Справа № 426/1981/13-ц
Провадження № 22ц/782/5457/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

У К Р
А Ї Н А

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 22ц- 5457/13
Головуючий 1-ї інстанції: Пчолкін С.А.
Категорія: 15
Доповідач:
Фарятьєв С.О.

У Х В
А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Украінцевої Л.Д., Іванової
І.П.

при секретарі - Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на
рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства агрофірма «Хортиця» про
розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н
О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Приватного
підприємства агрофірма (надалі ППАФ)
«Хортиця», обгрунтовуючи його тим, що
на підставі Державного акту серія ЛГ
№048441 він є власником земельної ділянки
площею 4,60000 га., розташованої на
території Мілуватської сільської ради
Сватівського району Луганської
області. 1 жовтня 2005 року між ним та ППАФ
«Хортиця» був укладений договір оренди
землі №174, згідно якого він передав
належну йому земельну ділянку в оренду
зазначеному підприємству, строком на 5
років, до 1 жовтня 2010 року.

В період з 2009 по 2012 рік він з
поважних причин був відсутній за
місцем реєстрації. У першій половині 2013
року йому стало відомо, що на його
земельній ділянці вищевказаним
підприємством ведуться земляні роботи.
На його претензію до цього ППАФ він
отримав повідомлення, що 19.12.2008 року між
ними було укладена додаткова угода,
згідно якої було змінено п.8 договору
оренди, де вказано, що строк його дії
укладено на 10 років та додано до цього
повідомлення копія додаткової угоди
№87, ознайомившись з якою він встановив,
що в цьому документі стоїть підпис
іншої особи. Тобто даний документ на
має правової сили.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд розірвати договір
оренди землі укладений між ним та
відповідачем в зв`язку із закінченням
його строку і зобов`язати відповідача
повернути йому його земельну ділянку.

Рішенням Сватівського районного
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог позивача було
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити,
оскільки вважає, що суд не в повному
обсязі з`ясував обставини, які мають
значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України,
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно із ч.1 ст.792 ЦК України за
договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку на
встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.

Встановлено, що на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЛГ №048441 від 29
травня 2003 року позивачу ОСОБА_1
належить земельна ділянка площею 4,6000
га., розташована на території
Мілуватської сільської ради
Сватівського району Луганської
області.

1 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ППАФ
«Хортиця» був укладений договір оренди
землі №174, згідно якого він передав
належну йому земельну ділянку в оренду
зазначеному підприємству, строком на 5
років, до 1 жовтня 2010 року.

19 грудня 2008 року між сторонами по
справі було укладено додаткову угоду
№87 до вищевказаного договору оренди,
відповідно до пункту 8 якої договір
укладено на 10 років.

Вказаний договір було підписано, як
стверджував представник відповідача
матір`ю позивача, на що у неї були
повноваження, а додаткову угоду
підписував сам позивач.

Крім того, як стверджував сам
позивач останній раз орендну плату за
землю він отримав восени 2013 року.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину:

1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями п.2 ч.1 ст.208 ЦК України
встановлено, що у письмовій формі
належить вчиняти правочини між
фізичною та юридичною особою, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що
зазначені вимоги закону при укладанні
вказаного договору і додаткової угоди
до нього дотримано було.

Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Тому суд першої інстанції
обґрунтовано прийняв до уваги, як
доказ, твердження представника
відповідача стосовно того, що договір
оренди землі від 1 жовтня 2005 року було
підписано матір`ю позивача, на що у неї
були повноваження, а додаткову угоду
підписував сам позивач. Доказів про
протилежне позивач суду не надав,
відмовившись при цьому від проведення
експертизи щодо свого підпису у
зазначених угодах, а призначення її
обов`язковою у даному випадку не є.

Отже за таких обставин колегія
суддів зазначає, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову позивачу у задоволенні позову.

В силу ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Підстав для скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч.1 п.1 ,315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Сватівського
районного суду Луганської області від
28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: