Провадження № 2/127/6503/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Вінницький міський
суд Вінницької областів складі:
головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Шведа О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

судового експерта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Вінниці про
стягнення недоплаченого відшкодування
втраченого заробітку, витрат на
медичну та соціальну допомогу та інших
страхових виплат, –

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Вінниці про
стягнення недоплаченого відшкодування
втраченого заробітку, витрат на
медичну та соціальну допомогу та інших
страхових виплат, мотивуючи тим, що
позивач з 23 червня 1980 року по 24 січня 1991
року працював на різних посадах (за
різними робочими спеціальностями) у ВО
«Хімпром». В 1988 році, працюючи
газозварювальником 5 розряду цеху
концентрованих складно-змішуваних
мінеральних добрив, отримав професійне
захворювання (серцево-легеневі
захворювання), внаслідок чого втратив
50% професійної працездатності, йому
встановлена 3 група інвалідності. З 14
серпня 1991 року відсоток ступеня втрати
професійної працездатності позивача
збільшився до 70% і йому була
встановлена 2 група інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Позивач вважає, що він, починаючи з
січня 1992 року, внаслідок неналежного
виконання ВО «Хімпром» постанов
Кабінету Міністрів України № 391 від 31
грудня 1991 року, № 140 від 21 березня 1992
року, № 276 від 26 травня 1992 року,
отримував значно занижений розмір
втраченого заробітку, витрат на
медичну та соціальну допомогу та інших
страхових виплат тому звернувся із
вказаним позовом до суду та просив
стягнути з відповідача на його користь
недоплачене відшкодування втраченого
заробітку, витрат на медичну та
соціальну допомогу та інших страхових
виплат в розмірі 132540,41 грн., та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі та просили їх
задовольнити посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні при вирішенні спору поклався
на розсуд суду, зазначив, що судом
першої інстанції було виконано всі
вимоги ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.08.2014 року у цій
цивільній справі та було з’ясовано всі
зазначені у ній обставини.

Судовий експерт ОСОБА_4А в судовому
засіданні надала суду Доповнення до
Висновку експерта №1735/13-21 від 29.11.2013
року за роезультатами проведення
судово-економічної експертизи у
вказаній цивільній справі. Додатково
суду пояснила, що з врахуванням
відомостей отриманих відповідно до
довідки Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці № 1837 від 12.11.2014
року, від суми визначеної за
результатами проведення
судово-економічної експертизи в
розмірі 132541,58 грн., як розмір
відшкодування втраченого заробітку у
зв’язку з втратою працездатності
внаслідок професійного захворювання
ОСОБА_1 за період з 1 травня 1992 року до 31
травня 2013 року, слід відмінусувати
розмір його пенсії, отриманої за цей же
період в сумі 1,96 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач з 23
червня 1980 року по 24 січня 1991 року
працював на різних посадах (за різними
робочими спеціальностями) у ВО
«Хімпром» (а.с. 17-18). В 1988 році, працюючи
газозварювальником 5 розряду цеху
концентрованих складно-змішуваних
мінеральних добрив, отримав професійне
захворювання (серцево-легеневі
захворювання), внаслідок чого втратив
50% професійної працездатності, йому
встановлена 3 група інвалідності. З 14
серпня 1991 року відсоток ступеня втрати
професійної працездатності позивача
збільшився до 70% і йому була
встановлена 2 група інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 3 березня 2010 року,
яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 2 червня 2010 року, задоволено позов
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці про
збільшення розміру втраченого
заробітку, витрат на медичну та
соціальну допомогу, інших страхових
виплат та їх перерахунок та зобов'язано
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці
збільшити ОСОБА_1 розмір втраченого
заробітку, витрат на медичну та
соціальну допомогу, інших страхових
виплат, здійснивши їх перерахунок з
врахуванням того, що станом на 1 квітня
2001 року цей розмір складав для ОСОБА_1 272
грн. 82 коп.

Відповідно до ухвали Замостянського
районного суду м. Вінниці від 17 лютого
2011 року, яка ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 7 квітня 2011 року
залишена без змін, роз'яснено перший
абзац резолютивної частини рішення
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 3 березня 2010 року у справі
№ 2-10/10 та вказано період перерахунку і
виплати з 1 травня 1992 року по день
розгляду справи, а саме по 3 березня 2010
року. Виплати здійснені Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Вінниці.

З розрахункової відомості за 1992 рік
вбачається, що фактична заробітна
плата ОСОБА_5 - відповідного працівника,
за січень - квітень 1992 року складає:
січень - 2470,00 крб.; лютий - 4800,00 крб.;
березень - 4800,00 крб.; квітень - 8160,00 крб.
Відкоригована заробітна плата за
січень-квітень 1992 року: січень -
2470,00*2,2*1,7=9237,80 крб.; лютий - 4800,00*1,7=8160,00
крб.; березень - 4800,00* 1,7=8160,00 крб.; квітень
= 8160,00 крб. Всього: 33718,80 крб. Скоригована
заробітна плата в перерахунку на
місяць складає: 8429,45 крб. (33718,80 крб.: 4).
Тринадцята заробітна плата за 1991 рік
нарахована в лютому 1992 року, а
виплачена в березні 1992 року та в
перерахунку на один місяць становила 257
крб. Скоригована тринадцята заробітна
плата: 257,00 крб. * 1,7-436,90 крб. Таким чином,
базова середньомісячна заробітна
плата за січень-квітень 1992 року
становить 8866,35 крб. (8429,45 крб. + 436,90 крб.).

Позивач звертався до відповідача з
проханням провести перерахунок
щомісячних страхових виплат з травня
1992 року та їх виплату з урахуванням
того, що фактична зарплата
відповідного працівника цеху № 17
ОСОБА_5 за січень-квітень 1992 року
рівнялась відповідно: 2470, 4800, 4800, 8160 крб.,
однак відповідач відмовився провести
перерахунок.

Відповідно до висновку експерта
Вінницького відділення КНДІСЕ № 1735/13-21
від 29.11.2013 року, розрахунок
відшкодування втраченого заробітку у
зв’язку з втратою працездатності
внаслідок професійного захворювання
ОСОБА_1 за період з 1 травня 1992 року до 31
травня 2013 року, з врахуванням
Доповнення 132541 грн. 58 коп.

Відповідно до Доповнення до Висновку
експерта №1735/13-21 від 29.11.2013 року за
роезультатами проведення
судово-економічної експертизи у
вказаній цивільній справі, у
наведеному висновку була допущена
технічна опечатка: на сторінці 9 за
таблицею № 2 по тексту рядок 2 і 3 «сума
13-ї зарплати ОСОБА_1, складає 2286,00 крб.
(а.с. 36, т.1), а 1/12 – 257,00 крб.» необхідно
читати «сума 13-ї зарплати ОСОБА_1,
складає 3085,00 крб. (а.с. 36 т.1), а 1/12 -257,00
крб.».

Приймаючи до уваги викладене вище суд
дійшов висновку, що розмір
відшкодування втраченого заробітку у
зв’язку з втратою працездатності
внаслідок професійного захворювання
ОСОБА_1 за період з 1 травня 1992 року до 31
травня 2013 року, складає в сумі 132539,62 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Окремим
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якщо потерпілому або
особам, які мають право на держання
страхової виплати, з вини Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків своєчасно не визначено або не
виплачено суми страхової виплати, ця
сума виплачується без обмеження
протягом будь-якого строку та підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням цін
на споживчі товари та послуги в
порядку, встановленому статтею 34
Закону України «Про оплату праці».

Порядок нарахування, перерахування та
виплата щомісячних сум відшкодування
шкоди визначений Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (далі - Павила), які
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993 року № 472
(із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 4 Правил, відшкодування
шкоди заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я складається з
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності), виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому.

Розмір відшкодування втраченого
потерпілим заробітку встановлюється
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності і
середньомісячного заробітку, який він
мав до ушкодження здоров'я (п. 9 Правил).
Пунктом 22 Правил визначено, що
середньомісячний заробіток у
зазначений період підлягає
коригуванню на час встановлення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності з урахуванням
підвищення тарифних ставок, посадових
окладів відповідних працівників
виробничого підрозділу (дільниці, цеху)
підприємства, де працював потерпілий
до моменту ушкодження здоров’я, або
індексації доходів відповідно до
чинного законодавства.

Згідно з п. 38 Правил, право на отримання
потерпілим виплат на відшкодування
шкоди настає з дня встановлення йому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Відповідно до п.7 Правил відшкодування
підприємством, установою і
організацією шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР від 03.07.1984 року № 690 зі
змінами та доповненнями, що діяли на
період з 01.05.1992 року по 01 липня 1993 року,
розмір відшкодування шкоди знижується
на суму пенсії по трудовому каліцтву.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, встановивши
правовий характер спірних
правовідносин, шляхом дослідження
всебічно, повно, безпосередньо та
об’єктивно наявних у справі доказів,
оцінивши їх належність та
допустимість, достатність і взаємний
зв’язок у їх сукупності, з’ясувавши
усі обставини у справі, які складають
правову підставу позову, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а тому
слід стягнути з відповідача на користь
позивача понесені і документально
підтверджені судові витрати на
проведення судово-економічної
експертизи в розмірі 4563, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, ст.ст.
4, 9 Закону України «Про охорону праці»,
Законом України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань», ст. 173 КЗпП України, ст.ст.
10, 11, 60, 61, 79, 88, 212 – 215 ЦПК України, суд,–

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Вінниці про
стягнення недоплаченого відшкодування
втраченого заробітку, витрат на
медичну та соціальну допомогу та інших
страхових виплат – задовольнити
частково.

Сягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці на
користь ОСОБА_1 недоплачене
відшкодування втраченого заробітку у
зв'язку з втратою працездатності
внаслідок професійного захворювання,
витрат на медичну, соціальну допомогу
та інших страхових виплат за період з
01.05.1992 року до 31.05.2013 року в розмірі 132539,62
грн., (сто тридцять дві тисячі п'ятсот
тридцять дев’ять гривень 62 коп.).

Сягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Вінниці на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 4563,20 грн., (чотири тисячі п'ятсот
шістдесят три гривні 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: