Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4312/14
Головуючий у 1 інстанції: Афанасьєва
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського міського суду Донецької
області від 30 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
Служба у справах дітей Дзержинської
міської ради, про позбавлення
батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із вказаним позовом, який
обґрунтовувала тим, що з 07.10.2010 року
перебувала у шлюбі із відповідачем
ОСОБА_4, під час якого народився син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після народження дитини сторони почали
проживати окремо та рішенням
Дзержинського міського суду Донецької
області від 07 травня 2013 року шлюб було
розірвано.

Дитина після розірвання шлюбу
залишилася проживати із позивачкою, з
того часу повністю знаходиться на її
утриманні. З моменту народження сина
відповідач зовсім не цікавиться його
життям, здоров'ям, не займається
вихованням та розвитком сина,
матеріально не забезпечує.

Вказувала, що відповідач починаючи з
березня 2012 року проживає окремо, має
намір проживати в іншому місті та
жодних покладених на батьків
обов'язків не виконує, педагогічної,
матеріальної, грошової або будь-якої
іншої участі у вихованні сина не
приймає, дитина не знає його як свого
батька, не має до відповідача жодних
родинних почуттів.

З урахуванням вказаного просила суд
позбавити відповідача ОСОБА_4
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 30 травня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.09.2014 року №2710/38-14 про
визначення територіальної підсудності
справ, підсудність даної справи
визначено апеляційному суду
Запорізької області.

Учасники апеляційного розгляду в
судове засідання суду апеляційної
інстанції Запорізької області не
з'явились, повідомлені про місце та час
розгляду справи у відповідності до
вимог ст.ст.. 74, 76 ЦПК України, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (судової повістки) та
телефонограмою №8, зареєстрованою у
відповідному порядку від 15.10.2014р. (
а.с.147, 148, 149 ) .

Причини неявки в судове засідання
учасники апеляційного розгляду не
повідомили, будь - яких письмових
клопотань, у тому числі і про
перенесення розгляду справи,
заперечень або пояснень по справі від
них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст..ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія вважає
можливим розглядати справу за їх
відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини ( до п. 2
ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України).

Пленум Верховного Суду України в п. 15 та
п. 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного
Кодексу України, Конвенції про права
дитини, позбавлення батьківських прав -
це спосіб захисту прав та інтересів
дитини. Тому у кожному випадку треба
виявити і оцінити позитивний результат
у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яке тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України).

Таким чином, позбавлення батьківський
прав допускається лише, коли змінити
поведінку батьків в кращу сторону
неможливо, і лише при наявності вини в
діях батьків.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони по справі є батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 07 травня 2013 року
шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_4 було розірвано
(а.с.10).

Після розірвання шлюбу між сторонами,
дитина проживає з матір'ю та дідусем і
бабусею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7,8).

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 18 листопада 2013
року стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., у розмірі 1/4
частини з усіх видів доходу щомісяця,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку, починаючи
з 01.10.2013 року (а.с. 47, 48).

Відповідно до довідки-розрахунку
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Дзержинського міського управління
юстиції в Донецькій області відповідач
ОСОБА_4 станом на 29.05.2014 року має
заборгованість по аліментам в розмірі 7
110 грн. 39 коп. (а.с.120).

Згідно висновку комісії з питань
захисту прав дітей виконавчого
комітету Дзержинської міської ради №
539 від 15.05.2014 року вбачається
недоцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4, відносно
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 110, 115).

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка зазначала про те, що
відповідач ухиляється та свідомо
протягом тривалого часу не виконує
своїх батьківських обов'язків відносно
малолітнього сина, не допомагає йому
матеріально та морально, не відвідує
дитину, не цікавиться її здоров'ям,
вихованням та розвитком.

У даному випадку особа, яка подала
позов про позбавлення батьківських
прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1
ст.164 СК України, повинна довести, що
батьки (один з батьків) ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини. В свою чергу батьки
(один з батьків) повинні довести, що
вони належним чином виконують свої
батьківські обов'язки.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60
ЦПК України.

Відповідач приймав участь у розгляді
справи в суді першої інстанції через
свого представника ОСОБА_5, заперечував
проти позбавлення його батьківських
прав, зазначав, що з об'єктивних причин
у достатній кількості спілкуватися із
сином не має можливості, оскільки
працює за кордоном, проте надає
матеріальну допомогу позивачці.

При цьому відповідачем надано чеки про
здійснення переказів на ім'я позивачки
грошових коштів у грудні 2013 року та у
січні 2014 року ( а.с.62,63)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції з дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України, належно оцінив
надані сторонами докази, виконав
вимоги цивільного судочинства і дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність безспірних доказів, які б
свідчили про ухилення відповідача від
виконання своїх обов'язків щодо
виховання дитини, не доведено обставин,
які б свідчили в чому полягає винна
поведінка відповідача у свідомому
нехтуванні своїми обов'язками, та не
доведено обставин, які б свідчили про
необхідність застосування до
відповідача такого крайнього заходу
впливу на нього як позбавлення
батьківських прав.

Висновки місцевого суду є достатньо
обґрунтованими, підтверджені наявними
в матеріалах справи доказами.

Посилання позивачка в позовній
заяві на те, що відповідач приймає
наркотичні засоби, суд першої
інстанції правомірно не взяв до уваги,
оскільки хронічний алкоголізм батьків
і захворювання їх на наркоманію мають
бути підтверджені відповідними
медичними висновками.

Твердження апелянта про те, що
відповідач має заборгованість по
сплаті аліментів, є неприйнятними,
оскільки одна тільки заборгованість по
сплаті аліментам не може бути
підставою в силу положень ст. 164 СК
України для позбавлення батьківських
прав.

Доводи апелянта про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, а саме: до участі у справі не
залучено представника прокуратури, не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,
матеріали справи та виходячи з
обставин справи, колегія суддів вважає,
що позбавлення батьківських прав
ОСОБА_4 не сприяє позитивному
результату у долі дитини, який мав би
настати після цього, та враховуючи те,
що до відповідача раніше не
застосовувались попередження про
необхідність змінити своє ставлення до
виховання сина, погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
про позбавлення відповідача
батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги таких
висновків місцевого суду не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
скасування рішення суду з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 30 травня 2014 року
в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: