УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк»
Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 04 квітня
2014 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 29
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Банк» Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, в якому просило стягнути з
відповідачів на свою користь
заборгованість за кредитним договором
від 17 квітня 2008 року в розмірі 305
783 грн 95 коп.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що 17
квітня 2008 року на підставі заяви
позичальника він надав ОСОБА_4
строковий кредит у розмірі 28 000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом строком до 16 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки
від 17 квітня 2008 року, відповідно до умов
якого остання поручилась за належне
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором.

Вказав, що рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 24 квітня 2009 року з відповідачів
стягнуто солідарно на його користь
заборгованість станом на 28 січня 2009
року у розмірі 225 102 грн 61 коп.,
яке в добровільному порядку не
виконано, у зв'язку з чим станом на час
звернення з позовом після примусового
виконання рішення утворилась
заборгованість в розмірі 305 783 грн 95
коп., яка складається із:
заборгованості по основному кредиту в
розмірі 11 343 грн 67 коп., простроченої
заборгованості по основному боргу в
розмірі 18 123 грн 25 коп., строкової
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 523 грн
78 коп., простроченої заборгованості за
процентами за користування кредитом у
розмірі 35 716 грн., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 240 077 грн 25 коп, а тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 04
квітня 2014 року позов ПАТ «Банк» Фінанси
та Кредит» залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївського області від 29 травня 2014
року апеляційну скаргу ПАТ «Банк»
Фінанси та Кредит» задоволено
частково, рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 04 квітня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором від 17 квітня 2008
року за період з 28 січня 2009 року по
25 листопада 2009 року в розмірі 59
916 грн., яка складається із
заборгованості за відсотками в розмірі
29 916 грн та заборгованості з пені в
розмірі 30 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи
свої доводи неправильним
застосуванням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що ОСОБА_4
належним чином виконав зобов'язання за
кредитним договором, що
підтверджується постановою державного
виконавця ВДВС Миколаївського
районного управління юстиції від 18
січня 2013 року про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
повним та фактичним виконанням рішення
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 24 квітня 2009
року.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог, правильно встановив, що
ОСОБА_4 в період з 28 січня 2009 року по
25 листопада 2009 року (дата
погашення кредитної заборгованості)
користувався неповернутими вчасно
кредитними коштами, а тому банк має
право на стягнення подальших платежів
відповідно до вимог договору та в силу
приписів ст. 258 ЦК України.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, апеляційний суд
мотивував свій висновок тим, що розмір
пені значно перевищує заборгованість
по відсотках за користування кредитом.

Вищевикладене узгоджується з правовою
позицією, викладеною у постанові
Верховного суду України від 03 вересня
2014 року у справі № 6-100цс14, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційного суду та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 29 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана