№ 556/1559/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2014 року.
Володимирецький районний суд
Рівненської області в складі
головуючої судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - Бабінець
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 до ПАТ
Акціонерний банк "Укоопспілка" про
визнання недійсним кредитного
договору, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ
Акціонерний банк "Укоопспілка" про
визнання недійсним кредитного
договору та договору застави,
мотивуючи слідуючим:

28 грудня 2007 року між ПАТ Акціонерний
банк "Укоопспілка" в особі
Володимирецької філії та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №78. В
забезпечення кредитного договору,
28.12.2007 року, між банком та ОСОБА_3
укладений договір застави №36, за яким
ОСОБА_3 є заставодавцем та виступив
майновим поручителем за
зобов»язаннями перед Банком і передав
в якості забезпечення виконання
кредитних зобов»язань майно згідно з
актом опису на загальну суму 94600,00 грн.
Зазначені договора позивач вважає
такими, що суперечать чинному
законодавству України та підлягають
визнанню їх недійсними зі слідуючих
підстав:

Кредитний договір №78 від 28.12.2007 року та
договір застави №36 від 28.12.2007 року, були
укладені під час шлюбу між позивачем та
ОСОБА_4, що зареєстрований 19.09.1992 року.
Згідно ч.2 ст. 65 СК України, дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Такої згоди
ОСОБА_4 не давала.

Не вказано в оспорюваному кредитному
договорі підстав для здійснення
банком таких фінансових операцій, як
надання кредитів, а саме наявності
ліцензії, яка є необхідною умовою для
правомірності видачі та одержання
кредиту незалежно від суми грошових
коштів, що надаються банком, та строку
їх повернення позичальником.

Кредитний договір суперечить
законодавству України про захист прав
споживачів. Відповідачем в порушення
закону не було виконано переддоговірну
роботу з позивачем. Зміст спірного
Договору суперечить частині 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки ні перед
укладенням Договору, ні протягом його
дії, Відповідач не повідомив Позивача у
письмовій формі про умови надання
кредиту, та не надав в повному обсязі
інформації про умови кредитування, як
того вимагає Закон. В кредитному
договорі містяться умови, які
регулюють внесення змін (доповнень) та
розірвання Договору, лише в
односторонньому порядку, і лише в
інтересах та з боку Банку. Даний
Договір не містить жодних умов, які б
регулювали відповідальність з боку
Банку за невиконання або неналежне
виконання умов Договору.

Договір застави не відповідає
положенням ст. 576 ЦК України, статям 4, 11,
12, 16, 49 Закону України «Про заставу». На
заставлене майно немає підтверджуючих
документів про належність його саме
ОСОБА_3

Акт опису товаро-матеріальних
цінностей і основних засобів на
загальну суму 94600,00 грн., що передаються
в заставу, від 28.12.2007 року складений з
порушеннями, так як не зазначено місця
знаходження такого майна, якій особі
воно належить, на якій підставі таке
майно будь-кому належить (приватна
власність, користування, оренда тощо),
відсутнє повне найменування
заставного майна та підтверджуючі
документи його початкової вартості.

Враховуючи викладене ОСОБА_3 звернувся
в суд з даним позовом про визнання
договору кредиту та договору застави
недійсними.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги і
дала пояснення по суті пред»явленого
позову. Відповідачем порушено вимоги
чинного законодавства щодо укладення
договорів. Даним кредитним договором
ОСОБА_3 поставлено в невигідне
становище, таке, що порушує його права.
Строк позовної давності позивачем не
пропущено, так як він дізнався про свої
порушені права, коли отримав копію
позовної заяви банку, з розрахунком.

Представник відповідача позов не
визнав і суду пояснив, що положення
статті 65 Сімейного кодексу України
щодо порядку розпорядження майном, що
є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядженням майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів. І
відсутність згоди дружини позивача на
отримання кредиту не може бути
підставою для визнання Кредитного
договору недійсним. Право на подачу
позову про визнання недійсним договору
укладеного одним із подружжя на
підставі ч.2 ст. 65 СК України належить
виключно дружині (чоловікові) особи,
яка уклала правочин, а не самій стороні
правочину (договору).

Твердження позивача про відсутність
банківської ліцензії взагалі не
підтверджується будь-якими доказами. В
Кредитному договорі зазначені всі
необхідні реквізити для ідентифікації
сторін, в тому числі місце знаходження,
засіб зв»язку , код ЄДРПОУ, номер МФО, а
також відомості, на підставі яких діє
представник Банку.

На момент укладення Кредитного
договору Банк здійснював кредитування
на підставі Банківської ліцензії №17,
виданої Національним банком України
05.01.2002 р., згідно якої Банк мав право
здійснювати банківські операції,
визначені ч.1 та пунктами 5-11 ч.2 ст. 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», в т.ч. здійснювати
операції з розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик.

Відсутність в Кредитному договорі
відповідальності Банку за невиконання
або неналежне виконання умов договору
не може бути пісдтавою для визнання
цього договору недійсним. Частиною
першою ст. 628 ЦК України передбачено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Виходячи з
даної норми у зміст договору, крім
погоджених сторонами умов, входять і ті
положення (умови), які приймаються ними
як обов»язкові в силу чинного
цивільного законодавства. І немає
потреби дублювати положення, які є
загальними для даного виду договору і
передбачені у відповідних нормативних
актах, оскільки сторони повинні
керуватися ними незалежно від того,
включені вони в договір чи ні.

Крім того, в Кредитному договорі
безпосередньо зазначено про
зобов»язання банку видати кредит,
відкрити позичальнику кредитний
рахунок для надання кредиту та обліку
заборгованості за кредитом, здійснити
видачу кредиту готівкою, забезпечити
Позичальника консультативними
послугами з питань укладення та
виконання Кредитного договору, при
здійсненні Позичальником останнього
погашення кредиту та останньої сплати
відсотків Банк зобов»язаний здійснити
звірку розрахунків за кредитом та за
нарахованими відсотками.

ОСОБА_3 не надано доказів і того, що
умови укладеного Кредитного договору
та отримання кредитних коштів ставили
його в невигідне становище на момент
укладення такого договору, оскільки
він особисто був ініціатором отримання
кредиту (про що свідчить заява від
27.12.2007 року), певний час був спроможним
виконувати прийняті на себе
зобов»язання і виконував їх належним
чином. Неодноразово на підставі
звернень Позивача було пролонговано
дію Кредитного договору та термін
повернення кредиту , що також свідчить
про поступки Банку та паритетність
зобов»язань по Кредитному договору.
Позивач бажав укласти Кредитний
договір на отримання вказаної у
договорі суми кредиту, погодився
сплачувати всі передбачені договором
платежі.

Посилання позивача на те, що перед
укладанням кредитного договору
відповідач не повідомив його про умови
кредитування є безпідставні, оскільки
він особисто підписав Кредитний
договір та всі необхідні додатки до
нього, а зі змісту Кредитного договору
вбачається чіткий порядок отримання
кредиту, та його повернення. Відповідно
до преамбули Кредитного договору
сторони досягли згоди щодо
врегулування усіх майнових та
організаційних аспектів на
нижченаведених умовах, Кредитний
договір містить всі передбачені
чинним законодавством відомості,
дотримано всіх вимог щодо змісту та
форми їх укладення.

Що стосується твердження позивача про
недійсність Договору застави, то
пунктом 1.2 даного Договору передбачено,
що в забезпечення умов зазначених в
п.1.1 цього Договору Заставодавець на
умовах передбачених цим Договором,
передає у заставу належне йому майно:
тварно-матерільні цінності згідно
опису від 28 грудня 2007 року. В пункті 1.4.
Договору застави зазначено, що
заставодавець (ОСОБА_3.) гарантує, що він
є єдиним власником предмету застави та
уповноважений розпоряджатися
предметом застави, який не заставлений
по іншим договорам, не перебуває в
податковій заставі, на нього не
накладено арешт, він не є предметом
судового спору та стосовно предмету
застави не укладено угоди з третіми
особами, що можуть передбачити
передачу останнім права володіння,
користування або розпоряждження
предметом застави. Тобто Позивач
особисто засвідчив, що саме він
являється власником майна, зазначеного
в акті опису товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того в п.2.4 та 2.5 договору застави
чітко зазначено, що заставлене майно
залишається на зберіганні у
Заставодавця, який зобов»язується
створити належні умови для його
зберігання. Майно зберігається - за
місцем знаходження Позивача за
адресою: Рівненська область,
Володимирецький район, с. Заболоття.
ОСОБА_3 власноручно підписано Договір
застави та акт опису
товарно-матеріальних цінностей від 28
грудня 2008 року.

Крім того, щодо вимог, пов»язаних з
визнанням правочинів недійсними,
застосовується загальна позовна
давність - три роки. Оспорювані
правочини сторонами укладено у
письмовій формі, Банк та Позивач при
цьому погодили всі умови, передбачили
обсяг своїх прав та обов»язків, а також
особливі умови. Договори підписано
його сторонами, Банком їх умови
виконані повністю, а Позивачем -
частково. Тобто Позивач на момент
підписання договорів знав про
обставини, зазначені в позові як
підстави визнання їх недійсними, а
отже трирічний строк позовної давності
має обчислюватися з дати укладення
договорів. Вважає, що строк позовної
давності сплинув 28.12.2010 року. А у
відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові про визнання
недійсними як кредитного договору, так
і Договору застави.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення із слідуючих підстав:

21 грудня 2007 року між ПАТ Акціонерний
банк "Укоопспілка" в особі
Володимирецької філії АБ
«Укоопспілка» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №78, згідно п.1.1 якого
банк зобов»язується надати
Позичальнику на умовах цього Договору
Кредит в сумі 47300,00 грн. (сорок сім тисяч
триста гривень 00 копійок), а
Позичальник зобов»язується прийняти,
належним чином використати та
повернути Кредит в сумі 47300,00 грн. та
сплатити відсотки за користування
кредитом в розмірі 23 відсотки річних в
порядку , на умовах та в строки,
визначені цим Договором.

В забезпечення кредитного договору
28.12.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був
укладений Договір застави №36, за яким
позивач є заставодавцем і передав в
якості забезпечення виконання
кредитних зобов»язань майно згідно
акту опису.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем не доведені ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог.

Так, не доведено ОСОБА_3 твердження про
те, що в договорі не вказано підстав для
здійснення банком фінансових операцій
- надання кредитів, наявність ліцензії.
В Кредитному договорі №78 зазначені всі
необхідні реквізити для ідентифікації
сторін - місце знаходження, засіб
зв»язку, код ЄДРПОУ, номер МФО, а також
відомості на підставі яких діє
представник Банку.

Не доведено представником позивача в
судовому засіданні і твердження про те,
що Банк не надав повної інформації про
умови кредитування, що поставило його в
невигідне становище; кредитний договір
не містить умов, які б регулювали
відповідальність з боку Банку за
невиконання або неналежне виконання
умов Договору.

Як зазначено в ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох і більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов»язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. (ч.1 ст. 628 ЦК
України)

Таким чином, виходячи з даної норми
Закону, у зміст договору, крім
погоджених сторонами умов, входять і ті
положення, які приймаються ними як
обов»язкові в силу чинного цивільного
законодавства.

Так, у ст.. 611 ЦК України зазначено, що у
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У кредитному договорі №78 від 28.12.2007
року встановлено права та обов»язки,
відповідальність сторін. Зокрема в п.п.
3.1.1-3.1.6 зазначено про зобов»язання
банку відкрити позичальнику кредитний
рахунок для надання кредиту та обліку
заборгованості за кредитом; здійснити
видачу кредиту готівкою; забезпечити
позичальника консультативними
послугами з питань укладення та
виконання договору; при здійсненні
позичальником останнього погашення
кредиту та останньої сплати відсотків
банк зобов»язаний здійснити звірку
розрахунків за кредитом та за
нарахованими і сплаченими відсотками.

Як вбачається із заяви від 27.12.2007 року,
ОСОБА_3 особисто був ініціатором
отримання кредиту, певний час був
спроможний виконувати взяті на себе
кредитні зобов»язання. Неодноразово,
на підставі звернень позивача, було
пролонговано дію Кредитного договору,
що стверджується додатковими угодами
до Кредитного договору.

На момент укладення Договору обидві
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасників було вільним, що
підтверджено власноручними підписами.

Підписуючи Кредитний договір та
додатки до нього, ОСОБА_3 погодився з
умовами кредиту.

Відповідно до преамбули даного
Договору, сторони досягли згоди щодо
врегулювання усіх майнових та
організаційних аспектів на наведених
умовах. Кредитний договір містить всі
передбачені чинним законодавством
відомості, що дає підстави зробити
висновок, що Банк надав повну та
достовірну інформацію про умови
споживчого кредиту.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
споживач має право протягом
чотирнадцяти календарних днів
відкликати свою згоду на укладення
договору про надання споживчого
кредиту без пояснення причин. Однак
позивач таким правом не скористався.

Що стосується твердження позивача щодо
недійсності Договору застави, то
останнім також не надано належних
доказів у підтвердження.

У п.п. 2.4, 2.5 Договору застави №36
зазначено, що заставлене майно
залишається на зберіганні у
заставодавця, який зобов»язується
створити належні умови для його
зберігання. Майно зберігається за
місцем знаходження заставодавця за
адресою: Рівненська область,
Володимирецький район, с. Заболоття.

Також в п.п. 1.2-1.4 даного Договору
вказано, що заставодавець на умовах
передбачених цим Договором, передає у
заставу належне йому майно:
товарно-матеріальні цінності згідно
опису від 28 грудня 2007 року. предмет
застави оцінюється сторонами в сумі
94600,00 (дев»яносто чотири тисячі шістсот
грн..) гривень. Застоводавець гарантує,
що він є єдиним власником предмету
застави та уповноважений
розпоряджатися предметом застави, який
не заставлений по іншим договорам, не
перебуває в податковій заставі, на
нього не накладено арешт, він не є
предметом судового спору та стосовно
предмету застави не укладено угод з
третіми особами, що можуть передбачити
передачу останнім права володіння,
користування або розпорядження
предметом застави.

Договір застави та акт опису
товарно-матеріальних цінностей від
28.12.2007 р. власноручно підписані ОСОБА_3,
що останнім не заперечується.

А що стосується згоди дружини позивача
на отримання кредиту, то як зазначено в
п. 25 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», положення
статті 65 Сімейного кодексу України
щодо порядку розпорядження майном, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосується права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Право на подачу позову про визнання
недійсним договору укладеного одним із
подружжя, згідно ч.2 ст. 65 СК України
належить виключно дружині
(чоловікові)особи, яка уклала правочин.

Таким чином, відсутність згоди дружини
позивача на отримання кредиту, не може
бути підставою визнання Кредитного
договору недійсним.

З вище викладеного слідує, що позивачем
не доведено ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.
А тому в позові ОСОБА_3 слід відмовити
за недоведеністю позовних вимог.

Разом з тим, суд констатує, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
оскільки оспорювані договора укладено
в письмовій формі, Банк та ОСОБА_3 при
цьому погодили всі умови, передбачили
обсяг прав та обов»язків. Договора
підписані сторонами, Банком їх умови
виконані повністю, позивачем -
частково. Відповідно на момент
підписання договорів, ОСОБА_3 знав про
обставини, зазначені в позові як
підстави визнання їх недійсними. А отже
строк позовної давності сплинув 28.12.2010
року.

І як зазначено в п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р.
«Про судове рішення в цивільній
справі», встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.15, 30, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, ст.ст.
526, 610-611, 625, 626, 628 ЦК України, Постановою
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»;
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове
рішення в цивільній справі», суд -

Вирішив:

В позові ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4
до ПАТ Акціонерний банк "Укоопспілка"
про визнання недійсним кредитного
договору відмовити за недоведеністю
позовних вимог.

Рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Рівненської області через
Володимирецький районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення..

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

С У Д Д Я :