Справа № 1316/4518/13
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/5161/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника за
довіреністю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 23 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про повернення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

23 листопада 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що у травні 2010 року ОСОБА_4
позичив у нього грошові кошти в сумі 8 000
гривень, які зобов'язався повернути 16
січня 2012 року.

Відповідач на порушення договірних
зобов'язань позику не повернув, в усній
формі відмовився сплатити
заборгованість.

З урахуванням зазначених обставин,
позивач, на підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1047,
1049 ЦК України, просив стягнути з
відповідача на його користь борг, в
сумі 8 000 гривень, а також моральну шкоду
в розмірі 2 000 гривень, та судовий збір в
розмірі 214 гривень 60 копійок (а.с. 1,
зворот).

Заочним рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
23 квітня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
борг в розмірі 8 000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
судовий збір в розмірі 214,60 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 01 липня 2014
року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5
про перегляд заочного рішення від 23
квітня 2013 року залишено без
задоволення.

Заочне рішення суду оскаржила
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним та необгрунтованим з
підстав неповно з'ясування обставин, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків обставинам
справи. Зазначає, що відповідач жодних
коштів в позику у ОСОБА_6 не брав та
розписок відносно останнього позивачу
не давав.

Просить заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 23 квітня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_6 та його представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст.1047 ЦК договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів
перевищує встановлений законом
неоподаткований мінімум доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі), у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 8
000,00 грн. з терміном повернення 16.01.2012
року, що стверджується текстом
розписки від 13.01.2012 року, яка
складається з рукописного тексту,
копія якого міститься в матеріалах
справи (а.с. 3).

Оскільки позивач як позикодавець має
право вимагати повернення боргу, а
відповідач як позичальник зобов'язаний
повернути позику, то вказана сума
коштів 8000 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач жодних коштів у позику від
ОСОБА_6 не брав та розписок відносно
останнього позивачу не давав, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки спростовуються матеріалами
справи та відповідач не порушував
питання про визнання цієї угоди
недійсною.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями інших
осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 щодо стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність факту
спричинення такої, оскільки позивачем
не надано доказів, що саме діями
відповідача завдано моральну шкоду та
не надано доказів заподіяння такої
шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
23 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.