АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 інстанції -Кривов»яз А.П.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

20 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київської міської державної
адміністрації) « Кінотератр «Лейпциг»
Петренко Юлії Олександрівни на
рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 26 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради (
Київської міської державної
адміністрації) «Кінотеатр»Лейпциг»,
треті особи Департамент культури
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київської міської державної
адміністрації), Комунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради ( Київської
міської державної адміністрації )
«Київкінофільм» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, не
виплаченої при звільненні працівника,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
зобов»язання внести запис до трудової
книжки та відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 26 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації ) Кінотеатр» Лейпциг» на
користь ОСОБА_4 заборгованість по
заробітній платі у розмірі 339,94 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку в розорі 28 790,13 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні 123 623,62 грн. та 3000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, а
всього стягнуто 155 753 грн. 69 коп.

Зобов»язано Комунальне підприємство
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації ) «Кінотеатр»Лейпциг»
видати ОСОБА_4 трудову книжку із
внесенням запису про її звільнення з
17.09.2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП
України.

Стягнуто з Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради ((Київської міської державної
адміністрації ) «Кінотеатр»Лейпциг»
судовий збір на користь держави у
розмірі 1 557 грн. 53 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київської міської державної
адміністрації) « Кінотератр «Лейпциг»
Петренко Юлія Олександрівна просить
скасувати рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 26 вересня 2014
року та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Свою скаргу мотивує тим, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Так,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції не врахував, що
підставою для звернення позивач з
вказаним позовом до суду було рішення
Апеляційного суду м.Києва від 18.04.2013
року, яким було встановлено, що ОСОБА_4
фактично виконувала обов'язки
директора Комунального підприємства «
Кінотеатр» Лейпциг» до 17.09.2012 року, а
тому вважається звільненою саме з
17.09.2012 року. Зазначене рішення позивач
до виконання ні роботодавцю, ні
державному виконавцю не пред'являла і з
вказаним позовом до суду звернулась
лише 11.03.2014 року. При прийнятті
оскарженого рішення суд першої
інстанції не з'ясував, чи працювала
позивач в день звільнення та чи
зверталась до роботодавця з заявою про
проведення з нею розрахунку. Стягуючи
з відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
18.09.2012 року по 18.08.2014 року, суд не
врахував ту обставину, що рішення
Апеляційного суду м.Києва, яке
визначило дату звільнення позивача з
17.09.2012 року, було постановлено лише
18.04.2013 року, а тому тільки з цього часу
у позивача виникло право на
оформлення свого звільнення з 17.09.2012
року. Не враховано судом при ухваленні
рішення і ту обставину, що відповідно
до акту приймання-передачі документів
та печатки КП « Кінотеатр « Лейпциг»
від 19 липня 2013 року та показів свідка
ОСОБА_5, яка є інспектором з кадрів,
трудова книжка ОСОБА_4 в кадровій
документації підприємства була
відсутня, так як позивач була
директором підприємства і мала доступ
до всіх документів . Вказані обставини
свідчать про відсутність вини
відповідача у не внесенні в трудову
книжку позивача запису про іншу дату
звільнення та у не здійсненні
необхідних виплат позивачу при
звільненні її з 17.09.2012 року.

В судовому засіданні представник
відповідача Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) « Кінотератр «Лейпциг»
Петренко Юлія Олександрівна повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4
ОСОБА_10 проти доводів апеляційної
скарги заперечував та просив рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представники третіх осіб:
Департаменту культури виконавчого
органу Київської міської ради (
Київської міської державної
адміністрації), Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради ( Київської
міської державної адміністрації )
«Київкінофільм» в судове засідання не
з»явились, про день та час слухання
справи судом повідомлялись у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
працювала за контрактом від 20.01.2006 року
на посаді директора Державного
комунального підприємства кінотеатр
«Лейпциг» з 23.01.2006 року по 22.01.2009 року
включно.

Наказом Головного управління культури
та мистецтв Київської міської
державної адміністрації № 91-К від
10.03.2006 року термін дії контракту з
ОСОБА_4 було продовжено по 22.01.2011 року
включно.

Згідно з наказом начальника Головного
управління культури Виконавчого
органу Київської міської ради (
Київська міська державна
адміністрація) № 16-К від 20.01.2011 року
ОСОБА_4 було звільнено з посади
директора Державного комунального
підприємства «Кінотеатр «Лейпциг» з
24.01.2011 року у зв'язку із закінченням дії
контракту.

В серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом до Департаменту культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація), треті особи:
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради (
Київська міська державна
адміністрація) « Кінотеатр « Лейпциг»,
Гуменюк Геннадій  Васильович про
поновлення її на роботі. Свої позовні
вимоги обґрунтовувала тим, що лише
30.07.2012 року їй стало відомо про
звільнення з роботи з 22.01.2011 року у
зв'язку з закінченням строку дії
контракту, так як вона продовжувала
працювати на посаді директора і після
закінчення строку дії контракту понад
шістнадцять місяців, то трудовий
договір є продовженим на невизначений
строк і її звільнення є незаконним.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 16 жовтня 2012 року
позов ОСОБА_4 було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
18.04.2013 року рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 16 жовтня 2012
року було скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Вважати ОСОБА_4 звільненою з
посади директора Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) «
Кінотеатр « Лейпциг» з 17 вересня 2012
року у зв'язку із закінченням строку
дії контракту, п.2 ст. 36 КЗпП України. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

12 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулась
до Святошинського районного суду
м.Києва з позовом до Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради ( Київська
міська державна адміністрація) про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та сум, що підлягають
сплаті при звільненні, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди та зобов'язання
відповідача видати їй трудову книжку
із внесенням запису про її звільнення
з 17 вересня 2012 року на підставі п.2 ст. 36
КЗпП України.

Задовольнити частково позовні вимоги
та стягуючи з Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА)
Кінотеатр» Лейпциг» на користь ОСОБА_4
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 339,94 грн., компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 28
790,13 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні 123
623,62 грн. та 3 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, а всього 155 753 грн. 69
коп. та зобов'язуючи Комунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА)
«Кінотеатр»Лейпциг» видати ОСОБА_4
трудову книжку із внесенням запису про
її звільнення з 17.09.2012 року на підставі
п.2 ст.36 КЗпП України, суд першої
інстанції посилався на те, що, в
порушенні вимог статей 47 та 116 КЗпП
України, в день звільнення
відповідачем не було проведено з
ОСОБА_4 розрахунку, у зв'язку з чим їй не
було виплачено заробітну плату за
фактично відпрацьований час з 15
вересня 2012 року по 17 вересня 2012 року в
сумі 339,94 грн та компенсацію за 159 днів
невикористаної відпустки за
відпрацьований період в сумі 28 790,13 грн.
Оскільки з вини власника звільненій
ОСОБА_4 не було виплачено належних при
звільненні сум у строки, зазначені в
статті 116 КЗпП України, то, відповідно
до вимог ст.. 117 КЗпП України, з
відповідача на її користь підлягає
стягненню середній заробіток за весь
час затримки виплати належних при
звільнені сум за період з 18.09.2012 року по
18.08.2014 року в розмірі 123 623,62 грн.

Колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
зроблені на підставі повного та
об»єктивного встановлення дійсних
обставин справи, досліджених судом
доказів та в повній мірі відповідають
вимогам закону з огляду на таке.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимог про
розрахунок.

Згідно зі статтею 83 КЗпП України, у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Зважаючи на те, що відповідач при
звільненні не провів з позивачем
розрахунок, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
ОСОБА_4 заборгованість по заробітній
платі за період з 15 вересня 2012 року по
17 вересня 2012 року у розмірі 339,94 грн. з
урахуванням індексації та компенсацію
за невикористані 159 днів щорічної
основної відпустки в розмірі 28 790,13
гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що
задовольняючи позов в частині
стягнення невиплаченої заробітної
плати, суд першої інстанції не
врахував, що у справах про оплату праці
діє тримісячний строк звернення з
заявою до КТС або безпосередньо до суду
, який обчислюється з дня, коли
працівник дізнався або повинен був
дізнатись про порушення свого права, не
ґрунтуються на вимогах закону, так як
відповідно до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП
України, у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення з Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) на
користь ОСОБА_4 середнього заробітку
за весь час затримки виплати належних
при звільнені сум за період з 18.09.2012
року по 18.08.2014 року в розмірі 123 623,62 грн.,
а також моральної шкоди у розмірі 3000,00
гривень, суд 1-ї інстанції посилався на
те, що затримка з виплатою заробітної
плати та компенсації за невикористану
відпустку сталася з вини відповідача,
заборгованість по заробітній платі
відповідачем позивачу не виплачена а
тому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП
України, вимоги позивача про стягнення
з відповідача на її користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є обґрунтованими.
Оскільки відповідачем були порушені
трудові права позивача, що призвело до
втрати нею нормальних життєвих
зв'язків та до моральних страждань, то
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню у відшкодування
моральної шкоди 3000, 00 гривень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в цій
частині, вважає їх обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

З досліджених доказів судом першої
інстанції достовірно встановлено, що
відповідач не провів з позивачем
розрахунку при звільненні, так як не
виплатив ОСОБА_4 заробітну плату за
період з 15 вересня 2012 року по 17 вересня
2012 року у розмірі 339,94 грн. з урахуванням
індексації та компенсацію за
невикористані 159 днів щорічної
основної відпустки в розмірі 28 790,13
гривень, а тому суд 1-ї інстанції
обгрунтовано вважав, що з відповідача
підлягає стягненню на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
18.09.2012 року по 18.08.2014 року в розмірі 123
623,62 грн., відповідно до заявлених
позовних вимог. Розрахунок судом 1-ї
інстанції зроблений відповідно до
вимог постанови Кабінету Міністрів
України № 100 від 08 лютого 1995 року « Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати».

Доводи апеляційної скарги про те,
що при прийнятті оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції
проігнорував Рішення Конституційного
Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012
та, стягуючи з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні, не
врахував, що вказане стягнення
можливе лише після фактично
проведеного роботодавцем розрахунку
з працівником при його звільненні є
безпідставними та помилковими, так як
суперечать положенням ст.. 117 КЗпП
України. Викладені в Рішенні
Конституційного Суду України від
22.02.2012 року № 4-рп/2012 висновки
стосувались початку перебігу строків
позовної давності для звернення до
суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Обґрунтованим є також висновок
суду першої інстанції про спричинення
позивачу моральної шкоди, виходячи з
наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних зв"язків і вимагають
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

З досліджених в судовому засіданні
доказів достовірно встановлено факт
порушення відповідачем прав позивача
на отримання заробітної плати та
проведення розрахунку при звільненні
в установлені законом строки,
зазначені обставини завдали позивачу
моральних страждань та вимагали від
неї додаткових зусиль для організації
свого життя, а тому колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди в розмірі 3000,00
грн.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації )
«Кінотеатр»Лейпциг» видати ОСОБА_4
трудову книжку із внесенням запису про
її звільнення з 17.09.2012 року на підставі
п.2 ст.36 КЗпП України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Ведення трудових книжок працівників на
підприємстві здійснюється відповідно
до «Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників»,
затвердженої Наказом Міністерства
праці України від 29 липня 1993 року
№58(надалі - Інструкція).

Відповідно до вимог п.4.1 Інструкції у
разі звільнення працівника всі
записи про роботу і нагороди, що
внесені у трудову книжку за час
роботи на цьому

підприємстві, засвідчуються підписом
керівника підприємства або

спеціально уповноваженою ним особою та
печаткою підприємства або

печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати

працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї

записом про звільнення.

Згідно з п.4.2. Інструкції, якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то

власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому

поштове повідомлення із вказівкою
про необхідність отримання

трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою
з доставкою на зазначену

адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Пункт 7.1 Інструкції передбачає, що на
підприємстві ведеться така
документація щодо обліку бланків
трудових книжок і заповнених
трудових книжок:

а) книга обліку бланків трудових
книжок і вкладишів до них,

затверджена наказом Мінстату України
від 27 жовтня 1995 року N

277;

б) книга обліку руху трудових книжок
і вкладишів до них,

затверджена наказом Мінстату України
від 27 жовтня 1995 року N

277.

До книги обліку бланків трудових
книжок і вкладишів до них

вносяться усі операції, пов'язані з
одержанням і витрачанням

бланків трудових книжок і вкладишів до
них із зазначенням серії та

номера кожного бланку. Книга ведеться
бухгалтерією підприємства.

Книга обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них ведеться

відділом кадрів або іншим підрозділом
підприємства, який здійснює

оформлення прийняття і звільнення
працівників. У цій книзі

реєструються всі трудові книжки, що
прийняті від працівників при

влаштуванні на роботу, а також трудові
книжки і вкладиші до них із

записом серії і номера, що видані
працівникам знову.

У разі одержання трудової книжки у
зв'язку із звільненням

працівник розписується у особистій
картці і у книзі обліку.

Книга обліку бланків трудових
книжок і вкладишів до них

і книга обліку руху трудових книжок
мають бути пронумеровані,

прошнуровані та скріплені підписом
керівника підприємства і

печаткою.

На підтвердження своїх доводів про те,
що позивач отримала свою трудову
книжку при звільненні, представник
відповідача надав лише Акт
приймання-передачі документів та
печатки КП « Кінотеатр « Лейпціг» від 19
липня 2013 року , підписаний генеральним
директором КП « Кінотеатр Лейпциг»
Гуменюком Г.В. та головою
ліквідаційної комісії Цвєтковим А.В. з
якого вбачається, що в переліку
трудових книжок працівників КП «
Кінотеатр «Лейпциг», які були передані
ліквідатору, трудова книжка ОСОБА_4 не
значиться.

Тоді як відповідно до Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, на підтвердження факту
видачі позивачу трудової книжки при
звільненні відповідач повинен був
надати Книгу обліку руху трудових
книжок в якій повинен бути підпис
ОСОБА_4 про отримання нею трудової
книжки. Крім того, про отримання
трудової книжки працівник також
розписується у особистій картці.

Якщо працівник був відсутній на роботі
в день звільнення, то

власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому

поштове повідомлення із вказівкою
про необхідність отримання

трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на
зазначену

адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
відповідач, на підтвердження факту
видачі позивачу трудової книжки, не
надав суду ні особистої картки
позивача, ні Книги обліку руху
трудових книжок, ні доказів
направлення позивачу повідомлення про
необхідність отримання трудової
книжки чи пересилання трудової книжки
поштою на адресу позивача, а тому,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 в частині зобов'язання
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації ) «Кінотеатр» «Лейпциг»
видати ОСОБА_4 трудову книжку із
внесенням запису про її звільнення з
17.09.2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП
України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції при вирішенні
вимог щодо видачі трудової книжки не
враховано покази свідка ОСОБА_5, яка є
інспектором з кадрів КП «Кінотератр
«Лейпціг» про те, що трудова книжка
ОСОБА_4 в кадровій документації
підприємства була відсутня,
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
відповідно до вимог п. 1.3. Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників, при влаштуванні на
роботу працівники зобов'язані
подавати трудову книжку, оформлену в
установленому порядку. Доказів того, що
факт неподання позивачем трудової
книжки при працевлаштуванні якимось
чином було зафіксовано відділом
кадрів, матеріали справи також не
містять.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київської міської державної
адміністрації) « Кінотератр «Лейпциг»
Петренко Юлії Олександрівни відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: