22-ц/772/3244/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бар'як А. С.Категорія
5Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Якименко М.М.,

суддів : Вавшка В.С., Колоса С.С.

при секретарі : Пантелеймоновій
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Апеляційного суду
Вінницької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, вселення та
зобов'язання вчити дії за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 14.10.2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 в кімнату 1-4, житловою
площею 12,6 кв.м., що знаходиться в
житловому будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідачі подали апеляційну скаргу.
Вказуючи на необґрунтованість рішення
суду першої інстанції, порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, просили його скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду , апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 21.07.2011
року, виданого Другою Вінницькою
державною нотаріальною конторою та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1443,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 1
/3 частині спадкового майна, яке
залишилось після смерті спадкодавця
ОСОБА_5 і яке складається з цілого
житлового будинку з прибудовою,
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться по АДРЕСА_1, (а. с. 6).

Право власності за вказаними особами
пройшло державну реєстрацію в
установленому законом порядку (а.с.13-14).

Відповідно до технічного паспорту
вказане житлове приміщення
складається, крім іншого, із житлової
кімнати « 1-3» площею 18, 0 кв.м. та
кімнати « 1-4» житловою площею 12,6 кв.м.
(а.с. 7-10).

Земельна ділянка, на якій розташований
будинок, згідно п. 7 рішення виконкому
Вінницької міської Ради депутатів
трудящих №188 від 03.03.1972 року була
відведена за життя спадкодавцю ОСОБА_5
в кварталі № 463, площею 600 кв. м. по
АДРЕСА_3 за рахунок домоволодіння
АДРЕСА_2 (а.с. 11-12).

Судовою колегією встановлено, що дана
земельна ділянка в приватну власність
ОСОБА_5 набута не була.

Колегією встановлено, що в зазначеному
будинку проживають відповідачі, у яких
з позивачем існують суперечки щодо
користування, вселення та проживання у
ньому позивача по справі.

Згідно висновку експерта за
результатами проведеної судової
будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи №
133-136/14-21 від 30.07.2014 року виділити 1/3
частку з об'єктів нерухомого майна
домоволодіння по АДРЕСА_1, належних
ОСОБА_2 з врахуванням можливого
технічного переобладнання приміщень
житлового будинку в ізольовану
квартиру з окремим входом, без
порушення вимог ДБН В.2.2-15- 2005 не
визнається за можливе.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь - які дії,
які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпоряджатися своєю часткою у праві
спільною часткової власності.

За таких обставин, висновок суду, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи
співвласниками будинку без виділення
їх часток у домоволодінні в натурі,
мають рівні права щодо такого майна та
забезпечуються рівними умовами
здійснення своїх прав, в тому числі
щодо права спільного володіння та
користування відповідним майном, є
правильним.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 358 ЦК України
співвласники можуть домовитись про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що позивач, як співвласник
жилого приміщення, не може бути
обмежений у праві користування таким
приміщенням, тим більше позбавлений
права користування ним шляхом
проживання у ньому.

Так , в ході апеляційного розгляду
сторони пояснили, що вони не можуть
домовитися щодо розміру та порядку
сплати позивачу компенсації належної
її частки у майні. Вирішити це питання
і на час розгляду апеляційною
інстанцією справи не є можливим.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач має достатньо правових підстав
для користування домоволодінням
АДРЕСА_1, оскільки є співвласником
такого майна, беручи до уваги наявність
перешкод у здійснені позивачем свого
права власності, складовою якого є
право користування майном, в тому числі
право проживання, оскільки дане майно є
житлом, висновок міського суду, що
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права як співвласника
житлового приміщення шляхом вселення
в кімнату 1-4 є правильним . При цьому суд
правильно врахував, що вселення в
кімнату 1-4, яка має меншу житлову площу,
ніж кімната 1-3, є найменш обтяжливим
способом користування своїми правами
відносно інших співвласників.

З таким висновком суду погоджується
і судова колегія.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
вони ґрунтуються на вимогах Закону.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, підстав для його
скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 319,321,358, 361,391 ЦК
України, ст.ст. 213, 303, 308 , 313- 315, 319
колегія суддів , -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14.10.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ:

СУДДІ: