Справа № 462/3551/14
Головуючий у 1 інстанції: Галайко
Провадження № 22-ц/783/6998/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Гацій І.І.

з участю: представника
позивача -Чупіль Р.Р.,

відповідача ОСОБА_3 та його
представника - адвоката

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 26 вересня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту, звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3
у якому просило:

Ухвалити рішення про солідарне
стягнення на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму заборгованості
за Договором про надання споживчого
кредиту №0 від 18 червня 2008 року в
розмірі 60 076, 36 (шістдесят тисяч
сімдесят шість) доларів США 36 центів, що
за курсом НБУ станом на 21.05.2014 року
становить 704 287,79 (сімсот чотири тисячі
двісті вісімдесят сім) гривень 79
копійок, з яких:

- 43 137, 38 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 21.05.2014 року становить 505 708,56
гривень - заборгованість за
простроченим кредитом;

- 14 702, 15 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 21.05.2014 року становить 172 356,39
гривень - заборгованість по
простроченим процентам за
користування кредитом;

- 805, 98 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 21.05.2014 року становить 9 448, 68
гривень - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом;

- 1430, 85 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 21.05.2014 року становить 16 774, 16
гривень - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом.

Звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: квартиру АДРЕСА_1, що
складається з однієї житлової кімнати
та кухні; комора в підвалі - 3,0 кв.м.;
загальна площа квартири змінилась з
37,3кв.м. на 38,5кв.м. внаслідок до
рахування площі балкону (розпорядження
Залізничної районної адміністрації №
678 від 13.06.2006 року) і житловою площею
20,6кв.м. для задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», що виникли на підставі
Договору про надання споживчого
кредиту №0 від 18 червня 2008 року в
розмірі 60 076, 36 (шістдесят тисяч
сімдесят шість) доларів США 36 центів, що
за курсом НБУ станом на 21.05.2014р.
становить 704 287, 79 грн.

Встановити спосіб реалізації
нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу № 6753
від 29.12.1998р. посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, у межах
процедури виконавчого провадження, з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку» та встановити початкову ціну,
визначеною на підставі оцінки майна,
здійсненої суб'єктом оціночної
діяльності проведеною відповідно до
законодавства.

Ухвалити рішення про стягнення з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ОСОБА_3 на користь АТ
«УкрСиббанк» суми сплаченого судового
збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що 18 червня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (з 21.12.2009р. - ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено
Договір про надання споживчого кредиту
№ 0, згідно умов якого банк надав
позичальнику - ОСОБА_5 кредит в
іноземній валюті в розмірі 55 075,00
доларів США, а остання зобов'язувалась
повернути наданий кредит у повному
розмірі не пізніше 16 червня 2023 року та
сплатити за користування кредитом
проценти у розмірі 9,5 % річних.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань позичальником за договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 18.06.2014р. між АТ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_6 було укладено договір поруки
№ 211723 від 18 червня 2008 року, а додатковою
угодою № 1 від 20.01.2010р. до договору
поруки № 211723 від 18.06.2008р. ОСОБА_6 дав
згоду забезпечувати змінене
зобов'язання.

Крім цього, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 18.06.2014р. між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки від 18 червня
2008 року, відповідно до умов якого в
іпотеку банку було передано нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить на
праві власності ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що відповідачі свої
зобов'язання щодо погашення
заборгованості по наданому кредиту та
сплаті процентів за користування ним
не виконують, позивач просив
задовольнити його позов.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 26 вересня 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 18 червня 2008 року в
розмірі 60 076,36 дол. США, що за курсом НБУ
станом на 21.05.2014р. становить 704 287,79 грн.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні вимог щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки оскаржив
позивач.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
зазначає, що судом першої інстанції не
враховано, що норми Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» не
змінюють, не припиняють та не
скасовують норм матеріального права
щодо обов'язковості виконання
зобов'язань та настання передбачених
законом і/або договором наслідків у
разі їх невиконання. Норми вказаного
закону не встановлюють підстав для
відмови у судовому захисті прав
кредитора-іпотекодержателя у разі
звернення з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів в межах
виконавчого провадження. Крім цього
зазначає, що відмова у судовому захисті
прав кредитора з посиланням на
встановлений законом мораторій
ставить під загрозу можливість
поновлення таких прав в майбутньому,
зокрема, шляхом використання судового
способу захисту цивільних прав та
інтересів.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
ОСОБА_3 вважає рішення суду в
оскаржуваній частині законним та
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
18.06.2008р. між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, за умовами
якого банк надав позичальнику ОСОБА_5
кредит в іноземній валюті в розмірі 55.075
дол. США під 09,50 % річних з кінцевим
терміном погашення 16.06.2023р.

Додатковою угодою № 2 від 14.01.2010р. до
кредитного договору сторони погодили
періоди в які стягується певний розмір
процентної ставки до кінця терміну дії
кредитного договору.

Виконання кредитного договору
забезпечено договором поруки від
18.06.2008р. та додатковою угодою від
20.01.2010р. між банком та ОСОБА_6 (чоловік
позичальника) та договором іпотеки від
18.06.2008р., укладеною між банком та ОСОБА_3
(батько фінансового поручителя
ОСОБА_6Б.).

Розрахунком заборгованості
підтверджується, що станом на 21.05.2010р.
заборгованість за кредитним договором
становить 60.076 дол. США, що за курсом НБУ
становить 704 287,79 грн.

Розмір заборгованості та її складові
відповідачами не оспорюються.

Оскільки позичальник та фінансовий
поручитель не виконали узятих на себе
зобов'язань по своєчасному погашенню
заборгованості, суд першої інстанції з
врахуванням положень статей 526, 554, 1048,
1050 ЦК України правильно поклав на
позичальника та фінансового
поручителя солідарний обов'язок по
погашенню заборгованості по вказаному
кредиту.

Відмовляючи у позові в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд правильно прийшов до
висновку, що на час ухвалення судом
рішення, правові підстави для цього
були відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 Закону
України «Про заставу» та або предметом
іпотеки згідно із ст. 5 Закону України
«Про іпотеку», якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.м.
для квартири та 250 кв.м. для житлового
будинку.

Цей Закон набрав чинності 03 червня 2014р.
з дня опублікування у газеті «Голос
України» № 109, а рішення суду першої
інстанції було ухвалено 26 вересня 2014р.

Згідно договору іпотеки від 18.06.2008р.,
укладеного з ОСОБА_3, його предметом є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 20,6 кв.м., загальною
площею 38,5 кв.м., яка є власністю
іпотекодавця ОСОБА_3 у якій він
постійно проживає разом з дружиною і
яка є їх єдиним житлом, іншого житла
вони не мають.

З врахуванням наведеного суд першої
інстанції, виходячи із положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», дійшов до вірного висновку про
те, що, оскільки у спірній квартирі,
площа якої не перевищує 140 кв.м.
постійно проживає іпотекодавець -
власник, який немає іншого житла та не
дає згоди на відчуження цієї квартири,
у задоволенні вимог банка про
звернення стягнення на предмет іпотеки
слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» застосовується лише
на стадії реалізації майна під час
виконання рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки є
безпідставними, так як цей закон
встановлює як заборону ухвалення
рішення про звернення стягнення на
житлове майно, яке є предметом іпотеки,
так і заборону відчуження такого майна
за рішенням суду, яке було ухвалено до
набрання чинності цим Законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дане рішення суду про відмову у позові
про звернення стягнення на предмет
іпотеки буде перешкодою для банку в
подальшому звернути стягнення на
предмет іпотеки, не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до ч.3
вказаного Закону № 13004-УІІ його дія
обумовлена в часі до набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та /або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів не було допущено
порушення норм процесуального права,
доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку про те, що судом при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, які є підставами для скасування
рішення суду, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк