У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Горелкіної Н.А., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бізнес-Портал» далі - ТОВ
«Бізнес-Портал») про розірвання
договору купівлі-продажу, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ТОВ
«Бізнес-Портал», у якому, з урахуванням
уточнень, просила розірвати договір
купівлі-продажу № 15/10 від 15 жовтня 2010
року укладений між нею та ТОВ
«Бізенс-Портал», зобов'язати ТОВ
«Бізнес-Портал» прийняти у неї
автомобіль марки «Mersedess-Benz GLK 280» за
актом прийому-передачі, стягнути з
відповідача сплачені за товар
(автомобіль) кошти в розмірі 438 725 грн та
проценти за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 36 060 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 15 жовтня 2010 року
між нею та ТОВ «Бізнес-Портал» було
укладено договір купівлі-продажу № 1/10,
згідно п. 1.1 якого продавець продав, а
покупець придбав автомобіль,
комплектація якого відповідає
заводським нормам, який надалі
іменується товар - Mersedess-Benz GLK 280, 2010 року
випуску.

На виконання умов договору 15 жовтня 2010
року позивачем було сплачено
відповідачу 438 725 грн, проте, 18 березня
2013 року позивач дізналася, що дата
виготовлення автомобіля 15 грудня 2008
року.

Таким чином, відповідач, знаючи рік
випуску автомобіля, надав недостовірну
інформацію про рік виготовлення
автомобіля 2010 року, що призвело до
придбання нею продукції, як не має
потрібних споживачеві властивостей та
якби позивач про це знала, то б ніколи
не придбала вказаний автомобіль.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 27 листопада 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

21 травня 2014 року ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду залишено без
змін.

15 серпня 2014 року позивачка подала заяву
про перегляд зазначеної ухвали з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявниця зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 3 червня 2009 року у справі
про розірвання договору
купівлі-продажу, стягнення збитків та
моральної шкоди, якою рішення
апеляційного суду скасовано, а рішення
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року у справі про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири з розстроченням платежу,
припинення права власності на
квартиру, зобов'язання повернути
квартиру, визнання права власності на
квартиру, якою судові рішення судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позову залишені без змін;

- постанову Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року у справі №
75-цс13.

На обґрунтування заяви позивачка
посилається на ті обставини, що судом
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосовані ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. 651
ЦК України, що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Постанова Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року, на яку посилається
заявник як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, не входить до
переліку судових рішень, на які може
здійснюватись це посилання, оскільки
вона ухвалена Верховним Судом України
не як судом касаційної інстанції, тому
вона не може прийматися до уваги.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
позивачка не надала доказів на
підтвердження своїх позовних вимог,
зокрема, того, що наявні підстави,
визначені ст. 651 ЦК України для
розірвання договору купівлі-продажу та
ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів», та того, що вона придбала
автомобіль, який не має потрібних
властивостей або його придбанням їй
заподіяна істотна шкода, тому підстав
для задоволення позову немає.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанцій від 3 червня 2009 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками суду
першої інстанції, який, встановивши
обставини справи та надавши відповідну
оцінку зібраним у справі доказам,
виходив з того, що договір
купівлі-продажу підлягає розірванню,
оскільки відповідач продав позивачу
товар, який не підлягає продажу на
території України, експлуатації з
урахуванням технічних умов
експлуатації та гарантійному ремонту й
обслуговуванню, надавши їй
недостовірну інформацію про плазмовий
телевізор як про якісний, офіційно
продаваний товар, що є підставою для
часткового задоволення позову на
підставі ч. 7 ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 30 жовтня 2013 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позивач
не надав доказів того, що він у повній
мірі позбавлений того, на що він
розраховував при укладенні договору
купівлі-продажу квартири, тому
порушення його умов відповідачем не
може вважатися істотним в розумінні ч. 2
ст. 651 ЦК України, що є підставою для
відмови у задоволенні позову про
розірвання оспорюваного договору.

З наведеного видно, що в даному випадку
обставини справ є різними та судами їм
надана відповідна оцінка, а відтак
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, не
відбулось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про те, що наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судових рішень суду
касаційної інстанції, тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес-Портал» про
розірвання договору купівлі-продажу,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення коштів, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

Н.А. Горелкіна

О.В. Ступак

С.П. Штелик