Номер провадження: 22-ц/785/6217/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич
Н..Д.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 травня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи:
Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація Одеської
області, Білгород-Дністровська
санітарно-епідеміологічна станція
Одеської області - про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

21.02.2013 року, ОСОБА_2.і
ОСОБА_3звернулись із позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
відповідачів знести самочинно
збудовану господарську будівлю,
припинини господарську діяльність на
земельній ділянці і відшкодування
моральної шкоди у сумі 5 000 гривень.

Уточнивши вимоги 14.11.2013 року, позивачі
просили усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом зобов'язання відповідачів
припинити будь-які перешкоди у
користуванні, а також припинити
будь-яку господарсько-виробничу
діяльність у самочинно збудованому
деревообробному цеху, який знаходиться
на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і
стягнути з відповідачів завдану
моральну шкоду у сумі 10 000 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що
позивачка ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а
відповідачка є власником земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Зазначені земельні
ділянки межують між собою. Відповідачі
(мати і син) на належній їм земельній
ділянці здійснюють
господарсько-виробничу діяльність у
приміщенні самочинно збудованого
деревообробного цеху, експлуатація
якого завдає позивачам, подружжю
ОСОБА_2, значної шкоди.

Посилаючись на те, що деревообробний
цех збудовано самочинно і з порушенням
санітарних норм, експлуатація цеху
забруднює повітря чим завдає щкоди
їхньому здоров'ю і перешкоджає
належним чином користуватись
домовлодінням та земельною ділянкою,
позивачі просили позов задовольнити.

Представник відповідачів позов не
визнав, зазначаючи про недоведеність і
необгрунтованість вимог.

2

Позивачка ОСОБА_2, відповідачі,
представники третіх осіб не приймали
участі у судовому засіданні у суді
першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.05.2014 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
просять рішення суду скасувати,
постановити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
незаконність рішення суду,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, неправильну
оцінку доказів у справі й на
неправильне застосування норм ЗК та ЦК
України.

У засіданні колегії суддів: позивач
ОСОБА_3скаргу підтримав; відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5скаргу не визнали.

Позивачка ОСОБА_2, представники
третіх осіб у засідання колегії суддів
не з'явились.

Рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
постановив рішення із додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Позивачі, остаточно уточнивши вимоги,
просили усунути їм перешкоди у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання
відповідачів припинити будь-яку
господарсько-виробничу діяльність у
приміщенні самочинно збудованого
деревообробного цеху по АДРЕСА_1 і
стягнути завдану моральну шкоду у сумі
10 000 гривень (а.с.2-9,124-130 т.1).

Суд, відмовляючи у позові виходив з
того, що позивачі не довели своїх вимог.

Висновок суду відповідає обставинам
справи і вимогам закону - ст.ст. 391, 1167 ЦК
України, ст. 60 ЦПК України.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2.є
власником земельної ділянки по
АДРЕСА_2, а відповідачка ОСОБА_4.є
власником земельної ділянки по
АДРЕСА_1. На земельній ділянці, яка
належить ОСОБА_4знаходяться житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами. Зазначені земельні ділянки
є суміжними (а.с.16-18,87-94 т.1).

Належними та допустимими доказами
встановлено, що при первірці 14.03.2013
року Державною
санітарно-епідеміологічною службою
Білгород-Дністровського району
Одеської області експлуатація цеху ПП
ОСОБА_5 зупинена, деревообробні станки
не працюють, лакофарбові роботи по
дереву не здійснюються (а.с.189 т.1).

Відповідачі ОСОБА_4.і її син ОСОБА_5,
який є СГ-ФО, за даними
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, станом на 20.12.2013 року,
не здіснюють підприємницької
діяльності за адресою АДРЕСА_1 (а.с.187
т.1).

Зазначені обставини підтвердились і
під час перевірки у березні 2014 року
Державною інспекцією сільського
господарства в Одеській області за
зверненям ОСОБА_6 (а.с.196 т.1).

Оскільки не доведена вина
відповідачів у спричиненні моральної
шкоди, правильним є і висновок суду про
відмову у позові про відшкодування
моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про відмову у позові за
недоведеністю вимог.

Доводи позивачів у скарзі про те, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають дійсним обставинам
справи і доказам, які є у справі, - не
заслуговують на уагу.

Посилання позивачів у скарзі на
повідомлення
Санітарно-епідеміологічної станції
Білгород-Дністровського району
Одеської області від 13.03.2012 року і
Білгород-Дністровьскої районної
державної адміністрації від 15.03.2012
року, як на докази, які начеб-то
підтверджують факт експлуатації
деревообробного цеху по АДРЕСА_1, -
безпідставні (а.с.27-29 т.1).

3

У листі Санітарно-епідеміологічної
станції від 13.03.2012 року йдеться про те,
що цех розміщений у зоні житлової
забудови, у зв'язку з чим не витримана
нормативна

санітарно-захисна зона у межах 50 м., що
стало підставою для прийняття
постанови про припинення експлуатації
цеху з 10.03.2012 року на постійно, а у
листі Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації від 15.03.2012
року, зокрема зазначено, що 14.03.2012 року
районною санітарно-епідеміологічною
службою та представниками
райдержадміністрації встановлено, що
на момент перевірки цех не
експлуатується.

Позивачі, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК
України, не надали ні суду першої, ні
суду апеляцінйої інстанції належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що відповідачі здійснювали
підприємницьку діяльність з обробки
дерева у цеху майстерні, який
знаходиться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, і, що внаслідок такої
підприємницької діяльності позивачам
завдана моральна шкода.

Зважаючи на заявлені позивачами
вимоги, а саме: про зобов'язання
відповідачів припинити підпрємницьку
діяльність у цеху, який, як встановлено,
не експлуатується й на те, що відсутні
докази спричинення позивачам
моральних страєжань, висновок суду про
відмову у позові є правильним.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про відмову у позові за
недоведіністю вимог, рішення суду
відповідає вимогам закону, колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу, а
рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області Л.Г.
Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич