РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 569/19281/13-ц

27 січня 2014 року
Рівненський
міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого - судді Денисюка П.Д.,

з участю секретаря Якимової В.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача -
Органу опіки та піклування
Рівненського міськвиконкому Самолюк
І.Р.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - Орган опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про припинення права
власності відповідача на 1/2 частки у
квартирі АДРЕСА_1 та визнати за нею
право власності на вищевказану
квартиру.

В обґрунтування позову вказує, що
спірна квартира АДРЕСА_1 належить їй та
відповідачу на праві приватної
спільної сумісної власності. На час
отримання квартири вона з відповідачем
перебували у шлюбі. 28 січня 2011 року
рішенням Рівненського міського суду
шлюб між ними було розірвано. Зазначає,
що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 став
чинити перешкоди у користуванні
спільною квартирою. З метою захисту
свого права на користування часткою
квартири звернулася до суду із позовом
про усунення перешкод у її
користуванні, вселення у квартиру та
встановлення порядку користування
приміщенням. На підставі рішення
Рівненського міського суду від 15
лютого 2011 року була вселена у
вищевказану квартиру та визначено
порядок користування. Однак, позивач і
далі чинить перешкоди в користуванні
жилим приміщенням. Спільне проживання
із ОСОБА_2 неможливе. Припинення його
частки у спірній квартирі не завдасть
істотної шкоди йому та його сім'ї. Окрім
того, згідна відшкодувати відповідачу
1/2 частки квартири у грошовому
еквіваленті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, просила його
задоволити, вказала, що грошові кошти
за 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 внесла на
депозитний рахунок в банк із власної
ініціативи. Пояснила, що у власності
має ще одну квартиру та частину жилого
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову
вказав, що окрім спірної квартири
іншого житла немає. Квартира АДРЕСА_1 є
спільною власністю із позивачем.
Зазначив, що створив нову сім'ю і
проживає у квартирі разом із дружиною
та малолітньою дитиною, яка там
зареєстрована. На отримання будь-яких
коштів з відшкодування 1/2 частки
квартири від позивача незгідний,
оскільки йому та його сім'ї немає
більше де проживати.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3
суду показав, що вселенням ОСОБА_1 у
квартиру займалася державний
виконавець Мельниченко О.А. Під час
вселення примусовому порядку ОСОБА_2
фізичного опору не здійснював.

Представник Органу опіки та піклування
Рівненського міськвиконкому у
судовому засіданні вказала, що не
заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
у задоволенні позову слід відмовити із
наступних підстав.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час спільного проживання отримали
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної спільної сумісної власності
по 1/2 кожному (свідоцтво про право
власності на житло, видане ВК РМР 21
листопада 2001 року).

28 січня 2011 року рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області шлюб
між ними було розірвано. Після
розірвання шлюбу відповідач створив
нову сім'ю, з якою проживає у
вищевказаній квартирі. Від другого
шлюбу народилася дитина, яку він там
зареєстрував.

Однак, після припинення шлюбних
відносин із позивачем почали виникати
конфлікти з приводу користування її
часткою у квартирі.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 15 лютого 2011
року встановлено порядок користування
вищевказаною квартирою та зобов'язано
відповідача не чинити перешкод у
користуванні ОСОБА_1 виділеними їй
кімнатами та приміщеннями.

В даний час між сторонами стосунки не
покращились, тому позивач просить
припинити право ОСОБА_2 на 1/2 частки у
спільному майні та визнати за нею право
власності на квартиру.

Згідно положень ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

При таких обставинах, суд не може
погодитись із твердженням позивача про
припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2
частки квартири АДРЕСА_1.

Як убачається із досліджених у
судовому засіданні матеріалів справи,
частка квартири, яку ОСОБА_1 просить
виділити є однаковою частці
відповідача, тому суд не може визнати
її незначною.

Припинення права власності на 1/2 частки
квартири, що належить відповідачу на
праві приватної спільної сумісної
власності в першу чергу завдасть
істотної шкоди йому особисто, оскільки
останній не має іншого придатного
житла для проживання. Припинення права
власності також завдасть істотної
шкоди його дружині та інтересам
малолітньої дитини, що там
зареєстрована.

Також суд не може визнати підставою для
припинення права на частку той факт, що
ОСОБА_1 із власної ініціативи внесла на
депозитний рахунок в банку грошові
кошти в рахунок компенсації
відповідачу за 1/2 частки спірної
квартири, оскільки грошова компенсація
не забезпечить його сім'ю належними
умовами для проживання, а навпаки
завдасть істотної шкоди їхнім
інтересам.

ОСОБА_2 у судовому засіданні
категорично відмовився від
матеріальної компенсації позивача,
отримувати яку не бажає.

Крім того, суд враховує, що позивач крім
спірної частки у квартирі у своїй
власності та володінні має ще одну
квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_3
загальною площею 62 кв. м. та частину
жилого будинку з надвірними будівлями,
що знаходиться в АДРЕСА_2. Тобто на
даний час повністю забезпечена житлом
і цього не заперечує. В той час, як
відповідач іншим житлом не
забезпечений те більше немає де йому
проживати разом із своєю сім'єю.

При таких обставинах, суд приходить до
висновку, що законність підстав
припинення права власності на частку
немає, а тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10.11, 57, 59, 213-215, 234-235, 256-259,
294, 295, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - Орган опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на квартиру відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через
Рівненський міський суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - у той
же строк з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду

П.Д. Денисюк