Справа № 115/5149/13-ц
Провадження № 2/115/40/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" січня 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого судді
ДАХНЕВИЧ О.Д.

при секретарі
НОВОГРЕБЕЛЕЦЬ К.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Саки цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 , третя особа : служба по справах
дітей Сакської районної
держадміністрації АР Крим про
виселення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" звернулося до суду з
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 08 лютого 2008 року між
банком та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №SIЕ0GК00000001,
відповідно до умов якого позичальнику
було відкрито кредитну лінію у розмірі
27 425,00 доларів США . В якості
забезпечення виконання зобов'язань 18
березня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1
було укладено Іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Сакського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 421, відповідно до якого в
іпотеку банку було передано наступне
нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2, що
належить Іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу , посвідченого
приватним нотаріусом Сакського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
08 лютого 2008 року за реєстровим № 213,
зареєстрованого в державному реєстрі
правочинів 08 лютого 2008 року за № 2682317 та
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 28 травня 2008 року. Однак,
позичальник прийняті на себе
зобов'язання не виконував, кредит та
відсотки за користування кредитом, та
інші передбачені кредитним договором
платежі не сплачував. У зв'язку з чим
банк вимушений був звернутись до суду
із позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 14
березня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою судової палати по цивільним
справам Апеляційного суду АР Крим від 07
червня 2011 року , вимоги банку було
задоволено : звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2
шляхом надання Публічному
Акціонерному Товариству Комерційний
банк "ПриватБанк" права: укладати від
імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
цього майна будь-яким способом з іншою
особою-покупцем за початковою ціною,
визначеною Договором іпотеки від 18
березня 2009 року б/н; отримати витяг з
Державного реєстру прав власності на
це майно; мати усі повноваження
продавця, необхідних для здійснення
продажу цього майна. 23 липня 2013 року
банк на адресу відповідачів направив
вимогу щодо звільнення квартири, яка є
предметом іпотеки. Проте на день
подання позову відповідачі квартиру не
звільнили та продовжують бути
зареєстрованими в ній. В силу ст.ст.39, 40
ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України
зазначені особи підлягають виселенню з
іпотечної квартири разом з
іпотекодавцем. На підставі викладеного
просить виселити з іпотечної квартири
відповідачів та зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю Чернецька Л.В.
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити.
Пояснила у відповідності до
викладеного в позові. Додала, що
повідомлення про виселення, направлене
на адресу відповідачів повернулось на
адресу банку з позначкою «за
закінченням терміну зберігання». Також
додала, що з позовом про виселення
відповідачів банк вже звертався в
травні 2013 року, ОСОБА_1 був присутній в
судовому засіданні, надав свої
заперечення. Зазначений позов вони
залишили без розгляду, оскільки вимога
про виселення була направлена ними за
колишнім місцем проживання
відповідачів у АДРЕСА_1. Крім того, на
час укладення договору іпотеки,
відповідач надав довідку № 490 від 02
березня 2009 року, відповідно до якої в
квартирі, яку він передав в іпотеку ,
малолітні та неповнолітні діти не
зареєстровані та не проживають. З
заявою на дозвіл зареєструвати в
іпотечній квартирі відповідачів
ОСОБА_1 не звертався.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому
засіданні з позовом не погодився,
просив у його задоволенні відмовити.
Пояснив у відповідності до викладеного
в письмових запереченнях проти позову
(а.с.62-64) .Додав, що на придбання
іпотечної квартири він витратив
належні йому 40 тисяч доларів США, а
банк надав йому залишок суми,
необхідної на придбання квартири. На
час укладення іпотечного договору і
дружина і діти проживали та були
зареєстровані в спірній квартирі, але
представник банку зробив виправлення в
довідці, наданої сільською радою,
необхідні для укладення договору і
сільська рада надала нову довідку з
відповідними змінами про те, що в
квартирі малолітні та неповнолітні
діти не зареєстровані та не проживають.
Також відповідач пояснив, що з 2011 року
платежі за кредитним договором не
здійснює. Договір іпотеки підписував у
нотаріуса, був ознайомлений з його
змістом. Іншого житла його родина не
має . Коли банк вперше звертався до
нього з позовом про виселення, він був
присутній у судовому засіданні, його
представник подавав заперечення проти
позову. Якщо банк придбає їм іншу
квартиру за 40 тисяч доларів США, які він
витратив на придбання іпотечної
квартири, вони звільнять цю квартиру.

Представник служби у справах
дітей Сакської районної державної
адміністрації АР Крим за довіреністю
Гусева К.Г. в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечила. Вважає,
що в інтересах малолітніх дітей у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, про день та час
слухання справи повідомлена належним
чином, про причини неявки не
сповістила. Заява про розгляд справи у
її відсутності до суду не надходила. За
згодою сторін суд розглядає справу у
її відсутності.

Вислухавши представника
позивача, відповідача, представника
третьої особи, суд вважає позов таким,
що підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого
2008 року між банком та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №SIЕ0GК00000001,
відповідно до умов якого позичальнику
було відкрито кредитну лінію у розмірі
27 425,00 доларів США (а.с.8-13).

В якості забезпечення виконання
зобов'язань 18 березня 2009 року між
позивачем та ОСОБА_1 було укладено
Іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Сакського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 421,
відповідно до якого в іпотеку банку
було передано наступне нерухоме майно:
квартира АДРЕСА_2, що належить
Іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу ,
посвідченого приватним нотаріусом
Сакського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 08 лютого 2008 року за
реєстровим № 213, зареєстрованого в
державному реєстрі правочинів 08 лютого
2008 року за № 2682317 та зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 28 травня 2008 року (а.с.14-21).

Судом також встановлено, що
позичальник прийняті на себе
зобов'язання не виконував, кредит та
відсотки за користування кредитом,
інші передбачені кредитним договором
платежі не сплачував. У зв'язку з чим
банк звернувся до суду із позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 14
березня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою судової палати по цивільним
справам Апеляційного суду АР Крим від 07
червня 2011 року , вимоги банку було
задоволено : звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2
шляхом надання Публічному
Акціонерному Товариству Комерційний
банк "ПриватБанк" права: укладати від
імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
цього майна будь-яким способом з іншою
особою-покупцем за початковою ціною,
визначеною Договором іпотеки від 18
березня 2009 року б/н; отримати витяг з
Державного реєстру прав власності на
це майно; мати усі повноваження
продавця, необхідних для здійснення
продажу цього майна (а.с.22-24, 93).

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК
України звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. . Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що банком 23
липня 2013 року на адресу відповідачів
було направлено вимогу щодо
добровільного звільнення квартири, що
є предметом іпотеки. Проте зазначена
вимога повернулась на адресу банку з
позначкою «за закінченням терміну
зберігання» (а.с.80,81,82).

Посилання відповідача в
письмових запереченнях проти позову на
ту обставину, що оскільки у банка немає
доказів про отримання ними вимоги про
звільнення квартири, то вони не
підлягають виселенню, судом не
приймається через наступне.

З пояснень представника
позивача, які не заперечив й
відповідач, вбачається, що банк в
травні 2013 року вже звертався до суду з
позовом до ОСОБА_1 про виселення. ОСОБА_1
позовну заяву отримав, надіслав
заперечення проти позову, був
присутнім у судовому засіданні. Отже, з
травня 2013 року відповідач був
повідомлений про вимогу банку
виселитись з іпотечної квартири з
усіма мешканцями, але й на день
розгляду справи цю вимогу добровільно
не виконав, виселятись не збирається.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на
ту обставину, що на час укладення ним
договору іпотеки в спірній квартирі
були зареєстровані та проживали, крім
нього , ОСОБА_2 та їх діти: син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в якості підстави відмови
у позові судом не приймаються через
наступне.

Так , п.10 Договору іпотеки від 18
березня 2009 року , укладений між
позивачем та ОСОБА_1, містить відомості
про те, що малолітні або неповнолітні
діти , які згідно закону мали би право
користуватися квартирою, яка є
предметом іпотеки, у вказаної квартирі
не зареєстровані і не проживають.

З пояснень відповідача в судовому
засіданні вбачається, що договір
іпотеки він підписував , був
ознайомлений з його змістом
нотаріусом.

Крім того, згідно довідки № 490 від
02 березня 2009 року (а.с.79), виданої
головою Уютненської сільської ради
Сакського району АР Крим, вбачається,
що на 02 березня 2009 року (на час
укладення договору іпотеки) у квартирі
АДРЕСА_2 малолітні та неповнолітні
діти не зареєстровані та не проживають.

З пояснень представника позивача,
які не заперечив й відповідач
вбачається, що зазначену довідку було
надано відповідачем нотаріусу при
укладенні сторонами договору іпотеки.
Посилання ОСОБА_1 на те, що представник
банку його примусив взяти таку довідку
в сільраді ним не доведено.

Умова відповідача, у разі надання
банком іншої квартири, вартістю 40 тисяч
доларів США , які він сплатив при
придбанні іпотечної квартири,
звільнити приміщення з усіма
мешканцями , не ґрунтується на законі ,
а факт сплати ним 40 тисяч доларів при
купівлі квартири з особистих коштів, не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Стосовно вимоги позивача про
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим знати відповідачів з
реєстраційного обліку, то на думку
суду, вона задоволенню не підлягає та є
передчасною, оскільки доказів того, що
позивач з відповідною вимогою
звертався до Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим і йому там було відмовлено,
всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України,
позивачем не надано, судом не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст.3, 10, 11, 88, 208,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1,
ОСОБА_2, разом з неповнолітніми дітьми :
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., по 57
грн. 35 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Суддя
Дахневич О. Д.