Справа № 569/2700/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді: - Музичук
Н.Ю.

при секретарі - Москаль
Ю.Ю.

за участю представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про поділ майна в натурі між
співвласниками,

в с т а н о в и в:

В лютому 2013 року позивачі по справі -
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
майна в натурі між співвласниками, а
саме квартири АДРЕСА_1 та просили
виділити у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 - 3/4 частки, а ОСОБА_4 - 1/4 частку
вказаної квартири. В обґрунтування
заявлених вимог позивачі зазначили, що
між ними та відповідачем по справі
постійно виникають непорозуміння,
останній чинить їм перешкоди в доступі
до спірної квартири, у зв'язку з чим
вони позбавленні можливості
використання вказаної квартири є
неможливим, а тому відповідно до
положень ст.15, 319, 358, 364, 391 ЦК України
просять здійснити виділ належної їм
частки із майна.

В судовому засіданні представник
позивачів по справі - адвокат ОСОБА_2
заявлені позовні вимоги підтримав,
просив їх задоволити в повному обсязі.
Пояснив суду, що позивачі по справі,
відповідно до положень статей 364 та 370
ЦК України мають право на виділ
належної їм части, а саме 3/4, в майні -
квартирі АДРЕСА_1, оскільки спільне
користування ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 даною квартирою неможливе,
разом з тим, можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення
відповідно до розмірів належних їм
часток, які можуть використовуватись
як окремі квартири після їх
переобладнання відповідно до варіанту
розподілу згідно з Висновком судової
інженерно-технічної експертизи
експерта ППФ «Експерт-Рівне» №30419/1-С
від 17.10.2013 року /рис.№1 в додатках.

Відповідач по справі - ОСОБА_4 заявлені
позовні вимоги не визнав, просив в їх
задоволенні відмовити, оскільки рахує
їх безпідставними та необґрунтованими,
11 березня 2013 року подав до суду
заперечення позову та 08 січня 2014 року
письмові пояснення - заперечення, в
яких зазначає, що спірна квартира
належить йому та позивачам по справі на
праві спільної сумісної власності, а не
на праві спільної часткової власності
як про це зазначають позивачі по
справі, оскільки у встановленому
законом порядку не було здійснено
державної реєстрації права спільної
часткової власності. В поданих
письмових поясненнях-запереченнях
зазначає, що з варіантом розподілу
спірної квартири, запропонованим
експертом не погоджується, вважаю його
таким, що суперечить положенням статті
183 ЦК України та вимогам ДБН В.2.2 - 15-20055
«Житлові будинки. Основні положення», а
дану квартиру неподільною, стверджує,
що запропонований поділ приведе до
втрати її цільового призначення. Також
зазначає, що позивачами по справі не
було отримано та надано необхідних
дозволів на перебудову та
переобладнання.

Відповідач по справі та його
представник - адвокат ОСОБА_3 в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнали, просили у їх задоволенні
відмовити. Представник відповідача
підтримав позицію викладену його
довірителем в письмових запереченнях
по справі.

Допитаний в судовому засіданні,
відповідно до положень ст.189 ЦПК
України, експерт ППФ «Експерт-Рівне» -
ОСОБА_10, підготовлений ним 17 жовтня 2013
року Висновок експерта №30419/1_С
підтримав повністю, пояснив суду, що
поділ квартири АДРЕСА_1 на 1/4 та 3/4
частини без відхилення від ідеальних
часток не можливий, а тому ним,
керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.13 Закону
України «Про судову експертизу» було
запропоновано варіант розподілу, який
спірної квартири з відхиленням від
ідеальних часток, який відповідає
вимогам ДБН В.2.2. - 15.2005 «Житлові будинки.
Основні положення». Також експерт
додатково пояснив, що спірна квартира,
розташована на земельній ділянці, а
тому відповідно до існуючої методики
дослідження, даний фактор підлягає
врахуванню при визначенні вартості
об'єкта нерухомості, крім того вказав,
що вартість такої земельної ділянки не
була врахована ним при визначенні
розміру компенсації, яка підлягає
стягненню у зв'язку з відступом від
розмірів ідеальних часток в майні.

Суд, дослідивши матеріали даної
цивільної справи, заслухавши пояснення
сторін та їх представників, експерта
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_5, ОСОБА_7, та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про
поділ майна в натурі між
співвласниками підлягають задоволенню
з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст.ст..10, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту досліджених судом Рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 30 червня 2010
року по цивільній справі №2-40/10,
залишеному без змін Рішенням
Апеляційного суду Рівненської області
від 12 жовтня 2010 року по справі №22-1454/2010,
а також Свідоцтва про право власності
на житло від 28 серпня 1997 року слідує, що
позивачам по справі - ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 та відповідачу по справі -
ОСОБА_4 на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 по 1/4 частці кожному.

Вказана квартира, згідно з Технічним
паспортом, виданим Рівненським ОБТІ
18.01.1988р. який досліджувався судом,
площею 69,3 кв.м, складається з: коридору,
позначеному літ.« 1-1», площею 10,3 кв.м.;
кладової, позначеної літ.« 1-2», площею 2,5
кв.м.; житлової кімнати, позначеної
літ.« 1-3», площею 16,4 кв.м.; житлової
кімнати, позначеної літ.« 1-4», площею 14,9
кв.м.; житлової кімнати, позначеної
літ.« 1-5», площею 12,8 кв.м.; кухні,
позначеної літ. « 1-6», площею 10,8 кв.м.;
ванної, позначеної літ. « 1-7», площею, 3, 5
кв.м..

Судом встановлено, що разом з тим було
визнано позивачами та відповідачем, а
тому відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК
України, доказуванню не підлягає,
спірна квартира є однією з трьох
квартир розташованих в будинку АДРЕСА_1
та знаходиться на земельній ділянці,
площею 0,0276 га, призначеній як для
будівництва, так і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Відповідачем по справі категорично
заперечується виділ в натурі належних
йому та позивачам по справі часток
спірної квартири. Зі змісту пояснень
сторін та постанов про відмову в
порушенні , слідує, що між сторонами
склали неприязні стосунки, що
унеможливлює спільне використання
ними спірної квартири, одна це не є
визначальним, оскільки відповідно до
вимог дійсного законодавства виділ
(поділ) майна в натурі є правом особи.

Суд вирішуючи питання про виділ в
натурі часток, належних позивачам та
відповідачу, в спірній квартирі,
виходив з такого:

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст.41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до положень ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу, де зазначено, що
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація співвласників
може бути надана лише його згодою.
Згідно положень ч.ч..1-3 ст.358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Разом з тим, відповідно до положень
ст.370 ЦК України співвласники мають
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній сумісній власності. У
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Також відповідно до роз'яснень, які
містяться в пункті 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22
грудня 1995 року «Про практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можна переобладнати в такі
квартири.

Аналіз положень зазначених вище норм
цивільного законодавства дає суду
підстави вважати, що від того на праві
спільної часткової чи спільної
сумісної власності належить особі
майно, особи не залежить її право на
виділ частки в натурі, а порядок виділу
частки із такого майна є аналогічним, у
зв'язку з чим, суд при розгляді даної
справи відноситься критично та не
приймає до уваги доводи відповідача та
його представника стосовно того, що в
позивачів по справі відсутнє право
звертатись до з позовом про виділ в
натурі належної їм частки з майна
тільки по причині того, що вказане
майно належить сторонам по справі на
праві спільної сумісної, а не спільної
часткової власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.181,
183, 358, 364, 370, 379, 382 ЦК України суд
приходить до висновку, що виділ часток
(поділ) жилого будинку, що перебуває у
спільній частковій/сумісній власності,
є можливим, якщо кожній зі сторін можу
бути виділено відокремлену частину
квартири із самостійним виходом або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності. Якщо виділ (поділ) технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
ідеальних часток співвласників з
урахуванням конкретних обставин виділ
(поділ) може бути проведений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації співвласнику,
частка якого зменшилась.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України в Постанові
від 03 квітня 2013 року по справі №6-12цс13,
прийнятій за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, а
тому, відповідно до вимог ст. ст.360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для
застосування. Разом з тим, згідно з ч.2
ст.214 ЦПК України при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення.

На підставі Ухвали суду по даній
цивільній справі від 28 березня 2013 року
про призначення експертизи, експертом
ППФ «Експерт-Рівне» було проведено
судову інженерно-технічну експертизу
по справі, за результатами якої 17
жовтня 2013 року складено Висновок
№30419/1_С, який досліджувався судом.

Згідно вказаного висновку вартість
квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки
становить 233 356 гривень, розраховано
вартість ідеальних часток, а саме
вартість 1/4 частки в даній квартирі
становить 58 339 гривень, а вартість 3/4
частки - 175 017 гривень. Встановлено, що
поділ спірної квартири на 1/4 та 3/4
частки без відхилення від ідеальних
часток неможливе, а тому експертом
запропоновано варіант розподілу
квартири між співвласниками з
відхиленням від ідеальних часток
/рис.№1 в додатках/, а саме:

Ш виділити у власність позивачам
по справі в натурі частину квартири
АДРЕСА_1 з відхиленням від ідеальних
часток в складі приміщень, відповідно
до варіанту розподілу за висновком
судової інженерно-технічної
експертизи експерта ППФ
«Експерт-Рівне» №30419/1-С від 17.10.2013 року
/рис.№1 в додатках/, а саме: коридор «І»
/9,8 кв.м./, кладову « 2» /3,0 кв.м./, жилу
кімнату « 3» /15,8 кв.м./, кухню « 6» /10,4
кв.м./, санвузол « 7» /3,3 кв.м./, що
становить частку загальною вартістю 142
347 грн..

Ш виділити у власність
відповідачу по справі частину квартири
АДРЕСА_1 в складі приміщень, відповідно
до варіанту розподілу за висновком
судової інженерно-технічної
експертизи експерта ППФ
«Експерт-Рівне» №30419/1-С віл 17.10.2013 року
/рис.№1 в додатках/, а саме: жилу кімнату
« 5» /12,3 кв.м./ та жилу кімнату « 4» /14,7
кв.м./ залишити у власність ОСОБА_4, що
становить частку загальною вартістю 91
009 грн., зі стягненням з нього грошової
компенсації.

У зв'язку відхиленням від ідеальних
часток експерт прийшов до висновку про
необхідність виплати власником ІІ-ї
частини квартири, тобто ОСОБА_4,
власнику І-і частини, тобто позивачам
по справі 32 670 гривень (91 009 гривень - 58
339 гривень).

Судом встановлено, що слідує з Висновку
№30419/1_С від 17.10.2013р. та було також
підтверджено експертом в судовому
засіданні, що при відхиленні від
ідеальних часток, розмір часток у праві
власності на квартиру, які виділяються
сторонам по справі було змінено, а саме
розмір І-ї частини становить 61/100 частки
спірної квартири, розмір ІІ-ї частини -
39/100 частки спірної квартири.

Таким чином, дослідивши матеріали
даної цивільної справи в сукупності,
суд приходить до висновку, про те, що
варіант розподілу спірної квартири між
співвласниками за Висновком судової
інженерно-технічної експертизи
експерта ППФ «Екперт-Рівне» №30419/1_С від
17.10.2013р. /рис.№1 в додатках/ відповідає
вимогам ст.ст..183, 364, 370 ЦК України,
діючим державним будівельним нормам та
найбільше відображає реалізацію права
власності на житло як позивачів по
справі, так і відповідача, а також дає
можливість виділити сторонам окремі
площі, ізольовані від приміщень іншого
(інших) співвласників, мати окремий
вихід, окрему систему
життєзабезпечення, тобто складати
окремий об'єкт нерухомого майна в
розумінні ст.181 ЦК України, та не завдає
неспівмірної шкоди господарському
призначенню такої квартири.

Одночасно, оскільки більшість
комунікацій, які знаходяться в спірній
квартирі, згідно із обраним судом
варіантом, переходять у власність
позивачів по справі, то для
забезпечення окремої системи
життєзабезпечення відповідачеві
необхідно здійснити переобладнання,
для визначення вартості якого
представник позивачів по справі просив
призначити додаткову судову
інженерно-технічну експертизу,
зазначив, що дана вартість повинна бути
врахована при визначенні розміру
компенсації та, у разі виникнення
різниці між розміром вартості та
розміром компенсації, позивачі по
справі готові сплатити на користь
відповідача підтверджену висновком
фахівця кошти.

Однак, відповідач по справі та його
представник категорично заперечили
проти задоволення такого клопотання,
просили його відхилити, вважають, що
така експертиза порушує права
власників суміжних квартир НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, а
перепланування потребує отримання
дозволів і погодження компетентних
органів.

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_10 підтвердив, що в разі
призначення додаткової експертизи
зазначена вище вартість може бути ним
визначена.

З огляду на зазначене, враховуючи в
першу чергу позицію відповідача по
справі та його категоричне не бажання
проводити додаткову експертизу,
керуючись положеннями ст.11 ЦПК України,
якою закріплено принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд приходить до висновку
про те, що права відповідача по справі
на наявність окремої системи
життєзабезпечення не будуть порушенні,
а питання компенсації вартості таких
робіт, з огляду на позицію позивачів по
справі, може бути вирішено.

Разом з тим, відповідно до положень
ст.152 ЖК України переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
проводяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

З метою всебічного та повного
з'ясування обставин справи,
забезпечення здійснення прав сторін,
відповідно до заявлених вимог та
виконання вимог ст. 152 ЖК України,
позивачі по справі звернулись до
виконавчого комітету Рівненської
міської ради за отриманням такого
дозволу на здійснення переобладнання
та перепланування із відповідною
Заявою від 19.11.2013р., яка досліджувалась
судом.

Однак, на звернення позивачів по справі
з даного питання було надано Відповідь
№Ю-3853 від 10.12.2013р., яка досліджувалась
судом, згідно з якою для здійснення
реконструкції та отримання дозволу
необхідно отримати будівельний
паспорт забудови земельної ділянки, а
також надати перелік визначених
документів.

Таким чином, в даній ситуації має місце
колізія правових норм, а саме статей 364,
370 ЦК України та статті 152 ЖК , оскільки
для здійснення виділу частки позивачів
в натурі зі спірної квартири необхідно
здійснити переобладнання та
перепланування квартири, яке в свою
чергу може бути здійснено лише після
отримання дозволу відповідного органу
місцевого самоврядування, а цей дозвіл
може бути виданий лише за наявності
проекту переобладнання або
перепланування спірної квартири,
погоджений в установленому порядку за
наявності згоди інших співвласників,
що в даному випадку не є можливим,
оскільки, відповідач по справі такої
згоди не надає, а виготовити проект
перепланування та переобладнання та
його погодити можливо лише після того,
як буде визначено варіанти поділу.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦК України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, суд, беручи також до уваги, що
експертиза по даній справі проведена
експертом, який є фахівцем в галузі
будівництва, вважає, що можливо
здійснити виділ в натурі частки
належної позивачам по справі
відповідно до запропонованого
експертом варіанту, незважаючи на
відсутність дозволу органу місцевого
самоврядування, що в подальшому
надасть змогу сторонам по справі
виготовити необхідну проектну
документацію для здійснення
відповідного переобладнання та
перепланування спірної квартири та
звернутись до виконавчого комітету
Рівненської міської ради за отриманням
дозволу на здійснення такого
перепланування та переобладнання.

З огляду на зазначене вище, суд
критично відноситься та не приймає до
уваги до тверджень відповідача та його
представника стосовно того, в
задоволенні позовних вимог по справі
необхідно відмовити у зв'язку з
відсутністю на день ухвалення рішення
по суті даної цивільної справи
дозволів, необхідних на перепланування
та переобладнання спірної квартири
згідно з варіантом запропонованим
експертом ППФ «Експерт-Рівне» у
Висновку судової інженерно-технічної
експертизи №30419/1-С від 17.10.2013 року.

Варто зазначити, незважаючи на те, що
прецедентного права в Україні немає,
суд разом з тим враховує судову
практику з цього приводу Апеляційного
суду Рівненської області, в тому числі,
висловлену колегією в рішення від 07
серпня 2013 року по провадженню
№22-ц/787/809/2013.

Крім того, суд відноситься критично та
не приймає до уваги доводи відповідача
по справі про те, що земельна ділянка,
на якій безпосередньо знаходиться
спірна квартира належить на праві
власності позивачці ОСОБА_5, з огляду на
те, що як зазначалось експертом під час
розгляду справи судом, дана обставина
не є фактором, який унеможливлює чи
створює перешкоди здійснення
необхідного переобладнання, а також
беручи до уваги вимоги ст.120 ЗК України,
ст.377 ЦК України та роз'яснень, які
містяться в пп.ґ) п.18, п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
16.04.2004р. «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», про перехід
права власності на земельну ділянку
відповідно до розміру частки права
власності у спільному майні - об'єкті
нерухомості, у разі знаходження такого
об'єкта на земельній ділянці, яка
одержана іншим співвласником у
приватну власність.

Відповідно до положень ч.2 ст.364 ЦК
України та ч.3 ст.370 ЦК України, у зв'язку
з виділом позивачами по справі
належної їм частки в натурі, суд
приходить до висновку про припинення
право спільної часткової власності на
спірну квартиру між позивачами по
справі з однієї сторони та
відповідачем по справі з іншої.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 213-215, 218, 223
ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до ОСОБА_4 про поділ в натурі між
співвласниками квартири АДРЕСА_1 із
виділом 3/4 її часток задовольнити.

Виділити у спільну сумісну власність
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в натурі частину
квартири АДРЕСА_1 з відхиленням від
ідеальних часток в складі приміщень,
відповідно до варіанту розподілу за
висновком судової інженерно-технічної
експертизи експерта ППФ
«Експерт-Рівне» №30419/1-С від 17.10.2013 року
/рис.№1 в додатках/, а саме: коридор «І»
/9,8 кв.м./, кладову « 2» /3,0 кв.м./, жилу
кімнату « 3» /15,8 кв.м./, кухню « 6» /10,4
кв.м./, санвузол « 7» /3,3 кв.м./, що
становить частку загальною вартістю 142
347 грн..

Частину квартири АДРЕСА_1 в складі
приміщень, відповідно до варіанту
розподілу за висновком судової
інженерно-технічної експертизи
експерта ППФ «Експерт-Рівне» №30419/1-С
від 17.10.2013 року /рис.№1 в додатках/, а
саме: жилу кімнату « 5» /12,3 кв.м./ та жилу
кімнату « 4» /14,7 кв.м./ залишити у
власність ОСОБА_4, що становить частку
загальною вартістю 91 009 грн., зі
стягненням з нього грошової
компенсації, у зв'язку з відхиленням
від ідеальних часток в майні, в розмірі
/91 009-58 339/ 32 670 грн. на користь позивачів.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 відшкодування судових
витрат в справі у зв'язку зі сплатою
судового збору в сумі /1520,77 грн. + 229,40
грн./ 1750 грн..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю. Музичук