У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Державна інвестиційна
компанія» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Київської області від 16 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, посилаючись
на те, що працював на посаді начальника
відділу господарського та технічного
забезпечення державного підприємства
«Державна інвестиційна компанія».
Зазначав, що з 9 квітня 2014 року був
відсутній на роботі у зв'язку із
хворобою, у період з 09 квітня по 29
травня 2014 року перебував на
стаціонарному лікуванні. 29 травня 2014
року йому надійшло поштове
повідомлення, з якого дізнався про
звільнення із займаної посади з 09
квітня 2014 року на підставі п.
4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає таке
звільнення незаконним та у зв'язку з
цим просив суд поновити його на посаді
начальника відділу господарського та
технічного забезпечення державного
підприємства «Державна інвестиційна
компанія» з 09 квітня 2014 року,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 09
квітня 2014 року по день поновлення на
посаді, стягнути моральну шкоду у
розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 липня 2014
року позов задоволено. Поновлено
ОСОБА_3 на посаді начальника відділу
господарського та технічного
забезпечення державного підприємства
«Державна інвестиційна компанія» з 09
квітня 2014 року. Стягнуто із державного
підприємства «Державна інвестиційна
компанія» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 64 469 грн. 30 коп. та моральну
шкоду у розмірі 500 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що позивач
звільнений з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України з порушенням ч. 3 вказаної
статті, оскільки станом на 9 квітня 2014
року ОСОБА_3 перебував на лікарняному.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того,
відповідач отримавши згоду
профспілкової організації відповідно
до ст. 43 КЗпП України, на передбачених
законом підставах (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України), звільнив позивача з 07 квітня
2014 року.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він
суперечить вимогам закону та не
ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 28 лютого
2013 року працював на посаді начальника
відділу господарського та технічного
забезпечення державного підприємства
«Державна інвестиційна компанія».

Наказом від 9 квітня 2014
року № 13-к ОСОБА_3 звільнено з посади
начальника відділу господарського та
технічного забезпечення ДП «Державна
інвестиційна компанія» за прогул, що
мав місце 7 квітня 2014 року (п. 4 ст.40 КЗпП
України) (а. с. 39).

08 квітня 2014 року
рішенням первинної профспілкової
організації ДП «Державна
інвестиційна компанія» надано згоду на
звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 44).

Відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках, зокрема, прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

07 квітня 2014 року
співробітниками ДП «Державна
інвестиційна компанія» складено акт
про відсутність позивача на робочому
місці з 14.00 до 18.00 години (а. с. 40).

08 квітня 2014 року адміністрація
відповідача звернулась до
профспілкового комітету із поданням
про надання згоди на звільнення ОСОБА_3
за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 42).

08 квітня 2014 року
рішенням первинної профспілкової
організації ДП «Державна
інвестиційна компанія» надано згоду на
звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 44).

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник, крім випадків,
коли розірвання трудового договору із
зазначених підстав здійснюється з
прокурором, працівником органу
внутрішніх справ, Служби безпеки
України, Державного бюро розслідувань
України чи органу, що здійснює контроль
за додержанням податкового
законодавства.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обгрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

З протоколу засідання
первинної профспілкової організації
ДП «Державна інвестиційна компанія»
від 08 квітня 2014 року вбачається, що
ОСОБА_3 на засідання не з'явився, хоча
був належним чином проінформований в
усній формі (а. с. 44).

Вказаний факт позивач
заперечує, відповідач доказів
повідомлення ОСОБА_3 відповідно до
вимог ч. 3 ст. 43 КЗпП України не надав.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції безпідставно вважав, що
звільнення позивача відбулося з
додержанням норм трудового
законодавства.

Як роз'яснено у п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року
№ 9, встановивши, що звільнення
працівника проведено власником або
уповноваженим ним органом без
звернення до профспілкового органу,
суд зупиняє провадження у справі,
запитує згоду профспілкового органу і
після її одержання або відмови
профспілкового органу у дачі згоди на
звільнення працівника розглядає спір
по суті. Аналогічним чином вирішується
спір про поновлення на роботі, якщо
згоду профспілкового органу визнано
такою, що не має юридичного значення.

Крім того у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9
роз'яснено, що у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни,судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами
3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.41 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила
і порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Так, відповідно до ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач вимоги про надання
позивачем письмових пояснень про
порушення трудової дисципліни не
ставив, ступінь тяжкості вчиненого
проступку, заподіяну шкоду, обставини,
за яких вчинено проступок не
з'ясовував; з наказом про звільнення
позивача під розписку не ознайомив.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України апеляційний суд не
врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив та
не перевірив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко