АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/4066/14-ц
Провадження № 22-ц/774/2322/К/14
суддя Попов В.В.
Категорія - 26 ( І )
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Митрофанової Л.В.,
Чорнобука В.І.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

Представник ПАТ «Кривбасзалізрудком»
- Некрасова Катерина Олександрівна;

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про стягнення
моральної шкоди, посилаючись на те, що
працюючи протягом тривалого часу в
шкідливих умовах праці отримав
професійне захворювання, у зв'язку із
чим висновком МСЕК від 03.06.2013 року йому
первинно встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
60% з них 35% по радикулопатії, і 15% -ВСП, 10% -
хронічний бронхіт та встановлено третю
групу інвалідності з 13 травня 2013 року
по 01 червня 2014 року.

Вважає, що у зв'язку з отриманими
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, і просив
стягнути на свою користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 243 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 30 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
та судовий збір на користь держави у
розмірі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
судом не взято до уваги, що робота у
шкідливих умовах праці з перевищенням
гігієнічних нормативів законодавчо
дозволяється та наявність шкідливих
умов праці є об`єктивним явищем, а тому
в діях відповідача відсутня
протиправна поведінка. При укладанні
трудового договору відповідач не
приховував важкість та шкідливість
технологічного процесу, а тому не може
нести відповідальність у вигляді
моральної шкоди із- за цієї підстави, що
суд не взяв до уваги.

Судом першої інстанції не враховано, що
розмір стягнутої шкоди значно
завищений та не відповідає засадам
розумності та справедливості
відповідно до роз'яснень п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року, №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Суд не обґрунтовано дійшов висновку
про спричинення позивачу моральної
шкоди ушкодженням здоров'я без
призначення відповідної медичної
експертизи.

В запереченнях представник позивача
просить в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, а рішення районного
суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
працював на підприємстві відповідача
ш. Більшовик» та ш. «Октябрська» з
03.03.1997 року по 11.06.2013 року - підземним
прохідником, 11.06.2013 року позивача
звільнено за станом здоров'я на
підставі п.2 ст. 40 КЗпПУ (а.с. 7-10).

Висновком МСЕК від 03.06.2013 року
позивачеві первинно встановлено
стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 60% з них 35% по
радикулопатії, і 15% -ВСП, 10% - хронічний
бронхіт та встановлено третю групу
інвалідності з 13 травня 2013 року по 01
червня 2014 року(а.с.16-17).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_6 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 03 квітня
2013 року (а.с. 12-15) причиною професійного
захворювання позивача є робота
протягом 16 років 1 місяців в умовах
перевищення гранично допустимого
рівні небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Конкретних посадових осіб, які
відповідальні за виникнення
професійного захворювання встановити
не можливо.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Таким чином,
доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини підприємства у
виникненні професійного захворювання,
є безпідставними та спростовуються
зібраними по справі матеріалами.

Крім того, суд, на підставі медичних
документів про лікування позивача у
зв'язку з професійним захворюванням,
правильно визнав, що позивачу була
заподіяна моральна шкода, так як, був
порушений звичайний спосіб його життя,
він вимушений витрачати свої сили на
організацію свого життя, загальний
стан здоров'я обмежує його можливості,
внаслідок чого він переносить моральні
страждання.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає в залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи представника відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_3 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо
ненадання позивачем висновків
медичних установ про заподіяння йому
моральних страждань не ґрунтуються на
законі та спростовуються
вищевикладеними висновками суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів, незгодою з висновками суду по
їх оцінці та стислого викладенення
узагальнення судової практики з
розгляду справ даної категорії.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)