Справа № 149/1927/14-ц Провадження №
22-ц/772/2904/2014Головуючий в суді першої
інстанції Войнаревич М. Г.Категорія 27
Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Луценка В.В.

при секретарі:
Кирилюк Л.М.

за участю
представника позивача Ліфанової Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Хмільницького міськрайонного суду від
06 серпня 2014 року,

В с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором, посилаючись на те, що 29.11.2007
року між ним та відповідачем було
укладено кредитний договір №DN81AR03110260,
згідно умов якого останній отримав
кредит у розмірі 62939,11 грн. на термін до
28.11.2014 року та зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами.
Зобов'язання за даним договором
відповідач виконував не належним
чином, чим допустив заборгованість
станом на 24.06.2014 року в розмірі 290232,02
грн., з яких: 49108,13 грн. - заборгованість
за кредитом; 41352,90 грн. - заборгованість
по відсоткам за користування кредитом;
20455,50 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 179315,49 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, яку банк просить стягнути
з відповідача.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду від 06.08.2014 року стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 29.11.2007 року у розмірі 92461,03 грн., з
них: 49108,13 грн. - заборгованість за тілом
кредиту; 41352,90 грн. - заборгованість за
відсотками. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить вказане рішення
суду змінити в частині відмови в
стягненні комісії та зменшення розміру
неустойки, і в цій частині ухвалити
нове рішення, яким комісію та неустойку
стягнути повністю. Зазначив, що суд не
врахував, що зменшення розміру
неустойки можливе за наявності двох
умов, вказаних в ч.3 ст.551 ЦК України, а
саме: якщо розмір неустойки значно
перевищує розмір збитків та наявності
інших обставин, які мають істотне
значення. При цьому, суд не зазначив
обґрунтування необхідності зменшення
неустойки. Крім того, суд безпідставно
відмовив у стягненні комісії, оскільки
її щомісячна сплата передбачена
кредитним договором.

У судове засідання ОСОБА_3 не з'явився,
рекомендовані повідомлення з судовими
повістками, що направлялись йому за
зареєстрованим місцем його проживання,
повертаються до суду з відміткою - за
закінченням терміну зберігання.
Виходячи з того, що відповідач не
з'являвся до відділення поштового
зв'язку за отриманням судових повісток
і враховуючи положення ч.3 ст.27 ЦПК
України про те, що сторона повинна
добросовісно здійснювати свої права і
виконувати процесуальні обов'язки,
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, осіб, що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту ст.1054 ЦК України вбачається,
що за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України -
зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до вимог
договору та вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк.

Суд першої інстанції встановив, що
29.11.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 уклали кредитний договір №
DN81AR03110260, згідно з умовами якого Банк
надав Позичальнику кредитні кошти у
розмірі 62939,11 грн. на строк до 28.11.2014
року. Відповідач не виконав умови
договору, внаслідок чого станом 24.06.2014
року за ним виникла заборгованість на
загальну суму 290232 грн. 02 коп., з яких: 49108
грн. 13 коп. - тіло кредиту; 41352 грн. 90 коп. -
сума заборгованості за відсотками; 20455
грн. 50 коп. - комісія, 179315 грн.49 коп. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань (а.с.4-6).

Ухвалюючи рішення про часткове
стягнення заборгованості суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
по поверненню кредиту, сплаті
відсотків не виконував, чим допустив
заборгованість, яка підлягає стягненню
в повному обсязі. Відмовляючи в
стягненні комісії суд виходив з того,
що обслуговування за кредитним
договором є обов'язком банку, тому не
повинна нараховуватись ще додаткова
оплата за надані послуги у вигляді
комісії.

Суд вірно встановив обставини по
справі, належним чином перевірив їх
доказами, які оцінив в порядку ст.212 ЦПК
України ,правильно застосував норми
матеріального права та дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
заборгованості зі сплати тіла кредиту,
відсотків та відмову в стягненні
комісії.

Так, відповідно до п.3.6 Постанови НБУ
«Про затвердження Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту» №168 від 10.05.2007 року,
банки не мають права встановлювати
платежі, які споживач має сплатити на
користь банку за дії, які банк здійснює
на власну користь (ведення справи,
договору, облік заборгованості
споживача тощо), або за дії, які
споживач здійснює на користь банку
(прийняття платежу від споживача тощо)
або що їх вчиняє банк або споживач з
метою встановлення, зміни або
припинення правовідносин (укладення
кредитного договору, унесення до нього
змін, прийняття повідомлення споживача
про відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо).

Враховуючи, що комісія за користування
кредитом є платежем, що встановлений
банком за дії, які останній здійснює на
власну користь, то встановлення даного
платежу не допускається.

Крім того, зі змісту п.7.1 кредитного
договору вбачається, що ОСОБА_3 за
користування кредитом зобов'язався
сплачувати банку: відсотки у розмірі
0,80 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячну
винагороду у розмірі 0,50 % від суми
виданого кредиту на придбання
автомобіля, відсотки за дострокове
погашення кредиту, згідно з п.3.10 даного
договору, та винагороду за проведення
додаткового моніторингу, згідно п.6.2
даного договору (а.с.83).

Як вбачається з вказаного, сплата
комісії умовами договору не
передбачена.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Позивач не вказав та не надав суду
доказів наявності підстав для
нарахування комісії за користування
кредитом, чим допустив недоведення
обставин, що мають значення для справи.

Тому, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
частині стягненні комісії, а доводи
апеляційної скарги щодо вказаного
правильних висновків суду не
спростовують.

Разом з тим, постановляючи рішення по
справі про відмову у стягненні
неустойки у вигляді пені, суд допустив
неправильне застосування норм
матеріального права та неповне
встановлення обставин, що мають
значення для справи.

Так, вирішуючи питання про стягнення
пені за порушення строків сплати
мінімального обов'язкового платежу,
суд виходив з того, що банк починаючи з
червня 2008 року, не приймав жодних мір
щодо стягнення заборгованості, таким
чином свідомо допускав боржника до
порушення строків сплати обов'язкового
щомісячного платежу, тому вважав
можливим зменшити розмір неустойки
(пені), згідно ч.3 ст.551 ЦК України.

При цьому, суд розмір неустойки не
зменшив, а повністю відмовив в її
стягненні, чим порушив ст.549 ЦК України
та умови кредитного договору.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору,
при порушенні позичальником будь-якого
з зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3,
7.5 даного договору, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожен
день прострочки.

П.2.2.2 кредитного договору передбачено,
що позичальник зобов'язується
сплачувати відсотки за користування
кредитом, згідно з п.п.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2,
7.1, 7.4 даного договору, а саме, у розмірі
0,80 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що 23.05.2008 року ОСОБА_3
допустив порушення по сплаті
відсотків, тому з цієї дати по 24.06.2014
року банк нарахував пеню в розмірі
179315,49 грн., яка підлягає стягненню.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що вказана сума неустойки
зменшенню не підлягає, оскільки п.27
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що положення частини третьої статті 551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача, а ОСОБА_3
такої заяви до суду не подавав.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо
вказаного є підставними, рішення суду в
частині відмови в стягнені пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
даних позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1048, 1054 ЦК України,
ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного
суду від 06 серпня 2014 року в частині
відмови в стягнені пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором в розмірі 179315,49 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: