Справа № 355/1242/14-ц
Провадження № 2/355/470/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Баришівський
районний суд Київської області в
складі

головуючого судді
Литвиненко О.Л.

секретаря
Лунгул Т.А.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

за участю представника відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в смт.
Баришівка Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виселення з квартири без надання
іншого житлового приміщення.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
даним позовом, мотивуючи свої позовні
вимоги тим, що 11.06.1992 року він одружився
з ОСОБА_4 До 2006 року сторони проживали в
м. Красний Луч Луганської області. У
вересні 2006 року, взявши кредит, який
сплачується ним і на даний час, він
придбав квартиру АДРЕСА_9. Відповідно
до правовстановлюючих документів на
квартиру ОСОБА_3 є єдиним її власником.
Після придбання ним квартири, сторони
переїхали в неї на постійне місце
проживання. 16.07.2008 року шлюб між
сторонами розірвано. Розлучившись,
ОСОБА_4 не зверталась до суду з позовом
про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя і станом
на 2014 рік трирічний строк позовної
давності сплив. Після розлучення
колишня дружина ОСОБА_4 продовжує
проживати у квартирі, вчиняє сварки,
регулярно розпиває в квартирі спиртні
напої, створює нестерпні умови для
проживання. Відповідачка в результаті
свєї поведінки робить не можливим
проживання в даній квартирі,
перешкоджає здійснювати позивачу
право користування та розпоряджання
майном. В уточненому позові просить суд
виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_10 без
надання їй іншого житлового
приміщення.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтримав заявлений позов та пояснив
суду, що 11.06.1992 року він одружився з
відповідачкою по справі ОСОБА_4
Розірвали шлюб в липні 2008 року. Від
спільного проживання мають дорослу
дочку і неповнолітнього сина. В 2006 року
він отримав кредит та купив квартиру
АДРЕСА_2. З укладенням договору іпотеки.
Розуміє той факт, що дана квартира була
придбана за спільні кошти та що
відповідачка має право на частину
коштів за квартиру. З часу покупки
квартири сторони по справі та їхні діти
були зареєстровані у вказаній
квартирі. Просить суд виселити ОСОБА_4,
оскільки вона створює неможливі умови
проживання.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав заявлений позов та
просив суд виселити ОСОБА_4 з квартири з
підстав передбачених ст. ст. 116, 157 ЖК
України. Вважає не можливе проживання
сторін в одній квартирі, оскільки
відповідачка систематично порушує
правила співжиття, а заходи впливу
виявились безрезультатними.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечив проти
заявленого позову та пояснив суду, що
позивач не надав доказів про порушення
відповідачкою правил співжиття. ОСОБА_4
на даний час працює, іншого житла немає.
Дана квартира куплена сторонами в
період шлюбу, по кредиту сплачувались
спільні кошти подружжя. Вважає, що
відсутні підстави для виселення ОСОБА_4
з квартири АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідачки, дослідивши матеріали
справи, суд вважає заявлений позов
безпідставними та необґрунтованими, в
задоволенні якого необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 11.06.1992 року
укладено шлюб між позивачем ОСОБА_3 та
відповідачкою ОСОБА_4

07.09.2006 року між АППБ «Аваль» та
відповідачем ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №014/1179/74/922.
Відповідно до умов договору АППБ
«Аваль» надав ОСОБА_3 кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 30290 доларів США 00 центів на 204
місяців з 07.09.2006 року по 07.09.2023 рік.

Судом встановлено, що 07.09.2006 року між
АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки. Даний договір
забезпечує вимогу АППБ «Аваль» , що
випливає з кредитного договору
№014/1179/74/922 від 07.09.2006 року. Предметом
іпотеки є нерухоме майно - квартира, що
знаходиться в АДРЕСА_3, яка належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Баришівського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_5 07.09.2006 року, за
реєстром за №2901

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 07.09.2006 року, який
посвідчений приватним нотаріусом
Баришівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №2901,
ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив
трикімнатну квартиру, що знаходиться в
АДРЕСА_3, розмір житлової площі 41,90 кв. м,
загальна площа 65,10 кв. м

У відповідності ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Право власності позивача на квартиру
АДРЕСА_4 зареєстровано в Баришівському
БТІ, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 10.10.2006 року, згідно
якого квартира АДРЕСА_5 на праві
приватної власності належить ОСОБА_3

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, серії ССО
№ 354064, трикімнатна квартира АДРЕСА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від
07.09.2006 року на праві приватної
власності належить ОСОБА_3

16.07.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвано, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис №82, відділом реєстрації
актів цивільного стану Баришівського
районного управління юстиції
Київської області.

Згідно ст. 60 СК України "майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя."

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Як передбачено ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння,користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Сторони по справі перебували в
зареєстрованому шлюбі з 11.06.1992 року по
16.07.2008 року.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, позивач ОСОБА_3 07.09.2006
року придбав квартиру АДРЕСА_6, тобто в
період шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4, що
дає суду підстави вважати, що вказана
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч.4 статті 9 ЖК України, ніхто не
можу бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

У відповідності з положеннями статті
150 ЖК України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю
на свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Суду не
надано докази про припинення її права
на користування та на володіння
вказаною квартирою

Відповідачка ОСОБА_4 має право на
володіння та користування квартирою
АДРЕСА_7.

В уточнюючому позові ОСОБА_3
посилається на норму ст. 116 ч. 1 ЖК
України, згідно якої якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення. Також посилається на
положення ст. 157 ЖК України, згідно якої
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

У відповідності із статтею 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
доказати ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
та заперечень.

На підтвердження заявлених позовних
вимог про необхідність виселення
ОСОБА_4 зі спірної квартири без надання
іншого житлового приміщення позивачем
ОСОБА_3 надано постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи від
21.04.2009 року та постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи від
03.08.2012 року. З даних постанов
вбачається, що між сторонами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 виникали сварки на побутовому
рівні з особистих неприязних відносин.
В даних постановах відсутні відомості
про систематичні руйнування чи
псування жилого приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичні
порушення правил співжиття
відповідачкою ОСОБА_4 Згідно постанови
від 21.04.2009 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи по заяві ОСОБА_3 за
відсутністю в діях ОСОБА_4 складу
злочинів, передбачених ст.ст. 186, 296 КК
України та згідно постанови від 03.08.2012
року відмовлено в порушенні
кримінальної справи по ст. 296, 129 КК
України відносно ОСОБА_4 за відсутністю
в її діях складу даних злочинів.
Заходів впливу до ОСОБА_4 не
застосовувались.

Суду не надано доказів, які б
підтверджували доводи позивача ОСОБА_3
стосовно наявності перешкод у
користуванні квартирою, які чинить
йому відповідачка ОСОБА_4, які могли б
стати підставою для виселення її з
житла.

З урахуванням викладеного, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про виселення з квартири АДРЕСА_9 без
надання іншого житлового приміщення.

Встановлені судом обставини
підтверджуються:

Керуючись 15, 30, 60, 62, 209, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК
України, ст.ст. 9, 116, 150, 157 ЖК України, ст.
ст. 60, 61, 63 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з
квартири АДРЕСА_9 без надання іншого
житлового приміщення.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Баришівський
районний суд Київської області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Баришівського районного суду
О. Л. Литвиненко