Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді
БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі
Ізвольській С.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача
- ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання і стягнення
моральної шкоди та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання
договору довічного утримання та
залишення за набувачем права власності
на частину майна, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася з
позовом до відповідача - ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання (догляду) від 24.06.2011р.,
посвідченого нотаріусом Першої
Київської державної нотаріальної
контори Р.Л. Мазуром за реєстровим
№5-1028, і стягнення моральної шкоди в
розмірі 1 грн. 00 коп.

Позовні вимоги про розірвання
договору довічного утримання заявлені
ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 1) ч. 1
ст. 755 ЦК України і обґрунтовані тим, що
вона не отримала від відповідачки
належного утримання, про яке зазначено
у пункті 7 договору, самостійно купуючи
собі продукти харчування, необхідні
ліки та одяг, а матеріальні витрати,
понесені відповідачкою за час дії
договору, повністю компенсуються
подарованою позивачем останній ?
частиною квартири за договором
дарування.

На підтвердження викладених у
позовній заяві обставин позивач надала
письмові докази і просила допитати
свідків.

Позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди позивач обґрунтовує
тим, що відповідач викликає у неї
почуття страху, сильні душевні
хвилювання, постійно пригнічений стан
та почуття обману і вважає, що грошова
компенсація в розмірі 1 грн. є
достатньою компенсацію за завдану
моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_3 обставини,
викладені ОСОБА_1, не визнала,
пред'явила зустрічний позов про
розірвання договору довічного
утримання та залишення за нею, як
набувачем права власності на ? частину
майна за вказаним договором,
посилаючись на ч. 2 ст. 756 ЦК України і
обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що
належним чином виконувала умови
договору довічного утримання, проте,
між сторонами в липні 2013 року виник
конфлікт, в силу якого ОСОБА_1
відмовилася від отримання допомоги,
передбаченої п. 7 договору.

За час дії договору понесені значні
матеріальні витрати, які мають бути
компенсовані шляхом залишення за
набувачем права власності на частину
майна.

На підтвердження викладених у
позовній заяві обставин позивач надала
письмові докази і просила допитати
свідків.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник пояснили, що
після смерті свого сина позивач
перебувала у край важкому моральному і
матеріальному стані. Відповідач ОСОБА_3
є її сусідкою, яка погодилася
підтримати її, встановити пам'ятник на
могилі сина, організувати поминки та
доглядати її, допомагаючи матеріально
в обмін на переоформлення позивачкою
квартири. При оформленні договору
дарування нотаріус роз'яснила
позивачці, що договір дарування
квартири не надає гарантій того, що
позивачку будуть доглядатимуть. В
результаті такої консультації
нотаріуса в один день були укладені два
договори - на ? частину квартиру договір
дарування, а на іншу ? частину квартири -
договір довічного утримання, які були
зареєстровані в бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав на
майно.

Після укладення договору ОСОБА_3 та
її родина дійсно допомогли встановити
пам'ятник на могилі сина позивачки,
організували поминки, допомогли з
лікуванням зубів і певний час носили
їжу. Сплачувати і отримувати рахунки на
житлово-комунальні послуги могла
виключно відповідач ОСОБА_3, оскільки
саме за нею в результаті укладених
договорів було зареєстроване право
власності на 100% квартири.

Жодної матеріальної допомоги
ОСОБА_1, як це передбачено п. 7 договору,
відповідач не надавала, позивач
здавала одну кімнату в найм
квартирантам та утримувала себе за ці
гроші та пенсію. Поступово відносини
погіршувалися, мали місце погрози з
боку відповідачки, її чоловіка. Після
того, як знадобилися гроші на
діагностику і лікування та вона
отримала від відповідачки відмову,
виник конфлікт. В силу того, що позивач
побоюється відповідачку, не отримує
ніякої допомоги, позивач вважає
неможливим подальше виконання
сторонами умов договору і просить його
розірвати.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
в судовому засіданні пояснили, що з
часу укладення договору довічного
утримання відповідачем належним чином
виконувалися його умови, зокрема, за
спільною домовленістю сторін був
оплачений пам'ятник та облаштована
могила сина позивачки, справлені
поминки, встановлені лічильники ГВП та
ХВП в квартирі, встановлений домофон,
здійснене лікування зубів позивачки, а
також за весь період часу відповідач
повністю оплачувала рахунки за
житлово-комунальні послуги та майже
кожного дня приносила позивачці їжу,
інколи купуючи продукти.

Конфлікт виник з приводу того, що
позивач наполягала на видачі їй
великої суми грошей на операцію,
необхідність проведення якої не
підтверджувалася медичними
документами, і в кінцевому рахунку цей
конфлікт призвів до того, що позивач
відмовилася отримувати будь-яку
допомогу, передбачену договором.

Оскільки за власними підрахунками
відповідача, її витрати на позивачку за
час дії договору довічного утримання
склали близько 30 000 грн., вона просить
залишити за нею право власності на
частину квартири, рівноцінну за
вартістю вказаній сумі витрат.

Свідок ОСОБА_6, якого просили
допитати обидві сторони, в судовому
засіданні показав, що з жовтня 2012 року є
квартирантом і проживає в одній з
кімнат у квартирі АДРЕСА_1 без
оформлення будь-яких договорів,
сплачує 500 грн. в місяць ОСОБА_1, з якою і
домовлявся про найм кімнати.

ОСОБА_3 знає, як сусідку на площадці,
в квартирі ОСОБА_1 її ніколи не бачив,
проте, одного разу - в травні 2013 року зі
своєї кімнати чув, як остання
сперечалася з ОСОБА_1

Свідок пояснив, що ніколи не бачив,
щоб ОСОБА_3 приносила продукти
харчування чи гроші ОСОБА_1, допомагала
їй по господарству.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 показала, що вона є матір'ю
відповідачки ОСОБА_3, особисто
допомагала своїй доньці виконувати
умови договору довічного утримання,
вигулюючи тричі на день собаку ОСОБА_1,
відвідуючи могилу сина позивачки,
приносячи їжу, а у 2013 році допомогла
позивачці перенести стіл та телевізор
в її квартирі.

Свідок ОСОБА_8 показав, що є сусідом
сторін, в квартирі АДРЕСА_1 був у
2011-2012рр. був 2-3 рази на прохання ОСОБА_1,
щоб допомогти полагодити несправності
в електриці. В цей же період часу він
бував і у ОСОБА_3, бачив, як ОСОБА_1
виходила з їжею в пакетах. Свідок
підтвердив той факт, що відповідач
несла витрати на встановлення домофону
в квартиру АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_9 показав, що сторони у
справі були його замовниками на
виготовлення і встановлення пам'ятника
на могилі сина позивачки. Всі
замовлення та розрахунки з ним
проводила ОСОБА_3, а він став свідком
сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, внаслідок
якої ОСОБА_1 побоювалася повертатися
додому і жила після цього певний час у
нього вдома.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності та
взаємозв'язку, судом встановлено
наступне.

Відповідно до статті 744 Цивільного
кодексу України, за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

24.06.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали
Договір довічного утримання (догляду),
згідно з яким ОСОБА_1 передає у
власність ОСОБА_3 ? частини квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язалася
надавати ОСОБА_1 довічне матеріальне
забезпечення.

Зазначений договір посвідчений
нотаріусом першої Київської державної
нотаріальної контори Р.Л. Мазуром від 24
червня 2011 року за реєстровим №5-1028.

Пунктом 7 Договору довічного
утримання (догляду) передбачено, що
ОСОБА_3 зобов'язується довічно
утримувати ОСОБА_1, що визначається у
вигляді забезпечення її харчуванням,
одягом, лікуванням, доглядом,
необхідною допомогою, в тому числі
медичною, надання побутових послуг,
грошова оцінка такого матеріального
забезпечення складає 500,00 (п'ятсот
гривень 00 копійок) гривень готівкою
щомісячно. У випадку інфляції така
оцінка підлягає індексації у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 57 ЦПК України зазначає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано суду
достатніх доказів того, що з моменту
укладення Договору довічного
утримання (догляду), вона надавала
позивачці матеріальне забезпечення,
зазначене в п.7. Договору довічного
утримання (500 грн. щомісячно), побутові
послуги, придбавала одяг тощо.

Надані відповідачем фіскальні чеки
на придбання продуктів харчування не
підтверджують належне забезпечення
позивачки харчуванням з часу укладення
договору.

Суд приймає, як обґрунтовані,
доводи представника позивача про те, що
у наданих відповідачем фіскальних
чеках містяться товари, серед яких є
горілка, вино, вермут, солодкі соки,
жирні молочні продукти, при тому, що
позивач хворіє на цукровий діабет
(підвищений цукор), а також те, що
14.07.2013р. є останнім днем спілкування
сторін, а чеки надані і за пізній час.

Відсутність з боку ОСОБА_3 допомоги
ОСОБА_1 у побутових питаннях та
необхідність сторонньої допомоги
позивачці у вирішенні цих питань
підтвердили допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8, як і
придбання самостійно ОСОБА_1 продуктів
харчування, одягу, приготуванні їжі не
спростували інші свідки.

Факт надання ОСОБА_3 щомісячно
матеріальної допомоги ОСОБА_1 в розмірі
500 грн. не підтвердив жоден зі свідків.
Письмові докази в матеріалах справи
також відсутні.

Як підтверджується наявними у
справі доказами, власником квартири
АДРЕСА_1 з 24.06.2011 року є ОСОБА_3 - на
підставі Договору дарування, згідно з
яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 належну
їй на праві власності ? частини
квартири АДРЕСА_1, посвідченого
нотаріусом першої Київської державної
нотаріальної контори Р.Л. Мазуром від 24
червня 2011 року за реєстровим №5-1026 та на
підставі Договору довічного утримання
(догляду) від 24.06.2011р., яким у власність
ОСОБА_3 ОСОБА_1 передана ще ? частини
квартири.

Відповідно, надані відповідачем
оплачені рахунки на оплату витрат за
житлово-комунальні послуги з липня 2011р.
не підтверджують факт належного
виконання відповідачем п. 7 Договору
довічного утримання (догляду), зокрема,
матеріального забезпечення в розмірі
500 грн. готівкою щомісячно, а тільки
підтверджують дотримання відповідачем
вимог ст. 322 ЦК України, згідно з якою
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить; ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», згідно з яким споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом, а
розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку;
та п.7 Правил користування житлових
будинків і гуртожитків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.1992 року № 572, згідно з яким
обов'язок по сплаті за обслуговування і
ремонт будинку, комунальні та інші
послуги покладаються на власника,
наймача чи орендаря житлового
приміщення.

Оплата відповідачем послуг на
виготовлення та встановлення
пам'ятника на могилі сина позивачки
визнаються сторонами і
підтверджуються належними доказами,
натомість, такі витрати не
передбачені договором довічного
утримання і за відсутності додаткової
угоди сторін не можуть зараховуватися
згідно п. 7 договору довічного
утримання.

З урахуванням наведених обставин,
встановлених судом, доведеним є факт
неналежного виконання відповідачем
ОСОБА_3 пункту 7 Договору довічного
утримання (догляду) від 24.06.2011р. і
наявність підставі для розірвання
договору довічного утримання з
підстави, передбаченої п. 1) ч. 1 ст. 755 ЦК
України, - договір довічного утримання
може збути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Отже, вимоги про розірвання
Договору довічного утримання (догляду)
підлягають задоволенню.

Частина 2 ст.23 ЦК України визначає,
у чому полягає моральна шкода.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
глибини душевних страждань, ступеня
вини особи, що завдала моральної шкоди,
а також з урахуванням інших обставин,
які мають істотне значення.

Доказів того, що позивачу неналежним
виконанням умов договору довічного
утримання завдана моральна шкода, суду
не надано.

Недоведеним є і розмір такої шкоди.

Відповідно, вимога ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_3 1 грн. 00 коп.
моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України, -
у разі розірвання договору у зв'язку з
неможливістю його подальшого
виконання набувачем з підстав, що мають
істотне значення, суд може залишити за
набувачем право власності на частину
майна, з урахуванням тривалості часу,
протягом якого він належно виконував
свої обов'язки за договором.

Оскільки суд дійшов до висновку про
розірвання договору довічного
утримання з підстав, передбачених п. 1)
ч. 1 ст. 755 ЦК України, позовні вимоги
ОСОБА_3 за зустрічний позовом в частині
залишення за нею права власності на
частину майна - ? частину квартири
АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
залишає за сторонами фактично понесені
ними судові витрати.

Виходячи з викладеного та
керуючись ст. ст. 16, 748, 751, 755, 756 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208-210, 212-215,
218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання і стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про розірвання договору довічного
утримання та залишення за набувачем
права власності на частину майна -
задовольнити частково.

Розірвати Договір довічного
утримання (догляду) від 24.06.2011р.,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посвідчений нотаріусом Першої
Київської державної нотаріальної
контори Р.Л. Мазуром за реєстровим
№5-1028.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 за зустрічним позовом -
відмовити..

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а учасниками судового
розгляду, які не були присутні під час
проголошення рішення у судовому
засіданні, - протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ: