Долинський районний суд
Кіровоградської області
110 м. м. Долинська Долинський район
Справа № 388/2477/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04.02.2014 м. Долинська Долинський районний
суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді
Степанова С.В.,

при секретарі Буйновській
О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м.
Долинській цивільну справу за поданням
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Кіровоградської області
Дромашка С.Г., погоджене з начальником
Павловським О.С. про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року заступник начальника
відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Кіровоградської області
Дромашко С.Г. звернувся до суду з цим
поданням погодженим з начальником
Павловським О.С. про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, посилаючись на те, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції
Кіровоградської області (далі - ДВС)
знаходиться виконавчий лист № 2-591 від 19
липня 2005 року, виданий Сумським
районним судом Сумської області про
стягнення аліментів з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4.

5 червня 2013 року до відділу ДВС надійшов
вищезазначений виконавчий документ. 6
червня 2013 року з примусового виконання
цього виконавчого документа державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження.

Державний виконавець зазначає, що
рішення суду боржником не виконується,
заборгованість по несплаті аліментів
становить 38608,10 грн. За цих обставин
ухилення боржника має злісний
характер, а тому він має бути обмежений
у праві виїзду за межі України. Крім
цього, боржник за адресою місця
проживання не проживає.

В судове засідання представник відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Кіровоградської області
надіслав до суду заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні подання з таких підстав.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішуються судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за подання
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Судом установлено, що рішенням
Сумського районного суду Сумської
області від 18 липня 2005 року стягнуто з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі
1/3 частини з усіх видів його заробітку,
щомісяця, на утримання дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь матері ОСОБА_4,
починаючи з 4 липня 2005 року й до
повноліття.

На підставі вищезазначеного рішення
Сумського районного суду Сумської
області від 18 липня 2005 року, 19 липня 2005
року судом було видано виконавчий
документ.

У черговий раз, а саме 6 червня 2013 року з
примусового виконання вищезазначеного
виконавчого документу державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. N 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" (далі - Закон N 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

1. якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

2. якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5);

3. якщо щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII
передбачено можливість тимчасового
обмеження у виїзді з України, якщо
діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші неврегульовані
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість
обмеження у виїзді не пов'язується з
розглядом цивільних справ, а
передбачається така можливість для
громадян суб'єктів цивільних відносин,
які мають неврегульовані відносини до
судового розгляду.

За змістом частин 1, 2 ст. 8 Закону N
3857-XII дії з відмови у виїзді з України
через підстави, передбачені пунктами 1,
2, 6 - 8 ч. 1 ст. 6 цього Закону, можуть бути
оскаржені громадянами у судовому
порядку.

Це свідчить про те, що дії відповідних
органів щодо обмеження виїзду
ґрунтуються не на судовому рішенні, а
на нормах ст. 6 зазначеного Закону й дії
органу (посадової особи) такого
обмеження можуть перевірятися в
судовому порядку за скаргою особи, яка
зазнала обмеження, в порядку
адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного слід
дійти висновку, що вирішення судом
питання про обмеження у виїзді за межі
України можливе тільки у порядку,
визначеному ст. 3771 ЦПК України, та за
поданням державного виконавця на
підставі п. 18 ст. 11 Закону N 606-XIV «Про
виконавче провадження» (з наступними
змінами) у зв'язку з ухиленням боржника
від виконання судового рішення чи
рішення іншого органу, що перебуває на
виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII).

Відповідно до викладеного, однією
з підстав для обмеження у виїзді за
межі України є встановлення ухилення
боржника від виконання судового
рішення, в цьому конкретному випадку
рішення Сумського районного суду
Сумської області від 18 липня 2005 року.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18
ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)",
позначає з об'єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Тобто під ухиленням в цій конкретній
ситуації варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Оскільки, відповідно до ч. 2
ст. 3771 ЦПК України подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування.

З надісланого подання державного
виконавця та доданих до нього
матеріалів не вбачається посилання на
будь-які діяння боржника спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є реальні
можливості, а також відсутні об'єктивні
причини невиконання конкретного
обов'язку, окрім як формальне посилання
на ухилення боржника від виконання
рішення суду.

Доводи державного виконавця про те, що
боржник не проживає за місцем
проживання є в розумінні ст. 375 ЦПК
України підставою для оголошення його
розшуку й не дають суду об'єктивних
підстав уважати про злісне його
ухилення від виконання покладених на
нього рішенням суду обов'язків із
застосуванням обмеження у праві виїзду
за межі України.

За вищезазначених обставин суд
приходить до висновку про
необґрунтованість подання державного
виконавця та, про відмову в його
задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 377-1, 293 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Кіровоградської області
Дромашка С.Г., погоджене з начальником
ОСОБА_2 про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Долинський районний суд
Кіровоградської області. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя С. В. Степанов