Справа № 1512/900/2012
Провадження № 2/520/4601/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого-судді Луняченка В. О.

при секретарі Нефедової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договорів дарування
недійсними, повернення сторін у
первісний стан,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
домоволодіння АДРЕСА_1, від 27 грудня 2007
року, договору дарування земельної
ділянки площею 0,0698 га, розташованої по
АДРЕСА_1 від 27 грудня 2007 року згідно з
яким ОСОБА_1 подарував зазначене майно
ОСОБА_2 і про повернення майна у
власність позивачеві.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 15 листопада 2012 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 квітня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України від 16
жовтня 2013 року, рішення Київського
районного суду м. Одеси від 15 листопада
2012 року та рішення апеляційного суду
Одеської області від 12 квітня 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України від 16
квітня 2014 року виправлено описку,
допущено в ухвалі колегії суддів
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року та зазначено
в резолютивній частині рішення,
замість «справу направити на новий
розгляд до апеляційного суду»
зазначено «справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції».

26.09.2014 року позивачем ОСОБА_1 подано до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, у якій він просить визнати
недійсними договори дарування від 27
грудня 2007 року домоволодіння та
земельної ділянки та повернути у його
власність домоволодіння та земельну
ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що не мав наміру
безоплатно дарувати домоволодіння та
земельну ділянку сторонній незнайомій
людині - ОСОБА_2, а мав домовленість
укласти договір купівлі-продажу з
ОСОБА_3, який обіцяв з ним повністю
розрахуватись за придбане нерухоме
майно поетапно. Оформлення договорів
купівлі-продажу домоволодіння та
земельної ділянки у нотаріуса було
призначено на 27 грудня 2007 року. Коли
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3
з'явилися 27.12.2007 року в нотаріальну
контору для оформлення договорів
купівлі-продажу домоволодіння та
земельної ділянки у нотаріуса,
відповідач ОСОБА_3 повідомив позивача
ОСОБА_1 про те, що з ряду причин, які
носили приватний характер, він не хотів
в той час оформляти на своє ім'я
правовстановлюючі документи на спірні
об'єкти, тому відповідач ОСОБА_3
Туркоєвич попросив ОСОБА_1, щоб той у
нотаріуса підписав не договори
купівлі-продажу на домоволодіння та
земельну ділянку, а оформив у нотаріуса
договори дарування на ім'я його
найкращого друга - ОСОБА_2, і там же
безпосередньо перед підписанням
договорів дарування ОСОБА_1 перший раз
побачив ОСОБА_2. При цьому в момент
укладання спірних договорів
відповідач ОСОБА_2 запевнив позивача,
щоб він не хвилювався, оскільки він -
ОСОБА_2, на будинок і землю не претендує
і не збирається в нього вселятися та
приймати від позивача у дар спірне
майно, оскільки там буде жити родина
ОСОБА_3, а через деякий час він
переоформить спірне майно на когось із
братів ОСОБА_3, які є його близькими
друзями. Позивач вважає, що відповідач
ОСОБА_2 не виконав своєї обіцянки, даної
у приватного нотаріуса, став
претендувати на будинок і землю,
намагався отримати дублікат
документів на будинок і землю,
стверджуючи, що втратив їх. Також
позивачем не була отримана вартість
спірного нерухомого майна у зв'язку зі
скасуванням ОСОБА_2 довіреності від 27
грудня 2007 року, якою відповідач ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
розпорядження за ціну та на умовах на
свій розсуд спірним нерухомим майном.
Позивач стверджує, що спірні договори
дарування мають бути визнані
недійсними, оскільки він не мав наміру
дарувати своє майно і був обманутий
відповідачами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представники підтримали уточнені
вимоги та просять задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги визнав у повному обсязі,
і підтвердив, що домовленість про
укладання договору купівлі-продажу
нерухомого майна з позивачем дійсно
була у ОСОБА_3, який мешкав по сусідству
з позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники
в судове засідання не з'явились,
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Вислухавши позивача, представників
позивача, представника відповідача
ОСОБА_3, свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка площею 0,0698 га та
житловий будинок літ. «А», загальною
площею 330,0 кв. м, житловою площею 130,6 кв.
м з огорожею і мостінням по АДРЕСА_1
належали ОСОБА_1 27 грудня 2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір дарування
(посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за №
5906), згідно з яким позивач ОСОБА_1
подарував відповідачу ОСОБА_2
домоволодіння АДРЕСА_1; а також було
укладено договір дарування
(посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за №
5910), згідно з яким ОСОБА_1 подарував
відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку,
площею 0,0698 га, розташовану по АДРЕСА_1
Безпосередньо після укладення
договору дарування вищевказаного
нерухомого майна з позивачем набувач
ОСОБА_2, не отримавши оригіналів
договорів та ключів від будинку, видав
відповідачу ОСОБА_3 та його
представнику ОСОБА_4 нотаріально
посвідчену довіреність на здійснення
усіх повноважень щодо придбаного
нерухомого майна, у тому числі на
повне розпорядження спірним нерухомим
майном строком на три роки. На підставі
вказаної довіреності за відповідачем
ОСОБА_2 було зареєстроване спірне
нерухоме майно, що сторонами не
оспорюється. 01 листопада 2010 року
відповідач ОСОБА_2 довіреність
скасував, про що нотаріально повідомив
відповідача ОСОБА_6 та його
представника ОСОБА_4

Сторони визнали, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не
були знайомі до укладення договорів
дарування, та не перебувають в родинних
чи інших близьких стосунках. Допитана
апеляційним судом в якості свідка
дружина відповідача (ОСОБА_2.) ОСОБА_6
пояснила, що з ОСОБА_1 не була знайома,
що знаходячись у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 спірне домоволодіння і земельна
ділянка ніколи не були у їх з чоловіком
володінні та розпорядженні, що про
наявність такого дарунку до виникнення
спору у суді їй взагалі відомо не було,
та їй відомо, що будинок придбав
відповідач ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 визнав,
що позивачу було сплачено тільки 10% від
вартості спірного майна, а решту
вартості спірного нерухомого майна
відповідач ОСОБА_3 не сплатив позивачу
у зв'язку зі скасуванням ОСОБА_2
довіреності на здійснення розпорядчих
повноважень щодо спірного нерухомого
майна.

Проте з матеріалів справи вбачається і
це не заперечували а ні позивач, а ні
відповідач, що зібранням документів
для договорів купівлі-продажу
нерухомого майна займався особисто
відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 Для цього, відповідач та його
представник ОСОБА_4 звернулися з
оригіналами документів в КП «ОМБТІ та
РОН» для отримання
довідки-характеристики, витягу з
реєстру прав власності, виготовлення
технічного паспорту та квитанції про
сплату за послуги КП БТІ від імені
продавця ОСОБА_1, а також самі
сплачували кошти КП БТІ за наданими
квитанціями та особисто зверталися до
приватного нотаріусу Одеського
міського нотаріального округу для
укладення спірних угод.

Позивач ОСОБА_1 є людиною похилого віку,
1939 р. н., ветераном війни, інвалідом 2
групи, учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, тому він вважає, що його
внутрішня воля не була спрямована на
безоплатну передачу свого майна
сторонній незнайомій людині ОСОБА_2,
оскільки він вважав, що мова йде про
оплатну угоду (купівлю-продаж) щодо
належного йому майна, що справжнім
набувачем спірного нерухомого майна є
ОСОБА_3, і що у останнього є обов'язок
сплатити йому повну вартість
придбаного нерухомого майна.

Суд вважає, що в даному випадку є
підстави для застосування до спірних
правовідносин та визнання оспорюваних
правочинів недійсним як на підставі ст.
230 ЦК України так і на підставі ст. 215 та
ч.3 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього ж Кодексу), такий правочин
визнається недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до зазначеної
норми, є введення однією стороною іншої
сторони правочину в обман щодо
обставин, які мають істотне значення.
Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним, що
зазначене у ч.1 ст. 229 ЦК України.

Судом, також приймається до уваги, що
згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» особами, котрі беруть
участь у справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони даного
правочину. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману, в даному випадку
позивач.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_1 зазначив, що обман з
боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до
нього при оформленні в нотаріальній
конторі спірних договорів дарування
свого будинку і землі на ім'я ОСОБА_2
полягав у тому, що укладає із ОСОБА_2
договір він вважав, що ОСОБА_2 діє як
представник ОСОБА_3, саме з яким у нього
і були правовідносини щодо передачі
права власності на належне позивачу
майно, та якщо б йому було відомо про
особисті наміри ОСОБА_2 відносно
домоволодіння, то договір не був би
укладений. Підтвердженням вказаних
обставин позивач вважає той факт, що цю
людину - ОСОБА_2 він бачив від 15 до 30
хвилин у нотаріуса, після чого позивач
його більше ніколи не бачив, документів
на будинок, ключів, технічну
документацію він передав відповідачу
ОСОБА_3 ОСОБА_2 в будинок не вселявся, а
підписуючи договір в нотаріальній
конторі, відповідач ОСОБА_2 просив його
не хвилюватися, оскільки він на будинок
і землю не претендує, не збирається в
нього вселятися, і приймати його в дар
від позивача, оскільки він пообіцяв
через деякий час переоформити будинок
на відповідача ОСОБА_3 На думку
позивача обман ОСОБА_2 полягає в тому,
що він на момент укладення спірних
договорів навмисно ввів позивача в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення, пообіцявши при цьому
переоформити будинок на ОСОБА_3, а
ОСОБА_3 в свою чергу сплатити грошові
кошти в повному обсязі за спірні
домоволодіння та земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Відповідно доч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Суд приймає до уваги, що позивачем
заявлені вимоги про повернення йому у
власність домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, площею 0,0698 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у
зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 в
цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, представником позивача в
судовому засіданні заявлено
клопотання про поновлення строків
позовної давності.

Так, позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права (ч.1 ст.261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.ч.4,5 ст.267 ЦК
України).

Позивачем заявлено про визнання причин
пропущення позовної давності
поважними. Поважність причин
мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2
довіреність від 27 грудня 2007 року
скасував 01 листопада 2010 року, у зв'язку
з чим ОСОБА_3 звернувся до нього з
позовом до суду у грудні 2010 року, та
саме з цього часу позивач довідався про
справжні наслідки вчиненого ним
правочину, про права та обов'язки
сторін правочину, і про те, що його
права відповідачем ОСОБА_2 не
визнаються. За захистом свого
порушеного права позивач звернувся до
суду у цій справі у січні 2012 року, тому
причини пропущення позовної давності є
поважними, порушене право позивача на
визнання договорів дарування
недійсними, повернення сторін у
первісний стан, підлягає захисту.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,154,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 203, 216, 230, 236, 256, 257, 267 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів
дарування недійсними, повернення
сторін у первісний стан.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності для звернення до суду за
захистом своїх прав.

Визнати недійсним договір дарування
від 27 грудня 2007 року домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі за № 5906.

Застосувати реституцію шляхом
передачі нерухомого майна ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1

Визнати недійсним договір дарування
від 27 грудня 2007 року земельної ділянки,
розміром 698 кв.м, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі за №5910.

Застосувати реституцію шляхом
передачі нерухомого майна, а саме
земельної ділянки, розміром 698 кв.м.,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_1.

Повернути у власність ОСОБА_1
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, площею 0,0698 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІІН НОМЕР_1) та
ОСОБА_3 (ІІН невідомий) на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати у
розмірі 2154,24 (дві тисячі сто п'ятдесят
чотири грн. 24 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Київський
районний суд м. Одеси шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Луняченко В. О.