П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук
Л.І.,Сеніна Ю.Л., Гуменюка В.І.,Патрюка
М.В.,Сімоненко В.М., - Лященко Н.П.,
розглянувши на засіданні справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за заявою ОСОБА_9 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк")
звернулося до суду із зазначеною
позовною заявою, посилаючись на те, що 19
травня 2006 року між указаним банком та
відповідачкою укладено договір про
надання банківських послуг (далі -
кредитний договір), який складався із
заяви останньої, Умов і правил надання
банківських послуг та Тарифів банку. За
умовами цього договору

ПАТ КБ "ПриватБанк" надало ОСОБА_9 на
платіжну картку грошові кошти у
вигляді кредитного ліміту, сума якого
визначена в 5 тис. грн, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 відсотків на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_9 своїх
зобов'язань за кредитним договором
станом на 31 липня 2013 року виникла
заборгованість у сумі

25 108 грн 38 коп., з яких: 5 992 грн 42 коп. -
заборгованість за кредитом;

17 444 грн 13 коп. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом;

500 грн - штраф (фіксована частина); 1 171
грн 83 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідачка й
далі продовжувала ухилятися від
виконання зобов'язань за кредитним
договором від 19 травня 2006 року, позивач
просив стягнути з ОСОБА_9 на його
користь зазначену заборгованість у
сумі 25 108 грн 38 коп.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 листопада

2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014 року
зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано й ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково: стягнуто з відповідачки на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у сумі 14 663 грн 78
коп., з яких:

2 132 грн 05 коп. - заборгованість за
кредитом, 11 357 грн 26 коп. -
заборгованість за відсотками, 500 грн -
штраф (фіксована складова), 674 грн

47 коп. - штраф (процентна складова). У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 квітня 2014 року
у відкритті касаційного провадження в
указаній справі за касаційною скаргою
ОСОБА_9 на рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014 року
відмовлено.

У заяві ОСОБА_9 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 квітня 2014 року порушується
питання про скасування постановленої
судом ухвали й направлення справи на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції з підстав, передбачених
пунктом 1 частини першої статті 355
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України), -
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме статей
256 - 261, 266 - 267 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
ухвали суду ОСОБА_9 посилається на
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ:

від 29 січня 2014 року у справі за позовом
ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення
заборгованості за кредитним договором
(№ 6-648ск14), якою відмовлено банку у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою на рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову в задоволенні позову;

від 31 січня 2014 року у справі за позовом
ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення
заборгованості за кредитним договором
(№ 6-356ск14), якою відмовлено банку у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою на рішення суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позову.

Так, постановляючи ухвали від 29 січня
2014 року (№ 6-648ск14) та від

31 січня 2014 року (№ 6-356ск14), суд
касаційної інстанції погодився з
висновками (у першому випадку) судів
першої та апеляційної інстанцій, і (у
другому випадку) суду апеляційної
інстанції, які, відмовляючи в
задоволенні позову, виходили з того, що
у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і відсотків за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в
задоволенні позову.

У справі, яка переглядається, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
про те, що перебіг трирічного строку
позовної давності стосовно щомісячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, вважаючи, що в цьому
разі моментом виникнення
заборгованості є день здійснення
відповідачкою останнього платежу -

28 листопада 2008 року. Крім того,
відповідно до пункту 9.12 розділу І Умов
і правил надання банківських послуг,
які є невід'ємною частиною кредитного
договору, договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання; якщо
протягом цього строку жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той самий
строк. Дія кредитного договору на час
подання банком позовної заяви не
закінчилася, у зв'язку із чим підстав
для відмови в задоволенні позову в
повному обсязі немає та вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором підлягають частковому
задоволенню в межах строку позовної
давності, тобто за період з 5 вересня

2010 року до 5 вересня 2013 року - дня
звернення позивача до суду з позовною
заявою.

Наведені правові висновки суду
касаційної інстанції про застосування
судами зазначених норм матеріального
права, покладені в основу судового
рішення, яке переглядається, не є
повністю однаковими з висновками,
зробленими в указаних для прикладу
судових рішеннях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи заявниці, Судова
палата у цивільних справах Верховного
Суду України вважає, що заява підлягає
задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, судами
встановлено, що 19 травня 2006 року між ПАТ
КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_9 укладено
кредитний договір, який складався із
заяви останньої, Умов і правил надання
банківських послуг та Тарифів банку. За
цим договором ПАТ КБ "ПриватБанк"
надало відповідачці на платіжну картку
грошові кошти у вигляді кредитного
ліміту, сума якого визначена в 5 тис.
грн, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно зі змістом заяви клієнта від 19
травня 2006 року та пункту 2

розділу І Умов і правил надання
банківських послуг строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки. При цьому кредитним лімітом
(кредитом, кредитною лінією) є розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, визначений у
договорі, на умовах платності та
зворотності (повернення). Порядок
погашення заборгованості визначено
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3.1.1 розділу ІІ
Умов і правил надання банківських
послуг строк дії картки вказано з її
лицьового боку (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
зазначеного місяця.

За змістом пункту 5.3 розділу ІІ Умов та
правил надання банківських послуг за
платіжними картками з установленим
мінімальним обов'язковим платежем
строки і порядок погашення кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія)
визначено в Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору.

З 28 листопада 2008 року ОСОБА_9 припинила
сплату коштів із погашення кредиту, а в
травні 2009 року строк дії картки
закінчився, відповідачка нову картку
не отримувала.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з
позовною заявою про захист свого
порушеного права у вересні 2013 року.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України виходить із такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки

стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Аналізуючи умови кредитного договору
сторін у цій справі та зміст зазначених
правових норм, необхідно дійти
висновку, що за договором про надання
банківських послуг (при отриманні
позичальником кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку), яким установлено не
тільки щомісячні платежі погашення
кредиту, а й кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг трирічного
строку позовної давності (стаття 257 ЦК
України) стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - не після закінчення
строку дії договору, а після закінчення
кінцевого строку повного погашення
кредиту (стаття 261 ЦК України).

Таким чином, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України
встановила, що ухвала суду касаційної
інстанції від 2 квітня

2014 року у справі, яка переглядається з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України, а
саме неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, є
незаконною.

За таких обставин відповідно до пункту
1 частини першої статті 355 і частин
першої та другої статті 360-4 ЦПК України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від

2 квітня 2014 року підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 1 частини першої
статті 355, пунктом 1 частини першої
статті 360-3, частинами першою та другою
статті 360-4 ЦПК України, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 квітня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої статті 355
Цивільного процесуального кодексу
України.

Головуючий Судді Верховного Суду
України:А.Г. Ярема Л.І. Григор'єва В.І.
Гуменюк Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук М.В.
Патрюк Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко