Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/6212/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Загуменнова
Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Заполовського В.Й.,

суддів:
Забродського М.І., Шевчук А.М.,

при секретарі судового засідання
Капустинській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого за
довіреністю діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за борговою розпискою
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 23 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1, в інтересах
якого за довіреністю діє ОСОБА_2,
звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 29 серпня 2008 року ОСОБА_3 за
розписками позичив у ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 3 500 доларів США. 12 вересня
2008 року ОСОБА_3 вдруге позичив у ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 3 500 доларів США.
При цьому всі вказані кошти відповідач
зобов'язувався повернути за першою
вимогою позивача.

01 квітня 2013 року позивач пред'явив
відповідачу вимогу щодо повернення
заборгованості, однак ОСОБА_3
ухиляється від виконання зобов'язання.

З наведених підстав, представник
позивача просив стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 борг в сумі 55 951 грн.,
проценти за користування позикою в
розмірі 24 746 грн. 83 коп. та понесені
судові витрати.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю вимог.

Не погодившись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не
взяв до уваги, що відповідач отримав
від позивача грошові кошти в загальній
сумі 7 000 доларів США, що
підтверджується розписками доданими
до матеріалів справи. ОСОБА_3 в
порушення ст. 1049 ЦК України на усну
вимогу позивача, направлену за
допомогою засобів телефонного зв'язку,
позику не повернув. Факт пред'явлення
позивачем вимоги про повернення позики
підтверджується витягом підприємства
зв'язку, який долучено в якості доказу
до матеріалів справи.

Крім того, вважає необгрунтованою
відмову у задоволенні заяви про відвід
судді у розгляді справи.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму коштів ( суму
позики) або таку саму кількість речей
того ж роду та такої якості.

Частинами 2,3 ст.1047 ЦК України
встановлено, що договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладеного
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної суми.

Обгрунтовуючи вимоги позивач
посилався на те, що 29 серпня 2008 року та 12
вересня 2008 року він передав у власність
відповідачу грошові кошти, щоразу по 3
500 доларів США, і останній зобов'язався
повернути їх за його першою вимогою.
Проте на вимогу від 01 квітня 2013 року
відповідач борг не повернув і
ухиляється від виконання зобов'язання.

На підтвердження таких обставин
позивачем суду надані письмові
розписки (а.с.27, 28).

Таким чином позивачем заявлений позов
на підставі норм, що регулюють
правовідносини позики (ст.1046 ЦК).

Відповідачем факт укладення договорів
позики з позивачем та отримання від
нього у позику грошових коштів, а також
взяття на себе зобов'язань про їх
повернення заперечується.

Як обгрунтовано визнав суд, зміст
наданих позивачем розписок не містить
будь яких доказів того, що
позичальником за розпискою від 29.08.2008
року є ОСОБА_1 та що за розпискою від
12.09.2008 року ОСОБА_3 отримав кошти саме в
борг і саме у позивача ОСОБА_1 Також, не
містить доказів і надана суду
позивачем деталізація по локальним і
роумінговим дзвінкам про висунення
01.04.2013 року відповідачу вимоги про
повернення боргу. Остання лише
підтверджує факт здійснення
телефонного дзвінка позивачем на
мобільний телефон відповідача, однак
не містить інформації про суть
телефонної розмови.

При цьому, походження письмових
розписок наданих позивачем суду
відповідач обгрунтовує тим, що він з
травня місяця 2008 року представляв за
довіреністю інтереси позивача та
членів його сім'ї, а також інтереси
підприємства, керівником якого є
позивач по справі. Діючи за дорученням
вчиняв в інтересах позивача дії, в тому
числі і отримував в інтересах позивача
за письмовими розписками грошові кошти
від інших осіб.

На підтвердження таких обставин
відповідач надав копії довіреностей
від 10.06.2011 року 06.08.2009 року (а.с. 30, 31).

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вирішуючи спір обгрунтовано визнав
недоведеним, що саме між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 був укладений договір позики, а
також, що саме ОСОБА_1, як позикодавець,
передав у власність ОСОБА_3, як
позичальнику грошові кошти за
розпискою від 29.08.2013 року та від 12.09.2008
року та про факт пред'явлення ОСОБА_1
вимоги до ОСОБА_3 про повернення боргу.

Оскільки факт укладення договорів
позики між позивачем та відповідачем
та факт передачі саме позивачем
відповідачу грошових коштів у
власність (відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК
України) не доведений, то підстав для
задоволення позову у суду не було.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача фактично зводяться до
переоцінки доказів у справі та не
впливають на правильність судового
рішення.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та дана їм належна
оцінка.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
норм матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: