Номер провадження: 22-ц/785/5851/14
Головуючий у першій інстанції Бочаров
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на заочне
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 24 квітня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,-

встановила:

У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі Банк)
звернулося до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 03.07.2008
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала кредит в сумі 80000
доларів США строком до 03.07.2015 року.

В забезпечення виконання взятих на
себе кредитних зобов'язань 03.07.2008 року
між Банком та відповідачем був
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого відповідачка передала в
іпотеку належне їй на праві власності
нерухоме майно, а саме: земельну
ділянку та житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, то станом на 31.10.2013 року має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 118942,66 доларів США, що
еквівалентно 950708,68 грн..

Позивач зазначив, що неодноразово
звертався до ОСОБА_3 з письмовою
вимогою-повідомленням з приводу
добровільного погашення
заборгованості за зазначеним вище
кредитним договором, але відповідачка
добровільно заборгованість не
погасила.

На підставі зазначеного Банк звернувся
до суду та просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» подало до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»», суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав до суду доказів надіслання
письмової вимоги-повідомлення щодо
добровільного погашення відповідачем
заборгованості за кредитним договором,
тому зазначене є підставою для відмови
у задоволенні позову.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Заочне рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 24
квітня 2014 року зазначеним вимогам не
відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 03.07.2008
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала кредит в сумі 80000
доларів США строком до 03.07.2015 року.

В забезпечення виконання кредитного
договору 03.07.2008 року між Банком та
ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки,
відповідно до якого остання передала в
іпотеку належне їй на праві власності
нерухоме майно, а саме: земельну
ділянку та житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, то станом на 31.10.2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
118942,66 доларів США, що еквівалентно 950708,68
грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 69560,46
доларів США, що еквівалентно - 555996,76
грн.;

- заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 39930,42 долара
США, що еквівалентно - 319163,85 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 4948,9
доларів США, що еквівалентно - 39556,56 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам - 4502,88
доларів США, що еквівалентно - 35991,51 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець),
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, при якому настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, а боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору
до обов'язків відповідача
(позичальника) було покладено точно в
строки, обумовлені в кредитному
договорі, повернути кредит, своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов
кредитного договору своєчасно і в
повному обсязі не погашала кредит, та
не сплачувала відсотки за користування
коштами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачка підписала договір
кредиту добровільно, що свідчить про
те, що всі умови кредитного договору
сторонами визначено як обов'язковими
для виконання, та ніяких заперечень
щодо них відповідачкою не
висловлювалось.

Згідно зі ст. 33 ЗУ»Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною першою ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»
передбачено, що в разі невиконання
боржником вимоги іпотекодержателя
щодо усунення порушень основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
зазначеною статті не є перешкодою для
реалізації право іпотекодержателя
звернутися в будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

За змістом ст. 572 ЦК України, ст.ст. 33, 34,
39, 40 Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса, або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя. Одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення. Звернення стягнення на
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Єдиною підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог Банку суд
першої інстанції зазначив відсутність
письмової вимоги-повідомлення, яка
направлялась на адресу ОСОБА_3 щодо
погашення заборгованості.

Але з листа ПАТ КБ «УксСиббанк» від
25.11.2013 року за № 1051 (а.с.80) вбачається, що
у зв'язку з наявністю боргу Банк в
порядку ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» направив ОСОБА_3 вимогу про
погашення заборгованості у розмірі
118942,66 доларів США, що еквівалентно 950708,68
грн. Також повідомив відповідачку, що у
випадку непогашення боргу протягом 31
дня Банком буде ініційовано звернення
стягнення на майно, що було передано у
заставу згідно з договором іпотеки.
ОСОБА_3 зазначену вимогу отримала 06.12.2013
року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням (а.с.82),
однак жодних заходів по погашенню
заборгованості відповідачка не вжила,
та кредит не погасила.

З позовом до суду Банк звернувся 21.01.2014
року, тобто після спливу
тридцятиденного строку.

Відтак, Банк, зі свого боку, процедури
звернення стягнення на предмет іпотеки
дотримався, тому у суду першої
інстанції не було підстав відмовляти
позивачу в задоволенні його позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що підстави, передбачені Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», для відмови у примусовому
стягненні майна відсутні, оскільки
спірне нерухоме майно не
використовується відповідачкою як
місце постійного проживання, що
підтверджується довідками
Сухолиманської сільської ради від
03.10.2014 року № 425 та від 04.11.2014 року № 432,
відповідно до яких ОСОБА_3 та члени її
сім'ї зареєстровані та проживають за
адресою: АДРЕСА_2, а за адресою: АДРЕСА_1
ніхто не зареєстрований та не проживає.

Враховуючи, що позивачем при зверненні
до суду з позовом та поданні
апеляційної скарги сплачено судовий
збір, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «УкрСиббанк» судові
витрати у розмірі 5481 грн. (3654 грн. + 1827
грн.).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити.

Заочне рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 24
квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» за кредитним
договором № 0 від 03.07.2008 року, що
станом на 31.10.2013 року становить 950708,68
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки, що належить ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_3 на праві власності на
підставі рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від
03.09.2001 року; земельну ділянку, площею 0,25
га, у тому числі за угіддями: рілля - 0,2174
га, під будівлями, лісами та іншими
угіддями - 0,0326 га, кадастровий номер
:02:001:0207, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві
власності на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 948678, виданого
Сухолиманською сільською радою
Овідіопольського району Одеської
області, шляхом продажу предмета
іпотеки відповідно до вимог ЗУ «Про
виконавче провадження», з
встановленням початкової ціни на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна на
час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «УкрСиббанк» судові
витрати у розмірі 5481 грн..

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов