Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4326/14
Головуючий у 1 інстанції Нещеретна Л.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду
Запорізької області від 08 вересня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 23.03.2011 року ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 12400,00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, під 36% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом. З
умовами кредиту ОСОБА_3 ознайомлений,
однак свої зобов'язання належним чином
не виконував, сплачував заборгованість
періодично, останній платіж здійснив
05.11.2013 року, однак умови договору не
виконує, тому у нього виникла
заборгованість за тілом кредиту у
розмірі 12240,40 гривень, яка складається
з: заборгованість по процентам за
користування кредитом у розміні 7354,07
гривень, штрафу (фіксована частина) у
розмірі 500 гривень, штрафу (процентна
складова) у розмірі 979,72 гривень.

Посилаючись на викладені обставини,
просило суд з відповідача суму
заборгованості за кредитним договором
станом на 30.05.2014 року у розмірі 21074,19
гривень та судовий збір судовий збір,
сплачений при зверненні до суду у
розмірі 243,60 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду
Запорізької області від 08 вересня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 23.03.2011 року
у сумі 21074,19 гривень, яка складається з:
заборгованості за тілом кредиту у
розмірі 12240,40 гривень, заборгованості
по процентам за користування кредитом
у розміні 7354,07 гривень, штрафу
(фіксована частина) у розмірі 500
гривень, штрафу (процентна складова) у
розмірі 979,72 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір у сумі 243
гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 23 березня 2011 року у сумі 7 370,91
грн., яка складається з: заборгованості
за тілом кредиту у розмірі 4 982,37 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 2 388,54
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 243
грн. 60 коп. В задоволені решти позовних
вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», суд
першої інстанції вірно посилався на
положення статей 610, 612 ЦК України
згідно яких порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) та
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Також суд посилався на
статті 509, 626, 634 ЦК України якими
визначено поняття зобов'язання,
підстави його виникнення, поняття,
види договору та на статті 1048-1050 ЦК
України, якими передбачено право
позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми
позики; обов'язок позичальника
повернути позику; наслідки порушення
договору позичальником та на статтю 1054
ЦК України у відповідності до якої за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому суд виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3, уклавши 23.03.2011 року
кредитний договір з ПАТ КБ
«Приватбанк», не виконує належним
чином грошові зобов'язання, які виникли
за цим договором. Загальна сума
заборгованості за кредитним договором
станом на 30.05.2014 року складає 21 074,19 грн.,
що підтверджено наданим позивачем
розрахунком, а тому суд дійшов
висновку про стягнення вказаної суми
заборгованості з відповідача на
користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Судом встановлено, що між сторонами
23.03.2011 року укладено кредитний договір
згідно якого відповідач отримав
кредит у розмірі 12 400 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36,00%
на рік на суму заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Цей кредит оформлено шляхом
підписання заяви встановленого банком
зразку та ОСОБА_3 було видано
кредитну картку. В цій же заяві ОСОБА_3
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою, Тарифами банку складає між ним
та банком Договір.

Оскільки ОСОБА_3 висловив згоду про
укладення кредитного договору саме в
такій формі, то посилання апелянта на
недотримання Банком вимог закону щодо
письмової форми правочину, Закону
України «Про захист прав споживачів»,
колегія суддів вважає безпідставними.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України укладений
між сторонами договір є обов'язковим
для виконання, за змістом статей 525, 526
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або інших
умов та вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначеними родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором

Відповідно до вимог статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надано розрахунок
заборгованості станом на 30.05.2014 року та
виписка по картці ОСОБА_3 про рух
коштів за період з 23.03.2011 р. по 08.05.2014
року.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач свої зобов'язання за договором
виконав.

Відповідач, отримуючи кошти, які
зараховані банком на кредитну картку,
свої зобов'язання за кредитним
договором в повному обсязі не
виконував, а тому станом на 30.05.2014 року
заборгованість ОСОБА_3 по кредитному
договору становить 21 074, 19 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 12 240,40 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 7 354,07 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова)- 979,72 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і такі висновки суду
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Основний довід апеляційної скарги
полягає в тому, що суд першої інстанції
не врахував розрахунку відповідача, за
яким сума боргу відповідача перед
банком повинна складати 7 370,91 грн.

Колегія суддів не приймає цей довід,
оскільки проведений розрахунок не
відповідає вимогам закону та умовами
кредитного договору. Так, відповідач
зробив невірний підрахунок загальної
суми, отриманих кредитних коштів та
суми, сплаченої ним в рахунок погашення
заборгованості за кредитом. Згідно
розрахунку та виписки по кредитній
картці позичальник скористався
кредитним коштами на загальну суму 49
667,42 грн., а здійснив погашення в сумі 27
590,29 грн. Також, відповідач зробив
довільний розподіл коштів, в той час як
Банк здійснив цей розподіл згідно умов
договору та ст. 534 ЦК України, тобто
спочатку погашення процентів, а вже
потім основна сума боргу. Крім цього,
відповідач використав невірний базіс
нарахування відсотків. Відповідач
робить підрахунки процентів за
користування кредитом, виходячи з того,
що в році 365 днів, в той час як умовами
договору передбачено нарахування
процентів з розрахунку 360 днів у році.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не є суттєвими, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.
Відповідач будь яких доказів, які б
спростовували висновки суду не надав.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
Запорізької області від 08 вересня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: