Справа № 473/4826/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої судді
Лузан Л.В., при секретарі судового
засіданні - Прутян І.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті
Вознесенську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту,
що має юридичне значення, та визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_4 про встановлення
факту, що має юридичне значення, та
визнання права власності на нерухоме
майно.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначала, що з 08.04.2004 року та
по теперішній час вона відкрито та
безперервно володіє та користується
житловим будинком АДРЕСА_1, право
власності на який зареєстровано за
ОСОБА_5. Проте, остання з 2003 року та по
день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, не
проживала в ньому та не користувалась
ним.

Зазначене стосується також
спадкоємця померлої - ОСОБА_4, яка не
оспорювала володіння та користування
позивачкою вказаним нерухомим майном
та не ставила питання про витребування
майна з чужого володіння.

Посилаючись на наявність
сукупності трьох ознак володіння за
набувальною давністю: добросовісність,
безперервність та тривалість
володіння, позивачка просила визнати
за нею право власності на спірний
житловий будинок.

Крім того, вказуючи на помилку в
написанні прізвища власника будинку в
договорі дарування, позивачка також
просила встановити факт належності
вказаного правовстановлюючого
документа ОСОБА_5

Ухвалою суду від 06.11.2014 року в
якості відповідача до участі в справі
залучено ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася. Надала заяву
про розгляд справи за її відсутності.
Не заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_2
визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в
межах заявлених вимог та на підставі
наданих доказів, суд прийшов до
наступного.

Так, як вбачається з матеріалів
справи житловий будинок АДРЕСА_1,
відповідно до договору дарування,
посвідченого Новосілківською
сільською радою Вознесенського району
Миколаївської області 22.03.1991 року,
зареєстровано на праві власності за
ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. За
життя остання склала заповіт, який був
посвідчений 26.07.2012 року державним
нотаріусом Другої Вознесенської
державної нотаріальної контори
Миколаївської області.

За змістом даного заповіту
спадкодавець заповіла належні їй
земельні ділянки, що знаходяться в
межах території Новосілківської
сільської ради Вознесенського району
Миколаївської області та надані для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
ОСОБА_3, тоді як житловий будинок з
земельною ділянкою, на якій він
розташований, за адресою: АДРЕСА_2 -
ОСОБА_4

Вказані особи, відповідно до
повідомлення Першої Вознесенської
державної нотаріальної контори від
04.11.2014 року за № 1319/01-09, прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_5 Заведено
спадково справу від 06.12.2012 року за №
210/2012.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України
частина спадщини, що не охоплена
заповітом, спадкується спадкоємцями
за законом на загальних підставах. До
числа цих спадкоємців входять також
спадкоємці за законом, яким інша
частина спадщини була передана за
заповітом.

Тобто, спадкоємець, який має право
на спадкування однієї частини
спадщини за заповітом, а іншої - за
законом, може прийняти спадщину
одночасно за обома підставами.

Як встановлено в судовому
засіданні відповідачка ОСОБА_4
прийняла спадщину за заповітом. Разом з
тим, як спадкоємець першої черги за
законом, не відмовилася в
передбаченому законом порядку від
прийняття спадщини за другою
підставою.

Отже, остання вважається такою, що
прийняла спадщину за законом в силу ч.3
ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини незалежно від її
належного оформлення.

За правилами ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Виходячи з наведеного,
задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК
України можливе лише за наявності
необхідних умов: добросовісності
заволодіння, відкритості,
безперервності, безтитульності
володіння. Відсутність однієї з них
виключає можливість для позитивного
вирішення справи.

При вирішенні питання, чи
відповідає порядок володіння спірним
майном визначенню набувальна давність,
слід враховувати, що за набувальною
давністю може бути набуто право
власності на нерухоме майно, яке не має
власника, або власник якого невідомий,
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно.

Тобто, набувальна давність
поширюється на випадки фактичного,
безтитульного (незаконного) володіння
чужим майном. Наявність у володільця
певного юридичного титулу (договору
найма, оренди, зберігання тощо),
виключає застосування набувальної
давності.

Також, володіння за даною статтею
має бути добросовісним, тобто
володілець не знав і не міг знати про
те, що володіє чужою річчю, інакше
кажучи, обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву щодо
правомірності набуття майна.

Так, як встановлено судом,
позивачці ОСОБА_2 було відомо, що право
власності на спірний житловий будинок
зареєстровано за ОСОБА_5, яка надала
позивачці дозвіл на проживання в
належному їй будинку, а після її смерті
право перейшло до її спадкоємця,
відповідно до порядку спадкування,
визначеного цивільним законодавством.

З наведеного слідує, що володіння
позивачкою будинком не можна вважати
таким, що виникло поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника, що, в свою чергу, виключає
можливість позитивного вирішення
питання щодо визнання права власності
за набувальною давністю.

За таких обставин, суд на підставі
ч. 4 ст. 174 ЦПК України відмовляє у
прийнятті визнання позову
відповідачами в цій частині.

Також не підлягають задоволенню
вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документа, оскільки в даному випадку з
встановленням обумовленого факту у
позивачки не виникає (змінюється або
припиняється) ніякого суб'єктивного
права.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212 - 215, 223 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, та визнання права власності
на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Л.В.Лузан