АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/6702/13-Ц 22-ц/774/160/К/14
Справа № 214/6702/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/160/К/14
суддя Попов В.В.
Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача Криворізької
міської ради на заочне рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 23 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
Криворізької міської ради про визнання
права власності на самочинно
реконструйований блок гаражів під
станцію технічного обслуговування
автотранспорту.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник відповідача Криворізької
міської ради - Паламарчук Євгенія
Павлівна,

представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Криворізької міської
ради про визнання права власності на
самочинно реконструйований блок
гаражів під станцію технічного
обслуговування автотранспорту.

В обґрунтування позову зазначив, що він
є власником блоку гаражів НОМЕР_1 з
оглядовою ямою, що є невід'ємною
частиною цих гаражів, вимощення І,
огорожі №1-2, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею
0,1100 га, яка надана йому в оренду для
реконструкції блоку гаражів під
станцію технічного обслуговування
автотранспорту згідно рішення
Криворізької міської ради від 28.12.2012
року №1650.

Позивач здійснив реконструкцію блоку
гаражів без відповідного документу,
який дає право виконувати будівельні
роботи.

Посилаючись на відповідність
реконструйованих об'єктів будівельним,
санітарним та пожежним нормам, просив
суд визнати за ним право власності на
них.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 23
вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6
задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
самочинно реконструйоване нерухоме
майно - станцію технічного
обслуговування автотранспорту,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, до
складу якої входить: будівля СТО «А-1,2»,
загальною площею 268,5 кв.м., будівля
мийки «Б-1», загальною площею 280,8 кв.м.,
будівля охорони «В», загальною площею
0,8 кв.м., огорожа №1, ворота №2, замощення
1.

В апеляційній скарзі відповідач
Криворізька міська рада ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Так, судом не враховано, що факт
визнання та захисту державою права
приватної власності на об'єкти
нерухомого майна прямо пов'язані з
можливістю безпечної для суспільства
експлуатації цих будівель та споруд, що
має бути підтверджено відповідними
документами, та згідно ч. 8 ст. 39 Закону
України «»Про регулювання
містобудівної діяльності»
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,
забороняється. Оскільки, позивач
ОСОБА_6 не надав суду належних та
допустимих доказів складання
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією акта готовності об'єкта до
експлуатації та отримання
відповідного сертифіката, суд не мав
повноважень визнавати право власності
на об'єкт, який не прийнятий в
експлуатацію.

Крім того, суд розглянув справу в
попередньому судовому засіданні
шляхом ухвалення заочного рішення, не
зважаючи на заяву представника
відповідача Криворізької міської ради
про відкладення розгляду справи, та не
вручив відповідачеві уточнену позовну
заяву, чим порушив приписи ст.ст. 10, 212,
213 ЦПК України.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_6 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача Криворізької
міської ради - Паламарчук Є.П., яка
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити,
представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_5,
яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах заявлених позовних вимог,
доводів апеляційної скарги та
заперечень на неї, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи за
ОСОБА_6 право власності на самочинно
реконструйоване нерухоме майно -
станцію технічного обслуговування
автотранспорту, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що зазначене вище
нежитлове приміщення реконструйовані
ОСОБА_6 без належного дозволу. Проте за
своїм функціональним призначенням
вони відповідають архітектурним,
пожежним та санітарним нормам і не
порушують прав відповідача та третіх
осіб.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи, суд дійшов його з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що позивач є
власником нежилого приміщення, а саме
блоку гаражів НОМЕР_1 (площею забудови
91,5 кв.м.), розміром (13,66 х 6,70)м з оглядовою
ямою, що є невід'ємної частиною цих
блоків гаражів, вимощення І, огорожи
№1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі рішення районного суду м.
Кривого Рогу від 14.04.2010 року (а.с.11-12).

Рішенням виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради №60
від 17.02.2010 року адресу «АДРЕСА_1»
змінено на «АДРЕСА_1».

Рішення Криворізької міської ради від
28.12.2012 року № 1650 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на АДРЕСА_1 та
надання її в оренду для реконструкції
блоку гаражів під станцію технічного
обслуговування автотранспорту»
позивачу було надано в строкове платне
користування земельну ділянку
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення, площею 0,1100 та, знаходиться
на АДРЕСА_1, строком на два роки, про що
18.04.2013 року між відповідачем та
позивачем було укладено відповідний
договір оренди земельної ділянки №2013116
(а.с. 13-17).

ОСОБА_6 самочинно, без відповідної
дозвільної документації, здійснив
реконструкцію вказаних нежитлових
приміщень та побудував наступні
об'єкти: будівля СТО «А-1,2», загальною
площею 268,5 кв.м., будівля мийки «Б-1»,
загальною площею 280,8 кв.м., будівля
охорони «В», загальною площею 0,8 кв.м.
(а.с. 68-107), внаслідок чого площа
нежитлових приміщень збільшилась.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. п. 4, 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України» під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

При розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
відповідно до статті 26 Закону України
«Про основи містобудування» № 2780-XII від
16 листопада 1992 року спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи,
після реконструкції нежитлових
приміщень їх площа збільшилась із 91,5
кв.м. до 550,1 кв.м. (268,5 кв.м. + 280,8 кв.м. + 0,8
кв.м.).

Доказів того, що ОСОБА_6 звертався до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області про
прийняття в експлуатацію
реконструйованих нежитлових приміщень
матеріали справи не містять. Не надано
таких доказів представником позивача
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Оскільки, ОСОБА_6 не реалізував своє
право на введення в експлуатацію
реконструйованих нежитлових приміщень
шляхом звернення до компетентних
органів, його право не можна визнати
порушеним.

Погоджується колегія суддів з доводами
апеляційної скарги про те, що посилання
суду першої інстанції на Звіт №58-13 ДП
«Криворізький науково-виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації», яким визнано можливою
експлуатація нежитлових приміщень, є
безпідставним.

Згідно Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №461 органом, який
здійснює прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, є
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
які на підставі акту готовності об'єкта
до експлуатації видають відповідний
сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі
сертифікату може бути оскаржено до
суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектній документації будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області із заявою
про введення реконструйованих
нежитлових приміщень в експлуатацію не
звертався.

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо у прийнятті такого
об'єкта в експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

З огляду на це, судова колегія вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції скасувати, як таке, що
ухвалено з порушенням п.п. 3.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України і відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309,
ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника
відповідача Криворізької міської ради
- задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 23
вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
Криворізької міської ради про визнання
права власності на самочинно
реконструйований блок гаражів під
станцію технічного обслуговування
автотранспорту - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Криворізької міської ради судові
витрати по справі у сумі 114,70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: