Справа № 336/255/14-ц
Пр. № 4-с/336/13/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову
про закінчення виконавчого
провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
постанову про закінчення виконавчого
провадження, винесену головним
державним виконавцем Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Вертюченко О.В.

В скарзі посилаються на те, що 18 грудня
2013 року головний державний виконавець
Шевченківського ВДВС Вертюченко О.В.
винесла постанову про закінчення
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 0827/8632/12, виданим 12 грудня 2012
року Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя на виконання рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 04.12.2012 року про зобов'язання ОСОБА_3
не чинити перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою № 1 площею 103
квадратних метри АДРЕСА_1 та надати
йому вільний доступ до земельної
ділянки загального користування № 3
площею 10 квадратних метри за цією
адресою, розміри яких визначені
рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Запоріжжя від 15
січня 1992 року. Постанову про закінчення
виконавчого провадження винесено на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» у зв'язку з
фактичним виконанням в повному обсязі
рішення боржником. Зазначене
процесуальне рішення посадової особи
державної виконавчої служби є
передчасним, оскільки рішення суду не
виконано, і на теперішній час на
виділеній в користування стягувачу
земельній ділянці існують об'єктивні
перешкоди для користування цією
ділянкою. Зокрема, це два паркани, що
розміщені на території заявника, які
лише частково демонтовані, так як
боржником знято лише металеві листи, що
утворювали паркан, тоді як каркаси,
пов'язані фундаментом з землею,
залишилися. У зв'язку із наявністю цих
конструкцій заявник вимушений
переступати через їхні нижні планки та
нагибатися, щоб не контактувати
головою з верхніми. Крім того, на
земельній ділянці стягувача наявні
будівельні матеріали, складена в ряди
цегла, а також наявне будівельне
сміття.

В судовому засіданні заявник підтримав
доводи скарги. Вважаючи оскаржувану
постанову такою, що винесена
передчасно, без виконання повного
обсягу дій, спрямованих на виконання
рішення, просить визнати дії
державного виконавця протиправними та
зобов'язати її провести належне
примусове виконання рішення суду.

Державний виконавець, чиї дії
оскаржуються, проти задоволення скарги
заперечує. Пояснила, що постанову про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим листом № 0827/8632/12, виданим
12.12.2012 року, винесено в зв'язку з
добровільним знесенням боржником
ОСОБА_3 двох парканів, які були
розташовані на ділянці ОСОБА_1 Що
стосується наявності на відведеній
стягувачу ділянці будматеріалів,
сміття, цегли, в рішенні суду не
зазначено, які дії належить виконати
боржнику для надання стягувачу
вільного доступу до його ділянки та
ділянки загального користування.

На підставі викладеного просить у
задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши надані
докази, суд знаходить скаргу такою, що
підлягає задоволенню, з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що 8 грудня 2013 року
головним державним виконавцем
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Вертюченко О.В. винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим листом № 0827/8632/12, який
виданий 12 грудня 2012 року
Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя на виконання рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 04.12.2012 року про зобов'язання ОСОБА_3
не чинити перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою № 1 площею 103
квадратних метри АДРЕСА_1 та надати
йому вільний доступ до земельної
ділянки загального користування № 3
площею 10 квадратних метри за цією
адресою, розміри яких визначені
рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Запоріжжя від 15
січня 1992 року. Зазначена постанова
містить посилання на підстави
закінчення провадження, що передбачені
п. 8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» (а. с. 37).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Згідно із ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, а згідно із ст. 1 Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів, зокрема,
судових наказів (ст. 17 Закону).

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, вживати передбачених
цим Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії, забезпеченням чого є
широкий спектр прав при здійсненні
виконавчого провадження.

В силу ч. 2 ст. 11 Закону державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного у
виконавчому документі, в спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Як випливає із змісту ст. 25 Закону «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
він відповідає вимогам, передбаченим
цим Законом, і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
відділу державної виконавчої служби, а
згідно із ст. 75 Закону після відкриття
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частинами другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до ст. 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення. Якщо
рішення не виконано і виконання може
бути проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Із змісту наведених положень закону
випливає, що метою виконавчого
провадження є захист інтересів
стягувачів шляхом здійснення
сукупності передбачених законом
заходів, спрямованих на дієве та
ефективне виконання рішень суду та
інших органів і посадових осіб, а
посадові особи державної виконавчої
служби при здійсненні виконавчого
провадження наділені широким колом
повноважень, в тому числі правом
застосування заходів примусу.

Вирішуючи скаргу на користь заявника,
суд вважає, що державним виконавецем,
чиї дії оскаржуються, не повною мірою
вчинені дії, спрямовані на належне
виконання рішення суду, оскільки з
наданих учасниками судового розгляду
фактичних даних випливає, що
демонтування парканів на земельній
ділянці, відведеній учаснику права
спільної часткової власності ОСОБА_1,
проведено неповно, а наявні на ділянці
металеві конструкції, пов'язані
фундаментом з землею, вочевидь
перешкоджають вільному користуванню
цією ділянкою (а. с. 61-69).

В силу ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до Цивільного
процесуального Кодексу, порушено їх
права чи свободи, а згідно із ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновити його порушені права чи
свободи.

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає, що державним виконавцем, чиї
дії оскаржуються, передчасно та
необґрунтовано прийнято рішення про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» можливе лише за умови
фактичного у повному обсязі виконання
рішення, не вчинені дії, спрямовані на
належне виконання рішення суду,
наслідком чого є приречення рішення на
лише формальне існування, а також
позбавлення особи права на реалізацію
судового захисту повною мірою.

Керуючись ст. ст. ст. 1, 2, 6, 11, 25, 49, 75
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 3, 4, 383-387, 293, 294 ЦПК
України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції задовольнити.

Визнати неправомірною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 18.12.2013 року з примусового виконання
виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого 12
грудня 2012 року Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя.

Зобов'язати старшого державного
виконавця Вертюченко Оксану
Вікторівну вчинити дії, спрямовані на
вчасне та повне виконання рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 04.12.2012 року про зобов'язання ОСОБА_3
не чинити перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою № 1 площею 103
квадратних метри АДРЕСА_1 та надати
йому вільний доступ до земельної
ділянки загального користування № 3
площею 10 квадратних метри за цією
адресою, розміри яких визначені
рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Запоріжжя від 15
січня 1992 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
п'яти днів після її винесення, а
особами, у чию відсутність винесено
ухвалу, - в той же строк з дня отримання
її копії.

Суддя
О.В. Щаслива