Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ жилого будинку,
надвірних будівель та господарських
споруд та встановлення порядку
користування земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 21 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом до
відповідача, в обґрунтування якого
зазначила, що їй належить Ѕ частини
жилого будинку, надвірних будівель та
господарських споруд АДРЕСА_1, а
відповідач є власницею іншої Ѕ частини
цьому жилого будинку, надвірних
будівель та господарських споруд. Ці
об'єкти нерухомого майна знаходяться
на земельній ділянці площею 0,1284 га.
Сторони не можуть домовитись про поділ
жилого будинку, надвірних будівель та
господарських споруд, а також узгодити
порядок користування земельною
ділянкою.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 23 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Поділено в натурі жилий будинок,
надвірні будівлі та господарські
споруди АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3
право власності на частину жилого
будинку загальною площею 40,5 кв.м
загальною вартістю 37 041 грн, що
складається з ґанку «а1» вартістю 133
грн, веранди 1-І площею 8,6 кв.м вартістю
4 193 грн, коридору 1-1 площею 7,7 кв.м
вартістю 6 220 грн, житлової кімнати
1-5 площею 16,2 кв.м вартістю 13 086 грн та
житлової кімнати 1-6 площею 16,6
кв.м вартістю 13 409 грн; надвірні будівлі
та господарські споруди загальною
вартістю 22 545 грн: погріб з шийкою «В»
вартістю 6 206 грн, гараж «Б» вартістю 7 831
грн, хвіртку № 1 вартістю 875 грн, ворота
№ 2 вартістю 3 261 грн та Ѕ частину
огорожі № 3 вартістю 4 372 грн. Ці
приміщення жилого будинку, надвірні
будівлі та господарські споруди
становлять 54,7 %.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
частину жилого будинку загальною
площею 40,7 кв.м загальною вартістю 32 876
грн, що складається з кухні 1-2 площею 12,9
кв.м вартістю 10 420 грн, санвузла 1-3
площею 2,5 кв.м вартістю 2 019 грн та
житлової кімнати 1-4 площею 25,3 кв.м
вартістю 20 437 грн; надвірні будівлі та
господарські споруди загальною
вартістю 16 512 грн: сарай «Г» вартістю 6 507
грн, убиральня «Е» вартістю 1 358 грн,
навіс «Ж» вартістю 1 167 грн, колодязь
питний «З» вартістю 668 грн, колонка «К»
вартістю 2 440 грн та Ѕ частини огорожі №
3 вартістю 4 372 грн. Ці приміщення жилого
будинку, надвірні будівлі та
господарські споруди становлять 45,3 %.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
компенсацію за зменшення частки в
жилому будинку, надвірних будівлях та
господарських спорудах у розмірі 5 099
грн.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати дверний
блок між коридором 1-1 та житловою
кімнатою 1-6, закласти цей проріз та
заштукатурити стіну з обох сторін; в
житловій кімнаті 1-6 облаштувати новий
коридор та кухню; встановити новий
дверний блок між коридором 1-1 та новим
коридором, облаштованим в житловій
кімнаті 1-6; переобладнати систему
інженерного забезпечення для
виділеної їй частини жилого будинку.

Зобов'язано ОСОБА_4 облаштувати
зовнішній вхід у житлову кімнату 1-4;
облаштувати новий коридор в житловій
кімнаті 1-4; встановити нові дверні
блоки між новим коридором та санвузлом
1-3, між новим коридором та кухнею 1-2, між
новим коридором та житловою кімнатою
1-4; демонтувати дверні блоки між кухнею
1-2 та санвузлом 1-3, між коридором 1-1 та
кухнею 1-2, між коридором 1-1 та житловою
кімнатою 1-4, закласти ці прорізи та
заштукатурити стіни; переобладнати
систему інженерного забезпечення для
виділеної їй частини жилого будинку. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що сторони є
співвласниками жилого будинку,
надвірних будівель та господарських
споруд АДРЕСА_1 (по Ѕ частини кожний).

З висновку експерта від 15 листопада 2013
року вбачається, що поділ жилого
будинку, надвірних будівель та
господарських споруд можливий без
дотримання рівності часток та
експертом запропоновано 4 варіанти
поділу.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, при вирішенні даного спору
прийняв до уваги зазначений висновок
будівельно-технічного дослідження та
визнав необхідним при здійсненні
поділу будинку обрати запропонований
експертом варіант № 2, із присудженням
грошової компенсації відповідачу,
частка якого зменшилася.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що
переобладнання та перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» судам розґяснено, що в спорах
про поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності. У тих випадках, коли для
поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК
УРСР).

Задовольняючи позов, суди на вказані
вимоги закону уваги не звернули;
пославшись на вказаний пункт
постанови Пленуму ВСУ, не врахували, що
при поділі житлового будинку в натурі у
разі необхідності його переобладнання
та перепланування, необхідний дозвіл
виконкому місцевої ради, який має бути
отриманий до винесення судом рішення,
що є обов'язковою умовою згідно з
вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, до ухвалення рішення в
матеріалах справи повинні бути надані
відповідні висновки: технічний
висновок про відповідність
перепланування будівельним нормам і
правилам, висновок про відповідність
перепланування
санітарно-епідеміологічним вимогам,
пропонованим до будинків і приміщень, і
правилам пожежної безпеки. Залежно від
обставин справи підлягають поданню
висновки й інших служб, зокрема
погодження для встановлення
відокремленого газо-, водо- та
енергопостачання.

Враховуючи, що суди на зазначені
обставини не звернули уваги, не
встановили фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 23 червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська