АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2003/2014
Головуючий 1 інстанції - Гладун Х.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Трофименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
свідоцтва про право власності на житло
недійсним та скасування розпорядження
про приватизацію квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 18 вересня 1993
pоку, видане відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва на підставі
розпорядження відділу приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва від 18
вересня 1993 pоку № 3892, згідно якого
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
сумісної власності ОСОБА_4 та членам її
сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних
частках та скасувати як незаконне
розпорядження відділу приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва від 18
вересня 1993 року № 3892 про приватизацію
вказаної квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що при
оформленні документів щодо
приватизації спірної квартири
працівниками відділу приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва проявлено
недбалість щодо належної перевірки
даних про членів сім'ї наймача квартири
і підписів повнолітніх членів сім'ї на
заяві про передачу квартири у приватну
власність та не було взято до уваги, що
ОСОБА_3 на момент приватизації квартири
не був членом сім'ї наймача і в квартирі
не проживав.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
свідоцтва про право власності на житло
недійсним та скасування розпорядження
про приватизацію квартири - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подала апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати та
ухвалити нове, про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Апелянт вказує, зокрема, на те, що
ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з
1974 року, оскільки це підтверджується
актами про непроживання і відсутність
майна та особистих речей ОСОБА_3 у
спірній квартирі від 16 січня 2012 року, 30
березня 2012 року та 15 травня 2012 року,
проте судом вказані докази не були
взяті до уваги.

Крім того, ОСОБА_4 власноручно виконала
підпис ОСОБА_3 на заяві від 06 серпня 1993
року, оскільки це була вказівка
працівника органу приватизації, тому
що в іншому випадку квартира не могла
бути передана їй та членам її сім'ї у
приватну власність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
та її представник апеляційну скаргу
підтримали, просили задовольнити її з
вищевказаних підстав.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу
та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
проти задоволення скарги заперечували,
просили рішення суду в справі залишити
без зміни.

Відповідач Печерська районна у м. Києві
державна адміністрація в судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце розгляду справи була повідомлена
належним чином. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що свідоцтво про право
власності на житло від 18 вересня 1993
року видано відповідно до чинного
законодавства, а тому дійшов висновку,
що позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

При цьому, згідно з ч.8 вищевказаної
статті органи приватизації не мають
права відмовити мешканцям квартир
(будинків) у приватизації займаного
ними житла, за винятком випадків,
передбачених пунктом 2 статті 2 цього
Закону.

Пунктом 5 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 15 вересня 1992 року визначено, що
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в приватну власність (для
одиноких наймачів) та у спільну
(сумісну або часткову) власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
(віком від 18 і більше років) членів сім'ї
з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Згідно з п. 21 вищевказаного Положення у
довідці вказуються члени сім'ї наймача,
які прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло.
Відповідно до ч. 2 п. 19 цього Положення
згода тимчасово відсутніх членів сім'ї
наймача на приватизацію квартири
(будинку) підтверджується письмово і
додається до заяви.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать його
дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають і ведуть
з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що 08 жовтня 1992 pоку
ОСОБА_4 отримала ордер № 84 серія А на
жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, на
сім'ю з п'яти осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_3
(чоловік), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_7 (дочка),
ОСОБА_8 (батько).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 09
липня 1991 pоку.

Проте, не зважаючи на розірвання шлюбу,
ордер на спірну квартиру був отриманий
ОСОБА_4 в тому числі і на ОСОБА_3, хоча на
час його видачі ОСОБА_3 вже не був
членом сім'ї наймача. При цьому, будь
яких заперечень щодо права ОСОБА_3 на
зайняття квартири АДРЕСА_1 у
повнолітніх членів сім'ї наймача не
виникало.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї
наймача квартири АДРЕСА_1 у вказаній
квартирі з 22 жовтня 1992 року
зареєстрованими значаться: ОСОБА_4
(власник особового рахунку), ОСОБА_3
(чоловік), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_7 (дочка).

На підставі спільної заяви наймача
ОСОБА_4 та повнолітніх членів її сім'ї:
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які були
зареєстровані в спірній квартирі, та
підписи яких завірені підписом і
печаткою керівника ЖЕК-307 ДКП
Печерського району (а.с. 73), та
вищевказаної довідки про склад сім'ї,
враховуючи відсутністю підстав для
відмови у приватизації квартири,
встановлених ч.8 ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», відділом
приватизації державного житлового
фонду Печерського району м. Києва було
видане розпорядження від 18 вересня 1993
pоку № 3892 про приватизацію спірної
квартири.

18 вересня 1993 pоку відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва ОСОБА_4, як
уповноваженому власнику, було видане
свідоцтво про право власності на житло
- квартиру АДРЕСА_1, згідно якого спірна
квартира належала ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної
сумісної власності.

В зв'язку зі смертю ОСОБА_6 та на
підставі спільної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 09 лютого 2011 року відділом
приватизації державного житлового
фонду Управління житлово-комунального
господарства Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації
прийнято розпорядження №19 про
внесення змін до свідоцтва про право
власності на житло, згідно якого,
замість спільної сумісної власності
зазначено, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться в спільній частковій
власності в рівних частках.

Проте, як вірно зауважив суд першої
інстанції, будь-яких заперечень щодо
права власності ОСОБА_3 на спірну
квартиру з боку позивача, яка вже була
повнолітньою, не виникало та ніким не
оспорювалося.

09 лютого 2011 року зміни були внесені до
свідоцтва і співвласники отримали
завірену копію для подання до KM БТІ для
внесення відповідних змін.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 22 лютого 2013 року, залишеним
без зміни ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 24 квітня 2013 року, позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання порядку
користування житловою площею, вселення
- задоволено, у зустрічному позові
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Печерської районної у
м. Києві державної адміністрації, третя
особа: ОСОБА_2 про скасування
розпорядження, визнання свідоцтва про
право власності недійсним - відмовлено.

В даній справі, судовим рішенням, що
набрало законної сили та має
преюдиціальне значення встановлено, що
приватизація квартири була оформлена у
відповідності до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого наказом державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 року № 56. Згідно
розпорядження відділу приватизації
державного житлового фонду Печерської
районної державної адміністрації м.
Києва від 18 вересня 1993 року № 3892
квартира була передана в спільну
сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які на момент
приватизації були прописані в квартирі
і мали право брати участь в її
приватизації, на підставі наданих
первинних приватизаційних документів,
зокрема, заяви на приватизацію
квартири, з підписами наймача та
повнолітніх членів сім і завірених
підписом і печаткою керівника ЖЕК-307
ДКП Печерського району та довідки про
склад сім'ї наймача ізольованої
квартири та займані ними приміщення,
виданої житлово-експлуатаційною
конторою.

Підсумовуючи викладене, апеляційна
інстанція погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про те, що розпорядження
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації 18 вересня 1993
року № 3892, свідоцтво про право
власності на житло від 18 вересня 1993 pоку
видано відповідно до чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підпис від імені ОСОБА_3 на заяві від 06
серпня 1993 року виконаний не ним, а
відповідачем ОСОБА_4, що є підставою для
визнання свідоцтва недійсним колегія
суддів відхиляє, оскільки сам по собі
факт відсутності письмової згоди
одного із повнолітніх членів сім'ї на
приватизацію квартири не свідчить про
незаконність приватизації, оскільки
встановлено, що приватизація квартири
відповідала його волевиявленню.

Посилання апелянта на те, що судом не
взято до уваги докази, які
підтверджують факт непроживання
відповідача ОСОБА_3 у квартирі, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки суд першої інстанції при
ухваленні рішення відповідно до ст.212
ЦПК України оцінив докази з
урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України
про їх належність та допустимість та
вірно застосував норми ч.3 ст.61 ЦПК
України.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, на час приватизації відповідач
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
та не був у судовому порядку визнаний
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: