ЄУН №337/4543/14-ц
Провадження №2/337/1641/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Бредун Д.С., при секретарі Медвідь Г.С.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 і
третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Жовтневий
відділ державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, про звільнення від
заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому після уточнення просив
звільнити його від заборгованості по
аліментах в розмірі 20 749,60 гривень, що
стягується на користь ОСОБА_3 на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2
підтримали позов та пояснили, що між
позивачем і відповідачем існувала усна
домовленість про добровільну сплату
аліментів. З 2001 року і до досягнення
дитиною 16 років ОСОБА_1 надавав грошові
кошти ОСОБА_3, а після, і до повноліття
дитини - самому ОСОБА_4 З жовтня 2011 року
по березень 2014 року позивач сплачував
по 450 гривень на місяць. Платив позивач
біля 10 разів на рік. Останній раз
передав грошові кошти 18 березня 2014 року
в сумі 2000 гривень - 1 000 гривень
аліментів за 3 місяця, та 1 000 гривень
подарунок сину на день народження.
Передавав грошові кошти сину поблизу
зупинок транспорту «Осіпенківська»,
«Мак Дональдс», а також у себе вдома,
куди до нього приходив ОСОБА_4

Представник відповідача і третьої
особи ОСОБА_5 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
та пояснила, що ОСОБА_1 ухилявся від
сплати аліментів та від виконання
свого обов'язку по утриманню дитини
ОСОБА_4 При цьому, відповідно до
пояснень її довірителів, останні не
отримували аліментів від позивача.
Виконавчий лист про стягнення
аліментів ОСОБА_3 після 2001 року
повторно не подавала до виконання,
оскільки вона знала, що ОСОБА_1 не
працевлаштований, і не хотіла
притягати батька своєї дитини до
кримінальної відповідальності.
Дублікат виконавчого листа вона подала
до виконання відразу, коли дізналась,
що ОСОБА_1 офіційно працевлаштувався.
Також представник зазначила, що у
справі відсутні правові підстави для
задоволення позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що останні три роки працює
разом із позивачем. При цьому він був
свідком того, як 11 разів кожного року
ОСОБА_1 передавав по 450-500 гривень
аліментів ОСОБА_4 Гроші передавались на
вулиці Діагональній та біля зупинки
транспорту «Металургів».

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що вона разом із позивачем з
2000 року по листопад 2012 року займалась
ремонтними роботами. З 2010 року особисто
бачила, як чотири рази ОСОБА_1 біля
дев'ятої лікарні передавав грошові
кошти жінці у білому халаті, про яку
позивач казав, що то його минула
дружина ОСОБА_3 З пояснень позивача
знає, що таким чином він сплачував
аліменти. При цьому, сума аліментів
кожного разу була не менше 1 000 гривень.

Заслухавши пояснення сторін та
представників, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7,
вивчивши матеріали справи, суд прийшов
до наступних висновків.

Згідно ст. 10,ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

Відповідно до повторно копії свідоцтва
про народження (а.с.8), ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився ОСОБА_4, батьками якого є
ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

До повноліття ОСОБА_4 проживав з
матір'ю, перебував на її утриманні і
вихованні (а.с.51, 52, 53, 54, 55, 56, 57), та мав
певні проблеми із здоров'ям (а.с.42-43, 44,
72-80, 84-87).

Постановою Заводського народного
районного суду м. Запоріжжя від 22
грудня 1997 року у справі №2-1450/1997р. (а.с.5)
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх
видів заробітку, щомісячно, починаючи з
11 грудня 1997 року і до повноліття дитини.

Виконавчий лист за вищевказаною
постановою перебував на виконанні за
місцем роботи позивача до 2000 року (а.с.
47, 48, 49), але за ним утворилась
заборгованість в розмірі 3056 гривень
(а.с.46, 71). Відповідно до пояснень сторін,
після ліквідації підприємства,
оригінал виконавчого листа було
втрачено.

05 грудня 2013 року відкрито виконавче
провадження ВП №41066088 (а.с.6) за
дублікатом виконавчого листа №2-1450/1997р.
(а.с.45), виданим 05 листопада 2013 року
Заводським районним судом міста
Запоріжжя.

Відповідно до довідки-розрахунку від 27
травня 2014 року №144/4 (а.с.7),
заборгованість ОСОБА_1 у виконавчому
провадження за виконавчим листом
№2-1450/1997р. станом на 01 травня 2014 року
складає 20 749,60 гривень.

Зазначений розрахунок в частині
визначення розміру заборгованості за
аліментами позивачем фактично не
оспорюється.

Згідно ч.1 ст. 194 СК України аліменти
можуть бути стягнуті за виконавчим
листом за минулий час, але не більш як
за три роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч.3 ст. 197 СК України суд може
звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є здоровою працездатною
людиною, працевлаштований та отримує
стабільну заробітну плату (а.с.9, 10, 11), з
моменту стягнення аліментів стан його
здоров'я не погіршився, аліменти на
користь третіх осіб не сплачує. З
позовною заявою про зміну розміру
стягуваних аліментів в порядку ст. 192 СК
України з урахуванням змін сімейного
стану (а.с.8, 12) та здоров'я батьків (а.с.13,
14-16) ОСОБА_1 не звертався. Наявність
тяжкої хвороби або іншої обставини, що
має істотне значення, в розумінні ч.2 ст.
197 СК України, судом у справі
встановлено не було.

Доводи позивача та його представника з
приводу того, що заборгованість зі
сплати аліментів утворилася саме через
непред'явлення відповідачкою
виконавчого листа до виконання без
поважної причини, не ґрунтуються на
нормах права з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року
№606-ХІУ рішення про стягнення
періодичних платежів (у справах про
стягнення аліментів, про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, втратою
годувальника тощо) можуть бути
пред'явлені для виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі.

Суд критично ставиться до показань
свідків в частині тверджень, що позивач
фактично сплачував за спірний період
суму аліментів. Пояснення свідків
протиречать один-одному, матеріалам
справи, а також поясненням самого
позивача. Так свідки вказують що суми
аліментів, які сплачував ОСОБА_1
складали по 450-500 гривень, а також по 1000
гривень у період 2010-2012 років, при цьому
сам позивач зазначає, що з 2010 року він
платив тільки по 450 гривень. Також у
зазначений період свідки бачили більшу
кількість передачі грошових коштів,
ніж ті, на які посилається ОСОБА_1 Крім
того свідок ОСОБА_6 вказує на передачу
грошей ОСОБА_10, в тому числі, в ранковий
час, коли останній мав перебувати у
школі. Крім того, свідок ОСОБА_7 вказує,
що займалась разом з позивачем
ремонтами приміщень до листопада 2012
року, при тому, що з 07 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 працевлаштований водієм
автотранспортних засобів в
Запорізькому КП «Водоканал» (а.с.10), та
також вказала, що грошові кошти позивач
передавав колишній дружині біля
дев'ятої міської лікарні, при тому, що
ОСОБА_3 працевлаштована у п'ятій
дитячій лікарні (а.с.130-132), і повинна
була у робочий час перебувати у іншій
частині міста.

Таким чином, з урахуванням ряду
розбіжностей і суперечностей у
поясненнях свідків, та їх
невідповідність іншим обставинам
справи, суду належним чином не
доведено, та крім того, допустимими
доказами не підтверджено добровільне
виконання ОСОБА_1 обов'язку щодо сплати
аліментів на утримання дитини, в тому
числі у період, починаючи з грудня 2010
року.

Крім того стаття 180 Сімейного Кодексу
України, зобов'язує батьків утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Зважаючи на викладене, в задоволенні
позову необхідно відмовити в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 8, 10, 11, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Відновити виконавче провадження по
стягненню заборгованості по аліментах,
яке проводиться на підставі
виконавчого листа №2-1450/1997, виданого 05
листопада 2013 року Заводським районним
судом міста Запоріжжя.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через Хортицький
районний суд міста Запоріжжя.

Суддя:
Д.С.
Бредун