Номер провадження: 22-ц/785/7738/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси
від 25. 04. 2014 р. за поданням Головного
державного виконавця другого
Приморського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції та заявою ОСОБА_2
про заборону боржнику ОСОБА_3 виїзду за
кордон,

в с т а н
о в и л а:

11. 06. 2010 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 07. 07. 2009 р. за участю ОСОБА_3,
який керував автомобілем «Мерседес», і
з його вини було пошкоджено автомобіль
позивача «Мітсубісі».

Справа неодноразово розглядалася
судами.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 19. 11. 2012 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
30. 05. 2013 р. за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, задоволено частково позов
ОСОБА_2 і стягнуто на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в сумі 82884,39 грн.,
витрати за сплату державного мита у
розмірі 828,84 грн. та витрати за сплату
інформаційно-технічного забезпечення
у розмірі 120 грн.

10. 07. 2013 р. Приморський районний суд м.
Одеси видав виконавчий лист № 1522/21931 у
даній справі про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 83833,23 грн.

09. 10. 2013 р. головний державний
виконавець Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 18. 10. 2013 р. відмовлено у
задоволенні подання державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження права виїзду
громадянина України за кордон стосовно
ОСОБА_3 з тих підстав, що до подання не
долучені документи про те, що державним
виконавцем були прийняті усі можливі
та необхідні заходи щодо виконання
виконавчого документу.

03. 04. 2014 р. до суду надійшло повторне
подання головного державного
виконавця другого Приморського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
з проханням встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання рішення суду
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,
закордонний паспорт громадянина
України НОМЕР_2 виданий 11. 01. 2008 р., з тих
підстав, що 05. 02. 2014 р. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № В-11/226 (ВП № 41997316) з
примусового виконання виконавчого
листа № 1522/21931/12, який видано
Приморським районним судом м. Одеси 10.
07. 2013 р., про стягнення 83833,23 грн. з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2, але ОСОБА_3
ухиляється від виконання рішення суду,
а ОСОБА_2 звернувся до відділу
державної виконавчої служби з
проханням звернутися до суду з заявою
про тимчасове обмеження ОСОБА_3 в праві
виїзду за кордон.

03. 04. 2014 р. до суду надійшла заява ОСОБА_2
з проханням встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням суду по справі № 1522/21931/12 від 19.
11. 2012 р. щодо матеріальних збитків
внаслідок ДТП в сумі 83833,23 грн. з
посиланням на те, що ОСОБА_3,
зареєстрований в Німеччині, значний
термін ухиляється від виконання
рішення суду, але дуже часто перетинає
кордон України тому, що займається
торговим підприємництвом у м. Львові. В
телефонних розмовах ОСОБА_3 пояснює, що
українські закони він зневажає і
рішення суду виконувати не буде.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 25. 04. 2014 р. задоволено подання
Головного державного виконавця
другого Приморського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції та заяву
ОСОБА_2 Постановлено тимчасово
обмежити виїзд за межі України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2
виданий 11. 01. 2008 р., до виконання
зобов'язань за рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 19. 11. 2012 р. по
справі № 1522/21931/12.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу суду як незаконну та
необґрунтовану і постановити нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
подання головного державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження у праві виїзду
ОСОБА_3 за межі України, зокрема, тому,
що на порушення вимог закону у справі
відсутні докази на підтвердження факту
свідомого його ухилення від виконання
своїх зобов'язань, а він був
позбавлений можливості довести суду,
що ним вжито усіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Вказав, що він постійно
проживає та працює за кордоном, в
Німеччині, і заборонивши йому виїзд за
межі України суд фактично позбавляє
його можливості працювати, отримувати
гроші за працю та сплатити борг на
користь ОСОБА_2 Посилається на те, що
обмеження його виїзду за межі України
не відповідає положенням ст. 33
Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

До апеляційного суду надійшли і були
приєднані до матеріалів справи
заяви-клопотання ОСОБА_2 від 09. 09. 2014 р.
та 19. 09. 2014 р., який вказує, що він є
інвалідом-пенсіонером, і просить не
задовольняти апеляційну скаргу ОСОБА_3,
який погрожує йому тим, що змінить
паспорт та прізвище і виплачувати
збитки він не буде і не збирається, а
також у розмові ОСОБА_3 пояснив, що він
дуже часто буває у Львові тому, що
займається підприємництвом.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
доводи апеляційної скарги, пояснив і
надав письмову заяву від 30. 09. 2014 р., яка
приєднана до матеріалів справи, що свої
інтереси в судовому засіданні буде
представляти особисто без участі свого
представника ОСОБА_4, а також пояснив,
що на теперішній час він не має місця
роботи в Німеччині та не має місця
постійного проживання в Україні, де у
нього є матір, і він пропонував
відповідачу виплатити менший розмір
шкоди ніж встановив суд.

ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_5
вважають ухвалу суду правильною.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Задовольняючи подання державного
виконавця та заяву ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з положень ст. 377-1 ЦПК України і
того, що ОСОБА_3 ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням; державним
виконавцем вжито усіх можливих
заходів, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження», але
рішення суду до даного часу не
виконується.

Проте вказаний висновок суду не в
повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України» громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у виїзді за кордон, зокрема, у випадку,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, -- до виконання
зобов'язань (п. 5). Відмова у виїзді з
України з підстав, передбачених
пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону,
оскарженню не підлягає.

В силу п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється
шляхом звернення до суду в порядку ст.
377-1 ЦПК України з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, яка також
визначає, що суб'єктом звернення до
суду є лише державний виконавець.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у
Другому Приморському відділі
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 1522/21931/12,
який видав Приморський районний суд м.
Одеси 10. 07. 2013 р. про стягнення з ОСОБА_3,
закордонний паспорт громадянина
України НОМЕР_2 виданий 11. 01. 2008 р., на
користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі
83833,23 грн. і 05. 02. 2014 р. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ В-11/226 (ВП № 41997316) з примусового
виконання вказаного виконавчого листа
з наданням боржнику строку на
самостійне виконання рішення до 12. 02. 2014
р.

З доданих до подання державного
виконавця матеріалів за результатами
проведення виконавчих дій видно, що
ОСОБА_3 зареєстрованим по м. Одесі та
Одеській області не значиться, згідно
акту державного виконавця від 21. 03. 2014 р.
по наявній в матеріалах судової справи
адресі не проживає, у боржника відсутні
відкриті рахунки в установах банку, в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутні відомості щодо
зареєстрованого нерухомого майна за
боржником.

З завіреної копії акту державного
виконавця від 24. 03. 2014 р. з підписами
державного виконавця і понятих
вбачається, що в цей день ОСОБА_3 на
прийомі у державного виконавця заявив
про відмову сплачувати борг за
виконавчим листом № 1522/21931/12.

Вказані фактичні обставини
підтверджені матеріалами справи і не
оспорюються ОСОБА_3, ОСОБА_2 і його
представником ОСОБА_5

З урахуванням викладених обставин та
наведених правових положень
апеляційний суд вважає обґрунтованим
та таким, що відповідає закону,
висновок суду першої інстанції, що
ОСОБА_3 ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням і державним
виконавцем вжито усіх можливих
заходів, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження», але
рішення суду до даного часу не
виконується.

Вищевикладене спростовує доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо
незаконності та необґрунтованості
ухвали суду про тимчасове обмеження
його виїзду за межі України, в тому
числі стосовно недоведеності факту
його ухилення від виконання
зобовязання, встановленого рішенням
суду.

При цьому, апеляційний суд також
враховує, що за наявності наданих
державним виконавцем доказів відмови
ОСОБА_3 виконувати рішення суду і
ухилення від зобов'язань за рішенням
суду, ОСОБА_3 так і не надав суду ніяких
доказів, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання за рішенням суду повністю
або частково, а також щодо того, що
позбавлення його права виїзду за
кордон в подальшому може негативно
вплинути на його обов'язок виконати
рішення суду щодо виплати матеріальної
шкоди ОСОБА_2, на що він вказує в своїй
апеляційній скарзі.

Відсутні у справі та не надані
державному виконавцю і суду ОСОБА_3
докази того, що на час виконавчого
провадження за вказаним виконавчим
листом він має постійне місце
проживання та роботи за кордоном.

Пояснення ОСОБА_3, що він подав заяву
про відмову від громадянства України,
але не знає чим закінчився її розгляд,
ОСОБА_3 нічим не підтверджено.

До того ж діюче законодавство України
передбачає вирішення у судовому
порядку питань про тимчасове обмеження
у праві виїзду боржників без
урахування їх громадянства або його
відсутності.

Одночасно апеляційний суд приймає до
уваги, що відповідно до ст. 12 ч. 6 Закону
України «Про виконавче провадження»
боржник, яким є ОСОБА_3, зобов'язаний
утримуватися від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надавати у строк,
установлений державним виконавцем,
достовірні відомості про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасно
з'являтися за викликом державного
виконавця; письмово повідомляти
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб.

Оскільки прийняття судом першої
інстанції судового рішення про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 виїзду за
межі України ґрунтується на вимогах,
встановлених законом, то це відповідає
положенням ст. 33 Конституції України,
ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, на які посилається ОСОБА_3 і
якими передбачено право обмеження
виїзду за межі країни за законом

Тому, апеляційний суд приходить до
висновку, що за викладених обставин і
відсутності інших даних Приморський
районний суд м. Одеси відповідно до
вищевказаних правових положень та в
межах своїх повноважень постановив
ухвалу від 25. 04. 2014 р. про задоволення
подання головного державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 19. 11. 2012 р. по
справі № 1522/21931/12.

Що стосується задоволення
вищевказаної заяви ОСОБА_2 про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду ОСОБА_3 за межі України до
виконання зобов'язань за рішенням суду
по справі № 1522/21931/12 від 19. 11. 2012 р., то
оскільки ОСОБА_2 за законодавством
України не є суб'єктом звернення з
цього питання, то в цій частині ухвала
суду не відповідає вимогам закону та є
необґрунтованою.

За таких обставин відповідно до вимог
ст. 312 ЦПК України ухвалу Приморського
районного суду м. Одеси від 25. 04. 2014 р. у
даній справі в частині задоволення
подання головного державного
виконавця другого Приморського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження ОСОБА_3 виїзду
за межі України належить залишити без
змін, а в частині задоволення заяви
ОСОБА_2 скасувати і відмовити у
задоволенні цієї заяви.

Одночасно, апеляційний суд враховує, що
подальші питання, пов'язані з
виконанням рішення суду і можливістю
виїзду за межі України, ОСОБА_3 вправі
вирішувати у відповідному органі
державної виконавчої служби на
підставі положень Закону України «Про
виконавче провадження».

В силу ст. 293 ч. 1 п. 24-1 ЦПК України, ст. 324
ч. 1 п. 2 ЦПК України ухвали суду першої
інстанції щодо тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України після їх
перегляду в апеляційному порядку і
ухвали апеляційного суду, якщо вони не
перешкоджають подальшому провадженню
у справі, не підлягають оскарженню в
касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 2,
313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково
задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.
Одеси від 25. 04. 2014 р. в частині
задоволення подання Головного
державного виконавця другого
Приморського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 виїзду за межі
України залишити без змін, а в частині
задоволення заяви ОСОБА_2 скасувати і
відмовити у задоволенні цієї заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич