У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Здолбунівського районного суду від 27
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на автомобіль,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Здолбунівського районного
суду від 27 грудня 2013 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
автомобіль.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом тих обставин, що
договір купівлі-продажу автомобіля FIAT
DUCATO, 2003 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3, виданого РЕР 3 МРВ
ДАІ м. Острог 03.10.2007 року, було укладено
в письмовій формі, а тому фактично
угоди між сторонами було досягнуто.
Відповідач передав спірний автомобіль,
а позивач сплатив за нього 54 000 гривень,
що підтверджено змістом відповідної
розписки. Крім того, відчужувач надав
набувачу генеральну довіреність, за
якою ОСОБА_1 мав право управляти,
розпоряджатися, дарувати, обміняти і
продавати спірний транспортний засіб.

ОСОБА_2 має зобов'язання за кредитним
договором, забезпеченим іпотекою, і на
підставі рішення Здолбунівського
районного суду органами державної
виконавчої служби провадиться
стягнення боргу. В серпні 2013 року
накладено арешт на належне нерухоме і
рухоме майно боржника, в т.ч. й
автомобіль, який вважав власністю
позивача. На час вирішення спору
автомобіль вилучений органами ДАІ, в
зв'язку з чим позивач позбавлений
можливості розпоряджатися своїм
майном.

Судом першої інстанції не взято до
уваги те, що строк генеральної
довіреності закінчився 24 травня 2012
року, а відповідач ухиляється від
видачі нової довіреності, оскільки все
його майно знаходиться під обтяженням.

Вважав, що судом не встановлено
незаконності набуття ОСОБА_1 права
власності на спірний транспортний
засіб.

Покликаючись на ст. 16, ч.2 ст. 220, ст. ст. 328,
ч.1 334, 392, 655 ЦК України та ст. 41
Конституції України, просив рішення
Здолбунівського районного суду від 27
грудня 2013 року скасувати, ухваливши
нове - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

У матеріалах справи міститься
письмовий договір між сторонами, за
умовами якого 24 травня 2010 року ОСОБА_2
зобов'язався передати у власність
покупця автомобіль FIAT DUCATO, 2003 року
випуску, білого кольору, номерний знак
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3, яке видано РЕР 3 МРВ
ДАІ м. Острог 03.10.2007 року, а ОСОБА_1
зобов'язався прийняти автомобіль і
оплатити вартість (а.с. 9-9, зв.).

Того ж числа ОСОБА_1 складено розписку,
підписану обома сторонами, про
передачу на користь відповідача 53 000
гривень на виконання договору
купівлі-продажу та акт
приймання-передачі автомобіля, який
також підписаний ними (а.с. 11, 10).

Норми п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України вказують,
що підставами для виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 655 цього Кодексу за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При вирішенні спірних відносин суд
першої інстанції правильно послався на
Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.12.2009 року №1371). Зокрема, пункти 1, 2
цього Порядку вказують про
встановлення єдиної на території
України процедури державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів та його
обов'язковість для всіх юридичних і
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх.

Пункт 8 Порядку серед повного переліку
документів, які підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, не передбачає договору
купівлі-продажу автомобіля, укладеного
сторонами в простій письмовій формі.

Більше того, умовами самого договору
визначено, що право власності на
автомобіль переходить до покупця з
моменту передачі коштів та державної
реєстрації (п. 25).

У засіданні суду першої інстанції
сторонами визнано і не заперечувався
той факт, що спірний автомобіль
зареєстровано в органах Державної
автомобільної інспекції України за
його власником - ОСОБА_2. Ця обставина
відповідає змісту свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7).

Самі по собі покликання ОСОБА_1 на
положення ст. 328 ЦК України не
підтверджують обставини набуття ним
права власності на спірний автомобіль.

Відповідно до цієї статті право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Оскільки чинним законодавством
передбачено чіткий і вичерпний порядок
набуття права власності на
транспортний засіб, тому вимоги
позивача про визнання за ним права на
автомобіль FIAT DUCATO через укладення
договору купівлі-продажу в простій
письмовій формі задоволенню не
підлягали, з чим погоджується і колегія
суддів.

Частина 5 ст. 203 ЦК України визначає
спрямування правочину на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права та на порушення
норм процесуального права на увагу не
заслуговують, оскільки є
необґрунтованими і спростовуються
правильністю висновків суду.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Здолбунівського районного
суду від 27 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: