АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/1493/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 639/8309/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк » на рішення Жовстневого
районного суду м.Харкова від 09 грудня
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк »
до ОСОБА_4 про стягнення з поручителя
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА :

26 вересня 2013 року позивач, в особі
свого представника, звернувся у суд з
позовом , в якому просив стягнути з
відповідача на його користь борг у сумі
979583, 48 доларів США та пені в сумі 7413, 16
грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
23 червня 2008 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббнак» (далі Банк) та
закритим акціонерним товариством
«Автоторгова група «Спецтехніка» (далі
Позичальник) було укладено кредитний
договір № 0 згідно до якого
позивач надав Позичальнику кредит в
розмірі 1 500 000 доларів США у порядку та
на умовах зазначених у кредитному
договорі .Крім того між Банком та
Позичальником були укладені додаткові
угоди №1 від 21.09.2009 року, № 3 від 17.08.2010
року, № 4 від 01.02.2011 року , № 5 від 10.10.2011
року, № 6 від 10.02.2012 року та № 7 від 15.06.2012
року , якими Банком та Позичальником
були внесені зміни до зазначеного
кредитного договору та відповідно до
додаткової угоди № 6 від 10.02.2012 року до
кредитного договору , Позичальник
зобов»язувався повернути вказаний
кредит не пізніше 10.01.2013 року, однак
свої зобов»язання щодо повернення
кредитних коштів не виконав .

Представник позивача зазначає, що
з метою забезпечення виконання
позичальником зобов»язань за вказаним
кредитним договором в цей же день між
Банком та відповідачем було укладено
договір поруки № П-0 та додаткові
угоди до нього № 1 від 10.10.2011 року № 2 від
10.02.2012 року та № 3 від 15.06.2012 року .

Як на підставу стягнення з
відповідача зазначеної заборгованості
позивач,з посиланням на пункти 1.1., 1.3.
умов договору поруки, ст. ст.. 553, 554 ЦК
України,зазначає на те Позичальник
умови кредитного договору та
додаткових умов до нього не виконує, у
зв»язку з чим станом на 01.09.2013 року
виникла вказана заборгованість,
солідарну відповідальність за яку
також несе і відповідач як поручитель.

Представник позивача також
зазначає , що 09.07.2013 року позивач подав
зазначений позов до відповідача за
останнім відомим місцем його
проживання у Дзержинський районний суд
м. Харкова та ухвалою суду від 10.09.2013
року вказана позовна заява було
повернута, у зв»язку з тим, що з 04.04.2012
року відповідач зареєстрований за
іншою адресою ,що територіально
відноситься до Жовтневого районного
суду м.Харкова та цю ухвалу позивач
отримав 24.09.2013 року.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
підтримав вказані позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні суду першої
інстанції позовні вимоги позивача не
визнала. Свої заперечення, з посиланням
на ч.4 ст. 559 ЦК України, обгрунтовувала
припинення договору поруки та
зазначила, що встановлений кредитним
договором та додатковими угодами строк
виконання основного зобов»язання
закінчився 10.01.2013 року , а поданий
раніше позивачем позов до
Дзержинського районного суду м.Харкова
був повернутий позивачу та на її думку
така позовна заява вважається
неподаною , у зв»язку з чим зазначила на
те, що позивач пропусти встановлений
шестимісячний строк для звернення у
суд з позовом щодо стягнення
заборгованості з відповідача як
поручителя.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 09 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення вказаних позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду обставинам справи та наявним у
справі доказам. Апелянт зазначає, що
суд в рішенні не дав правову оцінку
тому факту, що пунктом 5.7 договору
поруки встановлено,що листування за
цим договором здійснюється за адресою
,що зазначена в розділі 6 договору
поруки та визначена сторонами як
адреса листування , зміни до цього
пункту умов договору сторонами не
вносились та про зміну адреси
відповідач позивача не повідомляв, у
зв»язку з чим вважає, що направивши
позовну заяву 09.07.2013 року в межах 6-ти
місячного строку до Дзержинського
районного суду м.Харкова Банк виконав
встановлені ч.4 ст. 559 ЦК України вимоги,
а тому підстави вважати, що договір
поруки є припиненим відсутні.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача,
посилаючись на законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу-без
задоволення. Наводить ті ж доводи, що і
в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь
судді,пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції, з посиланням на ч.4 ст. 559 ЦК
України, виходив з того, що укладений
між сторонами договір поруки на час
звернення позивача у суд з зазначеним
позовом, є припиненим.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 23 червня 2008 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббнак» та закритим
акціонерним товариством «Автоторгова
група «Спецтехніка» було укладено
кредитний договір № 0, згідно до
умов якого АТ «УкрСиббанк » надав
Позичальнику кредит в розмірі 1 500 000
доларів США у порядку та на умовах
зазначених у кредитному договорі, а
також уклали додаткові угоди №1 від
21.09.2009 року, № 3 від 17.08.2010 року , № 4 від
01.02.2011 року, № 5 від 10.10.2011 року, № 6 від
10.02.2012 року та № 7 від 15.06.2012 року , якими
були внесені зміни до зазначеного
кредитного договору та відповідно до
додаткової угоди № 6 від 10.02.2012 року до
кредитного договору , Позичальник
зобов»язувався повернути Банку
вказаний кредит не пізніше 10.01.2013 року (
а.с.5-17).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 23 серпня 2008 року, з
метою забезпечення виконання
Позичальником перед Банком
зобов»язань за вказаним кредитним
договором , між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поруки № П-0 та додаткові угоди до
нього № 1 від 10.10.2011 року № 2 від 10.02.2012
року та № 3 від 15.06.2012 року ( а.с.18-21).

Пунктами 1.3, 1.4. умов вказаного
договору поруки встановлено, що
поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник
за всіма зобов»язаннями останнього за
Основним договором , включаючи
повернення основної суми боргу , сплату
процентів, комісії, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбаченими
умовами основного договору та несе
солідарну відповідальність з
Боржником.

В частинах 1 та 2 ст. 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов»язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором порукию

Як свідчать матеріали справи та
цей факт відповідачем , в особі свого
представника, не оспорюється, умови
зазначеного кредитного договору та
додаткових угод до нього ЗАТ
«Автоторгова група «Спрецтехніка» ,
генеральним директором якого є
відповідач ОСОБА_4, не виконує, у
зв»язку з чим станом на 08.07.2013 року
виникла заборгованість за кредитом в
сумі 979 583 доларів США 48 центів та
заборгованість з пені в сумі 7413 грн. 16
коп. ( а.с.23-25).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що відповідно до умов
додаткової угоди , Позичальник
зобов»язувався повернути кредит у
повному обсязі не пізніше 10.01.2013 року .

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що право позивача на вимогу про
стягнення з відповідача зазначеної
заборгованості починається з 10 січня
2013 року.

Відповідно до пунктів, 5.7., 6, та 6.2
умов зазначеного вище договору
поруки, при його укладанні сторони
домовились, що листування між
сторонами здійснюється шляхом
направлення або надання повідомлень на
адресу, що визначена як адреса
листування у розділі 6 та така адреса
ОСОБА_4 зазначена : АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, з
04.04.2012 року ОСОБА_4 змінив адресу та
зареєструвався в АДРЕСА_2 ( а.с.28).

Між тим, при укладенні
додаткової угоди № 3 від 15.06.2013 року
ОСОБА_4 позивача про зміну адреси
листування не повідомив, зазначивши у
цій угоді свою попередню адресу (а.с.21).

Згідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК
України, порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов»язання не
пред»явить вимоги до поручителя.

Матеріали справи свідчать про
те, що 09 липня 2013 року позивач , шляхом
подачі позовної заяви до Дзержинського
районного суду м. Харкова , пред»явив
таку вимогу поручителю за адресою, яка
була встановлена сторонами при
укладанні договору поруки , тобто
виконав вимоги ч.4 ст. 559 ЦК України.

При цьому наявність ухвали
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10 вересня 2013 року, якою
вказана позовна заява позивача була
повернута позивачу, у зв»язку з
непідсудністю справи суду з тих
підстав, що відповідач з 04.04. 2012 року
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.
27), не є підставою вважати, що позивач не
заявляв до відповідача такої вимоги у
встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України строк,
оскільки вказаною ухвалою суду така
позовна заява позивача повернута у
зв»язку з її непідсудністю (п.4 ч.3 ст. 121
ЦПК України) , а не визнана неподаною та
повернута з підстав, встановлених
частинами 1 та 2 ст. 121 ЦПК України, як це
зазначає як на підставу свої
заперечень представник відповідача.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи уваги не звернув та
прийшов до помилкового висновку про
припинення укладеного між сторонами
договору поруки.

З огляду на наведене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
як таке, що ухвалене судом з порушенням
норм матеріального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи (п.п.3, 3 ч.1 ст. 311 ЦПК
України), з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог
позивача та стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
зазначеним кредитним договором в сумі
979 583 долари США 48 центів, пені в сумі 7413
грн. 16 коп., з зазначених вище підстав.

З відповідача на користь позивача
на підставі частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України
також підлягають стягненню витрати ,
пов»язані зі сплатою судового збору
при подачі позовної заяви до суду та
при подачі апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції, в сумі
5161 грн. 50 коп. ( а.с.3, 60).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319 , 218
ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити .

Скасувати рішення Жовстневого
районного суду м. Харкова від 09 грудня
2013 року.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк »
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого за
адресою : 61002 АДРЕСА_2 , індифікаційний
номер: НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(61001 м.Харків, проспект Московський 60,
код ЄДОПОУ : 09807750, рахунок № 074)
заборгованість за кредитним договором
від 23 червня 2008 року № 0,
укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ
«СПЕЦТЕХНІКА» в сумі 979 583( дев»ятсот
сімдесят дев»ять тисяч п»ятсот
вісімдесят три) долари США 48 центів,
пеню в сумі 7413 грн. 16 коп. та судові
витрати у справі в сумі 5161 грн. 50 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий , суддя :

Судді :