У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в
складі:головуючого судді: -
Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю представника відповідача -
ОСОБА_2,

позивачів -
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивачів -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Пологового будинку Рівненської
міської ради на рішення Рівненського
міського суду від 01 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
Пологового будинку Рівненської
міської ради про стягнення моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 01 жовтня 2014 року вказаний позов
задоволено частково. Стягнуто з
Пологового будинку Рівненської
міської ради моральну шкоду на користь
ОСОБА_3 50 000 грн. та на користь ОСОБА_4 - 30
000 грн.. Вирішено питання про судові
витрати.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим,
таким, що суперечить чинному
законодавству та обставинам справи,
Пологовий будинок Рівненської міської
ради оскаржив його в апеляційному
порядку. В поданій апеляційній скарзі
зазначає про недоведеність обставин,
що мають істотне значення для справи,
які суд вважав встановленими, та
пояснює, що суд не дав належної оцінки
тому факту, що в матеріалах первинної
медичної документації - медичній
історії пологів міститься письмова
згода пацієнтки ОСОБА_3 на обрану
тактику ведення породіллі, яка
полягала у доношуванні плоду, а не в
оперативному кесарському втручанні.
Доводить, що дії лікарів
акушерів-гінекологів при наданні
допомоги позивачці відповідали усім
вимогам наказів Міністерства охорони
здоров'я України, а тому не можуть бути
визнані протиправними. Вказує на
відсутність причинного зв'язку між
смертю новонародженої дитини
позивачів та діями лікарів як на
підставу звільнення від
відповідальності. Крім того, зазначає,
що після медичного втручання функції
репродуктивної системи позивачки не
порушились, і у неї цілком збережена
здатність вагітніти та народжувати
дітей. Звертає увагу апеляційного суду
на те, що суд першої інстанції дійшов
хибного висновку про доведеність вини
відповідача у заподіянні смерті дитині
позивачів, оскільки наявність такої
вини не була встановлена ні досудовим
розслідуванням у кримінальному
провадженні, ні обвинувальним актом, ні
судовим рішенням, а відтак посилання
суду на відкрите кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань,
порушує принцип презумпції
невинуватості. Посилання суду першої
інстанції на результати комплексної та
комісійної експертиз як на доказ
винуватості лікарів
акушерів-гінекологів пологового
будинку вважає таким, що не знаходять
свого підтвердження у чинному
законодавстві. Роз'яснює, що у медицині
України наказом МОЗ України
затверджено чотири рівні доказовості,
згідно якого накази МОЗ України
відносяться до рівня доказовості А (І) і
є найбільш достовірними та науково
обґрунтованими, тоді як висновки групи
експертів - до рівня доказовості D (IV) -
найнижчого, і є своєрідним баченням,
думкою. Рекомендації рівня доказовості
D

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 569/14546/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Денисюк П.Д.

Провадження № 22-ц 787/2351/2014

Доповідач - Ковальчук Н.М.

використовуються лише у разі
відсутності протоколів рівня А.
Покликаючись на те, що оскаржуваним
рішенням не врахованого ні фактичного
воєнного стану, в якому перебуває наша
держава, ні того, що Пологовий будинок
Рівненської міської ради є бюджетною
установою, фінансування якої не
передбачає таких значних видатків,
просить скасувати рішення
Рівненського міського суду та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено: позивачі
перебувають у шлюбі, зареєстрованому
Боремельською сільською радою
Демидівського району Рівненської
області (свідоцтво серії НОМЕР_1, видане
15.08.2009р.).

11 вересня 2010 року вагітна позивачка
ОСОБА_3 поступила у відділення
патології вагітних жінок пологового
будинку №2 в м. Рівне у зв'язку із
передчасним відходженням
навколоплідних вод в термін 34-35 тижнів.

06 жовтня 2010 року у позивачки відбулися
пологи із застосуванням кесарського
розтину, в результаті яких було
видалено мертвий плід чоловічої статі.

По факту надання позивачці медичної
допомоги була проведена службова
перевірка та складена довідка про те,
що при правильно обраній тактиці
проведення пологів доношеного плоду
смерть дитини можливо було попередити.
Даний випадок розглянуто на засіданні
лікарської альтернативної комісії та
по результату розгляду накладено
дисциплінарні стягнення.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції правильно виходив із
передбаченого ч. 1 ст. 1172 ЦК України
обов'язку фізичної чи юридичної особи
відшкодувати завдану її працівником
шкоду під час своїх трудових
обов'язків, а також врахував, що шкода
позивачам була заподіяна саме
внаслідок неналежного надання
медичної допомоги працівниками
відповідача, на підтвердження чого
було надані достовірні та переконливі
докази.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанціїї.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дії працівників відповідача
проводились із строгим дотриманням
відповідних наказів МОЗ України, а
відтак, відсутня вина у заподіянні
шкоди позивачам, не заслуговують на
увагу суду як такі, що не підтверджені
доказами.

Зазначені доводи апеляційної скарги
повністю спростовуються наявними в
матеріалах справи належними та
допустимими доказами.

Так, комісія службової перевірки факту
надання медичної допомоги ОСОБА_3 та
експерт Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи у своїх
висновках дали однозначні висновки про
те, що після поступлення ОСОБА_6 у
стаціонар патології вагітних
відповідальними працівниками
пологового будинку була неуважно
вивчена обмінна карта вагітної, у
результаті чого не зазначена фібріома
стінки дворогого уразу, аліментарна
опасність, вегетосудинна дистонія і не
скликано консиліум лікарів для
вирішення подальної тактики ведення
пологів. Після проведення ряду
обстежень знову ж таки не скликаний
консиліум лікарів для вирішення
перегляду тактики ведення пологів
із-за того, що не було прийнято до уваги
дані УЗД обстеження. Лікарями
Рівненського пологового будинку було
порушено ряд нормативно-правових
актів, що привело до інтранатальної
смерті плода при доношеній вагітності
у термін 37 місяців.

У висновку судово-медичної експертизи
№ 2 Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи зазначено,
що при вчасному встановленні тактики
ведення пологів та її перегляду з
участю консиліуму лікарів смерть
зрілої доношеної дитини матері ОСОБА_3
можливо було попередити (а.с. 27).

Ухвалою суду першої інстанції за
заявою відповідача по справі було
призначено додаткову комісійну
судово-медичну експертизу проведення
якої доручено Головному бюро
судово-медичної експертизи МОЗ
України.

У висновку комісійної судово-медичної
експертизи Головного бюро
судово-медичної експертизи МОЗ України
№ 44,45/14 зазначено, що до настання
внутрішньоутробної загибелі плода у
ОСОБА_3 призвів комплекс факторів, який
включав: обтяжений гінекологічний
анамнез (аномалія розвитку матки
«дворога матка» з фіброматозними
розростаннями у розі матки);
ускладнення перебігу вагітності
(сідничне передлежання плода,
обвивання шиї плода пуповиною,
передчасний розрив навколоплідних
оболонок); неналежне надання медичної
допомоги (неправильна тактика ведення
вагітності у термін 37 тижнів,
несвоєчасне діагностування
респіраторного дистресу плода в
другому періоді пологів, що призвело до
проведення запізнілого кесарського
розтину). Крім того, зауважено, що
правильна лікарська тактика у термін
вагітності 37 тижнів могла б попередити
несприятливий кінець вагітності у
ОСОБА_7 (інтранатальну загибель плоду).
Отже, основним (ведучим) фактором з
вказаного комплексу є неналежне
надання медичної допомоги лікарями
Пологового будинку Рівненської
міської ради ОСОБА_3 (а.с. 184-186).

З цих же підстав відхиляються
посилання апеляційної скарги на
відсутність причинного зв'язку між
смертю новонародженої дитини
позивачів та діями лікарів як на
підставу звільнення від
відповідальності.

Твердження апелянта про те, що після
медичного втручання функції
репродуктивної системи позивачки не
порушились, і у неї цілком збережена
здатність вагітніти та народжувати
дітей, не може слугувати підставою для
звільнення відповідача від
відшкодування шкоди, адже вони не
спростовують факту загибелі дитини
позивачів під час пологів та їх
неправильного ведення працівниками
відповідача.

Колегія суддів вважає, що ці доводи не
можуть спростувати законних висновків
суду, оскільки, як встановлено судом у
подружжя позивачів це була перша
дитина, яку позивачка ОСОБА_3
народжувала у 42 роки.

Пояснення відповідача про порушення
місцевим судом принципу презумпції
невинуватості, викладені в апеляційній
скарзі, та відсутність вироку суду про
встановлення вини відповідача колегія
суддів відхиляє як таке, що не
відповідає вимогам закону.

Так, відповідачем у правовідносинах по
даній справі є юридична особа, тоді як
вина у кримінальному провадженні може
бути доведена щодо фізичної особи.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 зазначили, що шкода їм
заподіяна неправомірними діями
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що судом першої інстанції на
підставі належних та достовірних
доказів доведено факт заподіяння
позивачам моральної шкоди внаслідок
неправомірних дій працівників
відповідача. Висновками комісійної
судово-медичної експертизи Головного
бюро судово-медичної експертизи МОЗ
України доведено причинний зв»язок
між завданням шкоди на перавомірними
діями лікарів, а тому,
відповідальність за завдання шкоди
працівником під час виконання ними
своїх трудових (службових) обов'язків
вірно покладено на Пологовий будинок
Рівненської міської ради.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання апеляційної скарги на те, що
стягнута місцевим судом сума
морального відшкодування є надто
великою та необґрунтованою з огляду на
економічну кризу та воєнний стан у
державі, оскільки такі обставини не
можуть бути підставою для зменшення
розміру відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю дитини. Статтею 3
Конституції України визначено, що
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру

та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням
інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

За наведеного, колегія суддів
приходить до переконання, що позовні
вимоги є доведеними та підтверджені
належними доказами, а висновок
місцевого суду щодо розміру
відшкодування - обґрунтованим.

Норми процесуального права
передбачають, що обставини цивільних
справ з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Однак, переконливих доказів, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, Пологовим будинком
Рівненської міської ради не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Пологового будинку
Рівненської міської ради відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
01 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді : підпис
Григоренко М.П.

підпис
Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.