АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/80/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Левченко В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
08 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Подорога В. М. , Демченко В. А. при
секретаріБражнюк О.В., Бурдуковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 01
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» с. Лукашівка Чорнобаївського
району Черкаської області про
стягнення невиплаченої орендної плати
та розірвання договору оренди землі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

17 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ПСП «Нива» с.
Лукашівка Чорнобаївського району
Черкаської області про стягнення
невиплаченої орендної плати та
розірвання договору оренди земельної
ділянки посилаючись на те, що 17 травня
2004 року відповідач уклав із ОСОБА_9
договір оренди земельної ділянки
площею 2,7260 га терміном на 10 років,
зареєстрований у Чорнобаївському
районному відділі Черкаської
регіональної філії Центру ДЗК 01
вересня 2004 року за № 75-12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача і
його земельну ділянку успадкував
ОСОБА_7 та отримав державний акт.

Відповідно до пунктів 1, 2.2 зазначеного
договору відповідач зобов'язався
щорічно виплачувати орендну плату
позивачці у розмірі 1,5 % від вартості
земельної частки (40031,60 грн.). Позивач
вважає, що відповідач зобов'язаний
виплатити йому суму орендної плати у
розмірі не менше 1,5 %, а потім з 2008 року -
не менше 3 % визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки згідно з п. 1 Указу Президента
України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)» з
наступними змінами та доповненнями,
так як норми цього указу діють у період
дії договору оренди.

ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області у період з 2004 по 2012 роки включно
не виплачувала орендну плату. Крім
того, керівництво підприємства
повідомило ОСОБА_9 про наявність
заборгованості перед відповідачем, про
яку йому нічого не відомо.

У зв'язку з цим, позивач просив
ухвалити рішення, яким стягнути з ПСП
«Нива» с. Лукашівка Чорнобаївського
району Черкаської області на користь
ОСОБА_7 заборгованість по орендній
платі за період дії договору оренди
земельної ділянки у сумі 9 441,30 грн. та
розірвати договір оренди землі,
укладений 17 травня 2004 року ПСП «Нива» с.
Лукашівка Чорнобаївського району
Черкаської області з ОСОБА_9 площею 2,7260
га.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 01
листопада 2013 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 01
листопада 2013 року як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 травня 2004 року
між ОСОБА_9 та ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області було укладено договір оренди
земельної ділянки (а.с. 5), згідно умов
якого ОСОБА_9 передав в оренду ПСП
«Нива» с. Лукашівка Чорнобаївського
району Черкаської області належну йому
земельну ділянку площею 2,7260 га. Право
власності ОСОБА_9 на вказану земельну
ділянку на момент укладення договору
підтверджується державним актом на
право власності на землю серії ІV-ЧР №
046808 (а.с. 7).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_9 помер і згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 04
жовтня 2012 року № 1830 (а.с. 8) його земельну
ділянку успадкував позивач по справі
ОСОБА_7.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме державного акту на право
приватної власності на землю ЯМ № 244328
від 12 грудня 2012 року (а.с. 9) ОСОБА_7 є
власником земельної ділянки площею 2,7260
га, що знаходиться в адміністративних
Лукашівської сільської ради
Чорнобаївського району Черкаської
області.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2-3), ОСОБА_7 вказував на ту
обставину, що відповідач в період з 2004
року по 2012 рік частково виплачував
орендну плату його батьку, а йому, як
спадкоємцю та на даний час як
орендодавцю за 2012 рік орендна плата не
виплачувалася, тому це спричинило
істотне порушення умов договору, а тому
на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України просив
розірвати в зв'язку з істотним
порушенням умов договору другою
стороною. Також, позивач вказував, що
орендну плату відповідач зобов'язаний
був проводити з орендодавцем виключно
в грошовій формі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що підстав для
розірвання договору оренди землі не
вбачається і позивачем не наведено
обгрунтованих доказів в підтвердження
наданих доводів позовної заяві.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Як встановлено ухвалою апеляційного
суду Черкаської області від 02 липня 2013
року (а.с. 188-189) у справі за позовом
ОСОБА_7 до ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним, протягом
2004-2012 років договір оренди земельної
ділянки виконувався сторонами: ПСП с.
Лукашівка Чорнобаївського району
Черкаської області використовувало
орендовану земельну ділянку за її
цільовим призначенням та вносило
орендну плату, яку отримував ОСОБА_9.

Вказане рішення набрало законної сили
та є чинним на момент розгляду даної
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням
апеляційної інстанції від 02 липня 2013
року було встановлено факт виконання
сторонами умов договору та отримання
ОСОБА_9 орендної плати за використання
ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області його земельної ділянки. Крім
того, під час розгляду справи було
встановлено відсутність зі сторони
відповідача заборгованості зі сплати
орендної плати за весь час дії
договору.

Під час розгляду справи, позивачем не
надано доказів того, що його батько
ОСОБА_9 звертався до відповідача із
вимогами щодо погашення будь-якої
заборгованості з орендної плати.

Представником відповідача під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції надано суду належно завірену
копію видаткового касового ордеру від
08 січня 2014 року про сплату ОСОБА_9
орендної плати за землю та надано
належно завірену копію акту звірки
розрахунків по виплаті орендної плати
земельного та майнового паю станом на 08
січня 2014 року ОСОБА_9 та спадкоємцю
ОСОБА_7, де вказано відсутність боргів
між сторонами по виконанню договірних
зобов'язань, що склались з орендарем та
орендодавцем.

Згідно ч. 4 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі»
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, а
також реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо інше
не передбачено договором оренди землі.

Таким чином, укладений між ОСОБА_9 та
ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області договір оренди земельної
ділянки є обов'язковим для виконання
ОСОБА_7, який набув права власності на
орендовану земельну ділянку, на тих
умовах, на яких він був укладений
сторонами.

Згідно зі ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на
вимогу однієї із сторін договір землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та на умовах
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду
землі» розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди.
Орендна плата може справлятися у
грошовій, натуральній та відробітковій
(надання послуг орендодавцю) формах.

П. 2.2 договору оренди землі (а.с. 5)
передбачено, що орендар сплачує 600 грн.
орендної плати за користування
земельною ділянкою. Колегією суддів
достовірно встановлено, що сторони не
ініціювали питання про внесення змін
до договору оренди, а тому посилання
апелянта на ту обставину, що відповідач
після 2008 року зобов'язаний сплачувати
орендну плату в розмірі 3 % від розміру
грошової оцінки земельної ділянки є
безпідставними.

Так, п. 1 Указу Президента України від 02
лютого 2002 року (у редакції Указу від 19
серпня 2008 року № 725 «Про невідкладні
заходи щодо захисту власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)») «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)» визнано одним із пріоритетних
завдань пореформеного розвитку
аграрного сектора економіки
забезпечення підвищення рівня
соціального захисту сільського
населення, зокрема, шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 3 % визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
поступового збільшення цієї плати
залежно від результатів господарської
діяльності та фінансово-економічного
стану орендаря.

Враховуючи умови п. 2.2. договору оренди
сторін та виходячи з аналізу ст. 13
Закону України «Про оренду землі» та п.
1 Указу Президента України від 02 лютого
2002 року № 92 (у редакції Указу від 19
серпня 2008 року № 725), останній має
рекомендаційний характер і не може
бути обов'язковою підставою для зміни
умов договору оренди, за яким сторони
досягли домовленості під час його
укладення або для його розірвання
відповідно до норм ст. 652 ЦК України у
зв'язку з істотною зміною обставин.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду про те, що
орендарем не порушуються умови
договору оренди землі, якими сторони
керувалися при укладенні договору, не
відбулося й істотного порушення його
умов відповідачем.

Позивач не є стороною договору, з
вимогою переукладення договору до
відповідача не звертався, а тому
підстав для розірвання договору та
стягнення заборгованості не
вбачається.

Надані представником відповідача
докази відсутності заборгованості по
виплаті орендної плати за
користуванням земельним паєм не
спростовані позивачем та його
представником, а тому також, не є
підставою для розірвання договору
згідно з нормами ст. 651 ЦК України, що
були заявлені позивачем під час
подання позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано будь-яких переконливих доказів
в обґрунтування своїх позовних вимог,
крім того представником відповідача в
суді апеляційної інстанції
підтверджено, що доводи апеляційної
скарги та позовної заяви ОСОБА_7 є
безпідставними і спростовуються
наявними матеріалами справи та
наданими сторонами доказами.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 01
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» с. Лукашівка Чорнобаївського
району Черкаської області про
стягнення невиплаченої орендної плати
та розірвання договору оренди землі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :