АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Астапенко
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 6 серпня
2013 року по справі за первісним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми та у їх вихованні та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про визначення часу спілкування з
дітьми,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/478/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Гуменюк А.І. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми, який обґрунтовує тим, що
сторони мають двоє синів - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які після розірвання шлюбу залишилися
проживати з відповідачем, при цьому до
травня місяця 2012 року між сторонами
було досягнуто згоди щодо участі
позивача у вихованні дітей, проте з
червня місяця 2012 року відповідач не
повідомивши про наміри вивезти дітей
за межі Києва, позбавила позивача
можливості бачитися з дітьми,
внаслідок чого останній звернувся до
Третьої особи із заявою щодо
визначення йому строків та графіку
побачень із дітьми і, що згідно
відповідного розпорядження, йому було
встановлено графік побачень із дітьми
строком на шість місяців, при цьому
відповідач перешкоджає йому приймати
участь у вихованні дітей, у телефонних
розмовах.

В ході розгляду справи, Позивач уточнив
позовні вимоги, зокрема, щодо
систематичних щотижневих побачень
щосуботи з 09.00 год. ранку і до 20.00
год.за місцем його проживання за
адресою: АДРЕСА_1, або АДРЕСА_2, та
можливістю спільного відпочинку із
дітьми у санаторії щорічно, впродовж 31
дня у липні місяці та 16-ти днів під час
зимових канікул, згідно із
рекомендаціями лікарів.

Відповідач за первісним позовом подала
зустрічну позовну заяву про визначення
часу спілкування із дітьми, який
обґрунтовує тим, що позивач за
первісним позовом, забираючи дітей, не
дотримується рекомендацій лікарів
щодо приміщень, в яких мають перебувати
діти, у зв'язку з чим, останні ще більше
хворіють, тому просила суд ухвалити
судове рішення, яким визначити
позивачу графік побачень із дітьми
щосуботи із 09.00 год. до 12.00 год. за місце
проживання дітей.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 6 серпня 2013 року
первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми та у їх вихованні задоволено
частково, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з
малолітніми синами ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
у їх вихованні. Визначено, як спосіб
участі ОСОБА_3 у вихованні малолітніх
синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, систематичні побачення
щосуботи в період часу із 09.00 годин
ранку і до 20.00 годин вечора за адресою:
АДРЕСА_1, або АДРЕСА_2, з правом вибору
адреси самим ОСОБА_3. Визначено, як
спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні
малолітніх синів, спільний відпочинок
у санаторії із ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, щороку, впродовж
липня місяця та зимових канікул в
грудні місяці, згідно з рекомендаціями
лікарів, у задоволенні іншої частини
первісних позовних вимог відмовлено, у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Орган опіки та піклування
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, про
визначення часу спілкування з дітьми
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та
про задоволення позову ОСОБА_1.

На обґрунтування своєї скарги апелянт
зазначає, що суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України
надав невірну оцінку доказам щодо
встановлення режиму побачень ОСОБА_3 з
дітьми та участі в їх вихованні,
враховуючи положення ст. 159 СК України,
не взявши до уваги всі обставини, що
мають істотне значення, при цьому
апелянт вказує, що суд першої інстанції
поклав в обґрунтування доведеності
вимог ОСОБА_3 в частині наявності
перешкод у його спілкуванні з дітьми
виключно пояснення самого ОСОБА_3 та не
прийняв до уваги, що відповідач ОСОБА_1
у судовому засіданні категорично
стверджувала, що не чинила та не має
наміру чинити перешкоди ОСОБА_3 у
спілкуванні з дітьми, але бажає щоб це
спілкування відбувалося без будь-якої
шкоди інтересам самих дітей.

В судовому засіданні апелянт та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, просили її задовольнити з
підстав, викладених у ній.

Позивач заперечував проти апеляційної
скарги за необґрунтованістю її
доводів.

Представник третьої особи підтримала
апеляційну скаргу, на підтвердження
своєї позиції надала висновок органу
опіки та піклування Шевченківської
районної у місті Києві державної
адміністрації, за яким підтримані
вимоги позивача по зустрічному позову
ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення скасуванню,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив з
встановлених в судовому засіданні
обставин та керуючись, в першу чергу
інтересами дітей, які повинні
спілкуватися із батьком, а також
принципом рівності батьків щодо їх
участі у вихованні дітей, визначив
позивачу за первісним позовом
систематичні побачення із дітьми
щосуботи в період часу з 09.00 годин ранку
і до 20.00 годин вечора за місцем
проживання позивача за первісним
позовом за адресою: АДРЕСА_1, або
АДРЕСА_2, з правом вибору адреси самим
позивачем за первісним позовом та не
зазначаючи кількість днів відпочинку
із дітьми у санаторії, визначив місяці
відпочинку, зокрема, липень та грудень,
згідно рекомендацій лікарів.

З посиланням на ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
суд першої інстанції зазначив, що
відповідач за первісним позовом у
судовому засіданні не довела, що спосіб
участі позивача за первісним позовом у
вихованні малолітніх синів має
полягати лише у його побаченнях із
дітьми щосуботи в період часу із 09.00
год. і до 12.30 год., що відповідає
інтересам дітей і при цьому не порушує
принципу рівності батьків у вихованні
дітей та визнав зустрічний позов
необґрунтованим і таким, що
задоволенню не підлягає.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді
судом спорів щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини, місця
проживання дитини, позбавлення та
встановлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Органом опіки та
піклування подається суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору,
складений на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись не
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все з урахуванням
прав та законних інтересів дитини - її
права на належне батьківське
виховання, яке повною мірою може бути
забезпечене тільки обома батьками;
права на безперешкодне спілкування з
кожним з батьків, здійснення обома
батьками якого є запорукою нормального
психічного розвитку дитини.

Так, суд першої інстанції дослідив
медичні довідки щодо хвороб ОСОБА_8 на
астму, алергію та встановлені у зв'язку
з цим протипоказання перебувати у
приміщеннях, в яких є килими та м'які
іграшки. Також суд першої інстанції
зазначив в оскаржуваному рішенні щодо
дієтичного харчування,
рекомендованого дітям, проте належної
оцінки вказаним доказам не надав,
залишив поза увагою необхідність
спеціального режиму харчування дітей,
який не може бути дотримано при
встановленому судом першої інстанції
графіку спілкування батька з дітьми
щосуботи в період часу з 09.00 годин ранку
і до 20.00 годин за місцем проживання
позивача за первісним позовом та
впродовж липня місяця та зимових
канікул в грудні місяці, згідно з
рекомендаціями лікарів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не врахував стан здоров'я
малолітніх дітей, їх вік та інтереси та
помилково надав батьку такий час, у
відсутність з його боку доказів
безпечності приміщення, в якому мають
проводитись ці зустрічі.

Разом з тим, як позивач, так і
відповідач в апеляційному суді
підтвердили, що кожен з них розуміє, як
свої права, так і свої обов'язки щодо
утримання та належного виховання
дітей, при цьому позивач за зустрічним
позовом визнала необхідність сприяти
спілкуванню дітей з батьком з умовою
дотримання санітарних норм та порядку
харчування, необхідність яких
встановлена лікарями, що можливе лише
за умови проведення таких зустрічей за
місцем проживання дітей.

Положення ч.2 ст.59 ЦПК України
встановлюють, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом частини 3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Положення ст.60 ЦПК України
покладає обов'язок доказування на
сторін, суд не може збирати докази за
власною ініціативою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом доказів, колегія
суддів вважає, що надані позивачем
докази не є належним підтвердженням та
не доводять створення відповідачем по
первісному позову перешкод у вихованні
дітей.

З урахуванням наведеного та
дослідженого висновку органу опіки та
піклування Шевченківської районної у
місті Києві державної адміністрації,
колегія суддів дійшла висновку про
скасування рішення суду в частині
задоволення первісного позову та
відмові в зустрічному з постановленням
нового рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити,
а зустрічний позов ОСОБА_1 про
визначення часу спілкування з дітьми
задовольнити, визначивши ОСОБА_3 графік
пробачень з дітьми - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
щосуботи з 09.00 год. до 12.30 год. за місцем
проживання дітей.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із доводами апеляційної
скарги, вважає рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 6 серпня 2013 року таким, що не
відповідає нормам матеріального права,
і відповідно до повноважень, наданих
їй ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення
суду першої інстанції і ухвалює нове
про відмову у задоволенні первісного
позову, задовольнивши зустрічний позов
в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 6 серпня
2013 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 6 серпня 2013 року
скасувати та постановити нове, яким в
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми та у їх вихованні відмовити,
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, Орган опіки
та піклування Шевченківської районної
в місті Києві державної адміністрації,
про визначення часу спілкування з
дітьми задовольнити, визначити ОСОБА_3
графік пробачень з дітьми - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
щосуботи з 09.00 год. до 12.30 год. за місцем
проживання дітей.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: