У х в а л а

іменем україни

4 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
майно та стягнення грошової
компенсації, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_5 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 24
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 23
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1 травня 1999 року по 24 квітня 2013
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. За час шлюбу
подружжям було придбано будівельні
матеріали на суму 49 866 грн. Посилаючись
на те, що з нею проживають неповнолітні
діти, які потребують медичного догляду,
відповідач не дбає про матеріальне
забезпечення сім'ї, просила суд,
уточнивши позовні вимоги, поділити
спільне майно подружжя, відступивши
від засади рівності часток, та визнати
за нею право власності на 2/3 частин
будівельних матеріалів, а за
відповідачем - на 1/3 частину, шляхом
передачі відповідачеві усіх
будівельних матеріалів та стягнення з
нього грошової компенсації за її
частку у розмірі 32 244 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 24
грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності на Ѕ частину за
кожним 36 куб. м річкової гальки та 16 куб.
м щебеню, 12 куб. м дошки
хвойної, 36 штук стропил довжиною 7
метрів, бруса (15х15) 12 штук довжиною 7
метрів, бруса (15х15) 24 штуки довжиною 4
метри.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 23 травня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено.

Визнано об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5
наступне майно: 1) 36 куб. м річкової
гальки вартістю 1 300 грн; 2) 20 куб.
м щебеню вартістю 1 200 куб. м; 3) 12 куб. м
хвойної дошки вартістю 15 600 грн; 4) 36 шт.
стропил довжиною 7 метрів вартістю 3 969
грн; 5) брус 12 штук (15х15) довжиною 7 метрів
вартістю 2 646 грн; 6) брус 24 штуки
(15х15) довжиною 4 метрів вартістю 3 024 грн;
7) 280 кв. м металочерепиці для покрівлі
даху з комплектуючими вартістю 22 400 грн,
всього на суму 49 866 грн.

Поділено зазначене майно у наступний
спосіб: визнано за ОСОБА_5 право
власності на вказане майно та стягнуто
з нього на користь ОСОБА_5 грошову
компенсацію за 2/3 частки у спільній
сумісній власності подружжя у розмірі
32 229 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6, просить скасувати зазначені
судові рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" судам
роз'яснено, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в
окремих випадках може відступити від
засад рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК України).

Задовольняючи позов частково та
визнаючи за кожним із сторін право
власності на Ѕ частку майна, суд першої
інстанції виходив із відсутності
підстав для відступлення від рівності
часток у спільному майні подружжя і
збільшення частки позивача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд, встановивши обставини
справи та давши належну оцінку наявним
у справі доказам, обґрунтовано виходив
із того, що частка позивача підлягає
збільшенню, оскільки на її утриманні
знаходяться неповнолітні діти, які
потребують медичного догляду, а розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладеного в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в
інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко