повідомленням Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси від 06.02.2013
року про те, що у справі позивача, яка
заведена Управлінням Пенсійного фонду
знаходиться копія акту про нещасний
випадок на виробництві, який стався із
позивачем 03.07.1986 року (а.с.74,75).

Зазначені докази, в силу ст. ст. 58,59
ЦПК України, є належними та
допустимими.

Відповідач, всупереч ст. 60 ЦПК України,
зазначені докази належним чином не
спростував.

Беручи до уваги, що акт про нещасний
випадок на виробництві не визнається
Фондом із посиланням на те, що він
складений із порушенням Положення,
разом з тим, встановлення факту

3

нещасного випадку на виробництві для
позивача має юридичне значення,
оскільки дає право на отримання
страхових виплат з Фонду, суд першої
інстанції, відповідно до ст. 256 ЦПК
України, дійшов правильного висновку
про встановлення юридичного факту.

Правильним є і висновок суду про
відмову у позові про визнання позивача
інвалідом 2 групи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, у встановленому законом
порядку, на підставі висновку МСЕК від
10.12.1991 року, визнаний інвалідом 2 групи
за трудовим каліцтвом безстроково
(а.с.5).

Доводи відповідача у скарзі про
те, що рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 13.03.1992 року
не встановлено, що травма позивача
пов'язана із виробництвом (а.с.51), - не
заслуговують на увагу.

Зі змісту копії рішення суду від
29.07.1992 року вбачається, що предметом
розгляду у суді були вимоги позивача до
заподіювача шкоди, яка була завдана
позивачу 03.07.1986 року, тобто у той день,
коли із позивачем стався нещасний
випадок на виробництві і внаслідок
чого його було визнано інвалідом 2
групи (а.с.51-54).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.п.1,2, 308, 309
ч.1 п.п.2,3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду у м. Одесі
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року у
частині визнання дійсним акту про
нещасний випадок на виробницві від
04.07.1986 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до
відділення виконавчої дирекції
Фонду у м. Одесі Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про визнання
дійсним акту про незасний випадок на
виробництві.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року у
частині задоволення позову і
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві та про відмову у позові
про визнання інвалідом 2 групи
внаслідок нещасного випадку на
виробництві - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із рохгляду цивільних та кримінальних
справи протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
Л.Г. Ващенко

Л.М.
Вадовська

Н.Д.
Плавич