У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І.,
Боймиструка С.В.

секретар судового
засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2014
року за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 про захист прав споживача
банківських послуг, визнання
неправомірними дій, розірвання
кредитного договору, зобов'язання
вчинити певні дії.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного
суду Рівненської області від 29 жовтня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» про захист прав
споживача банківських послуг, визнання
неправомірними дій, розірвання
кредитного договору, зобов'язання
вчинити певні дії відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки рішення суду
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Вказує, що висновок
суду ґрунтується на визнанні
кредитного договору укладеним та
дійсним, хоча позовні вимоги з такого
приводу не заявлялись.

Судом не були враховані істотні
порушення відповідачем умов
кредитування, що слугують підставою
для розірвання кредитного договору за
рішенням суду відповідно до ч. 2 ст. 651
ЦК України. Вказує, що судом неповно
досліджені письмові докази по справі,
які свідчать про те, що він, як
позичальник, не був ознайомлений з
умовами кредитування та графіком
погашення заборгованості, такі
документи йому не надавалися, його
підписи на додатках до заявки на
отримання кредиту відсутні.

Крім того, судом залишено без розгляду
як докази по справі надання банком
інформації по сумах заборгованості та
залишок по кредиту, які зазначалися в
квитанціях при сплаті чергових
платежів для погашення боргу.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції підставно
виходив з того, що між сторонами будо
укладено кредитний договір 05 липня 2011
року, оформлений шляхом підписання
сторонами заяви позичальника
№А34РСС9G77262652. З умовами кредитування
ОСОБА_1 був ознайомлений, засвідчивши
свою згоду підписами без будь-яких
застережень.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, з якими погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, в
зв'язку з несвоєчасно проведеними
проплатами обов'язкових платежів
ОСОБА_1 утворилась заборгованість за
кредитним договором і станом на 29 липня
2014 року становить 35 960,98 грн., з них: 6 102,86
грн. непогашена заборгованість по
основній сумі кредиту (тіло), 5,30 грн.
заборгованість по відсотках, 4 788,02 грн.
- заборгованість по комісії, 25 064,80 грн. -
заборгованість по пені.

Доводи позивача про наявність підстав
для розірвання кредитного договору не
заслуговують на увагу, оскільки ці
посилання ґрунтується лише на вимогах
про зменшення розміру заборгованості
за кредитним договором та невизнанні
ним встановлених банком сум боргу.

При укладенні кредитного договору,
приймаючи на себе зобов'язання щодо
погашення кредиту, відповідач був
ознайомлений з тим, що за користування
кредитними коштами будуть
нараховуватись відсотки, щомісячна
комісія, пеня за затримку в
розрахунках.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

За змістом зазначеної норми
матеріального права, підставами для
розірвання договору можуть бути лише
такі порушення договору, коли його
учасник фактично позбавляється того,
на що він розраховував при укладені
зазначеного договору.

Нарахування банком відсотків за
користування кредитом, комісій та пені
не може вважати такою обставиною,
оскільки на такі умови кредитування
погоджувались сторонами при
підписанні кредитного договору. ОСОБА_1
отримав кредитні кошти, користувався
ними, а тому не був позбавлений того, на
що він розраховував при укладені
договору кредиту.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу доводи
позивача про те, що банком недостовірно
надавалися дані про суми
заборгованості в квитанціях про
оплату кредиту, оскільки такі дані є
довідковою інформацією для
позичальника, які підтверджують лише
заборгованість по основній сумі
кредиту (тіло).

Разом з тим, згідно заяви на
отримання кредиту, ОСОБА_1 ознайомився
із умовами кредитування, відсотковою
ставкою по кредиту, з орієнтовною сумою
вартості кредиту та вартістю послуг з
оформлення кредиту, порядок повернення
кредиту (а.с.103-104). Крім того, в заяві
зазначено, що позичальник підтверджує,
отримання повної і достовірної
інформації про кредит.

За таких обставин, посилання на ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» є безпідставним та
недоведеним.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :