Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року Вишгородський районний
суд Київської області у складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.

при секретарі Данько
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з цим
позовом, посилаючись на те, що між нею
та відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу земельних ділянок.
Однак, вона була позбавлення
можливості оформити документи,
необхідні для отримання дозволу на
забудову житлового будинку на
земельній ділянці у зв'язку з
невідповідністю кадастрових номерів,
вказаних відповідачем при укладенні
договору. Позивачка просила визнати за
нею право власності на земельні
ділянки, розташовані в АДРЕСА_1,
оскільки укладений між сторонами
договір купівлі-продажу земельних
ділянок не може повною мірою
засвідчувати її право власності без
внесення змін щодо кадастрових номерів
земельних ділянок.

У судовому засіданні представник
позивачки підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяв та клопотань не надходило.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору, суд дійшов
наступного.

Судом встановлено, що 11.07.2012р. між
сторонами було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
предметом якого є земельні ділянки, а
саме: земельна ділянка площею 0,1431га.,
кадастровий номер 32 :019:0110 та
земельна ділянка площею 0,0039га.
кадастровий номер 32 :019:0111,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Зазначені земельні ділянки, у свою
чергу, були передані продавцю
(відповідачу по справі) на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 08.07.1999р.за №2939, на підставі
якого останній 20.08.1999р. отримав
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІІ-КВ №007931.

Згідно листа відділу Держземагенства у
Вишгородському районі Київської
області №1564 від 06.08.2013р. станом на 2007
рік згідно даних чергового
кадастрового плану на земельні
ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1
присвоєно наступні кадастрові номери:
на земельну ділянку площею 0,1431га. - 32 218
101 00:01:019:0110, на земельну ділянку площею
0,0039га. - 32 218 101 00:01:019:0111.

У зв'язку з невідповідністю
кадастрових номерів земельних ділянок
позивачка звернулась до приватного
нотаріуса Вишгородського районного
нотаріального округу для внесення
відповідних змін до договору
купівлі-продажу земельних ділянок від
11.07.2012р. На таку заяву вона отримала
відмову нотаріуса, оскільки всі зміни
та доповнення до договору
купівлі-продажу земельних ділянок
вчиняються за узгодженням обох сторін
та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право
власності на майно за договіром, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту реєстрації.

Разом з тим, існує невідповідність
кадастрових номерів земельних ділянок
у правовстановлюючих документах
(зокрема, даних чергового кадастрового
плану, договорах їх купівлі продажу від
08.07.1999р. та від 11.07.2012р. тощо).

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Як визначено ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Отже, зважаючи на те, що позивачкою не
доведено порушення її прав з боку
відповідача, з врахуванням вимог ст.11
ЦПК України, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.334,640,654,655 ЦК України,
викладеного, керуючись ст.ст.10,11,
58,60,61,88,213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

О.Д.Рудюк