Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької, третя особа -
ОСОБА_5, про визнання наказу незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 07 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької, третя особа -
ОСОБА_5, про визнання наказу про
звільнення від 12 листопада 2013 року № 158
незаконним, поновлення на роботі на
посаді артиста оркестру вищої
категорії (концертмейстера) та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, посилаючись на те,
що починаючи з 1999 року працює на посаді
артиста оркестру вищої категорії
(концертмейстера) Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені С.
Крушельницької. Наказом генерального
директора від 12 листопада 2013
року № 158-к за результатами проведеної
атестації на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України була звільнена у зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації.

Проте з висновками атестації та
оскаржуваним наказом не погоджується,
оскільки має стаж у цій галузі понад
тридцять років, Указом Президента
України від 27 жовтня 2009 року № 866 їй
присвоєно почесне звання «Заслужений
артист України».

Указувала на те, що подання
генерального директора театру № 234 про
надання згоди на розірвання трудового
договору скероване голові
профспілкового комітету 11 листопада 2013
року, а вже на наступний день, 12
листопада 2013 року, не отримавши
відповіді, було видано оскаржуваний
наказ про її звільнення.

Листом від 20 листопада 2013 року голова
профкому Львівського академічного
театру опери та балету імені С.
Крушельницької не надав згоди на
розірвання трудового договору, а тому
це є підставою для поновлення на
роботі. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 17 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 07 липня 2014 року, в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідачем звільнено позивача з
дотриманням норм КЗпП України.

Проте з таким висновком судів повністю
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що починаючи з 1999 року
ОСОБА_3 працювала на посаді артиста
оркестру вищої категорії
(концертмейстера) оркестру Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені С.
Крушельницької.

За високу виконавську майстерність
Указом Президента України
від 27 жовтня 2009 року № 866 ОСОБА_3
присвоєно почесне звання «Заслужений
артист України» (а. с. 6).

З метою визначення відповідності
кваліфікації працівників художнього
та артистичного персоналу займаній
посаді, видано наказ генерального
директора від 03 липня 2013 року №86-к «Про
чергову атестацію художнього та
артистичного персоналу», яким
визначено провести чергову атестацію
згідно з графіком.

Цим наказом сформовано атестаційну
комісію для: солістів опери і
художнього персоналу, артистів хору та
артистів оркестру, кожним окремо й у
різному складі членів комісії. До
складу атестаційної комісії також
залучено представника первинної
профспілкової організації театру
(а. с. 23‒?24).

12 вересня 2013 року за результатами
проведеного атестування ОСОБА_3
члени атестаційної комісії
одноголосно прийняли рішення про її
невідповідність займаній посаді.

На виконання рішення атестаційної
комісії від 12 вересня 2013 року щодо
атестації артиста оркестру вищої
категорії (концертмейстера) ОСОБА_3
наказом генерального директора від 07
листопада 2013 року № 152-к
прийнято рішення вважати ОСОБА_3,
артиста оркестру вищої категорії
(концертмейстера), такою, що не
відповідає займаній посаді (а. с. 39).

07 листопада 2013 року листом генеральний
директор театру запропонував ОСОБА_3
перевестись на посаду артиста оркестру
вищої категорії (а.с. 40).

Отримавши відмову ОСОБА_3 від
запропонованих їй посад: артиста
оркестру вищої категорії та провідного
інженера з ремонту та експлуатації
тиристорного обладнання, 11 листопада
2013 року генеральний директор театру
звернувся до голови профспілкового
комітету Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької з поданням про
надання згоди на розірвання трудового
договору з артистом оркестру вищої
категорії (концертмейстером) ОСОБА_3 у
зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації (п. 2 ст. 40
КЗпП України) (а. с. 42).

12 листопада 2013 року наказом
генерального директора театру
№ 158-к ОСОБА_3, артиста оркестру вищої
категорії (концертмейстера), звільнено
з займаної посади у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок недостатньої кваліфікації
за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

20 листопада 2013 року у відповідь на
подання генерального директора театру
голова профкому Львівського
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької відмовив у
наданні згоди на розірвання трудового
договору з артистом оркестру вищої
категорії (концертмейстером) ОСОБА_3 (а.
с. 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. п. 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2‒?5, 7 ст. 40 і п. п.
2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 (із
наступними змінами) судам роз'яснено,
що розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених статтями 43 і 43(1)
КЗпП України. Звільнення погоджується
з органом профспілки, яка утворена і
діє на підприємстві, і членом якої є
працівник. Відмова профспілкового
органу в згоді на звільнення є
підставою для поновлення працівника на
роботі.

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не
звернув та не дотримався встановленого
ст. 212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи ОСОБА_3
належним чином не перевірив та не навів
факти, які б спростували ці доводи, суд
обмежився лише поясненнями та
доказами, наданими відповідачем, таким
чином обмеживши права позивача.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
рішення суду не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень з передачею справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 17 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 07 липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

О.В. Попович