Справа № 459/4181/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року Червоноградський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань
Черник Т.І.,

позивача
ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

представника відповідача
Тодорович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач
звернулася до суду з позовом, у якому
просить стягнути з відповідача на її
користь 20000,00 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань. На
обґрунтування своєї вимоги послалась
на те, що більше 21 року пропрацювала на
підприємствах вугільної промисловості
в умовах впливу шкідливих факторів за
професією дільничний маркшейдер.
Львівською обласною МСЕК 17.11.2004 року
позивачу встановлено 30% втрати
професійної працездатності. 28.10.2005 року
останній підтверджено 30% по вже
встановленому профзахворюванню та
встановлено додатково 10% втрати
професійної працездатності по
дефартрозу колінних суглобів,
встановлено III групу інвалідності. У
зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в неї
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого вона неодноразово була змушена
звертатися за медичною допомогою.
Вказує, що моральні страждання, які
вона отримала в результаті професійних
захворювань, полягають у фізичному
болю та стражданнях, достроковій
втраті працездатності, неспроможності
ведення домашнього господарства та
виконання домашніх обов'язків,
порушився сон, відчуває постійні болі в
ногах, важко ходити.

Представник відповідача подав
заперечення на позовну заяву, в якій
зазначає, що відповідно до наказу МОЗ
№ 212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди. Також
вказав, що підставою для відшкодування
моральної шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Просить відмовити позивачеві у
задоволенні позовної заяви.

Позивач та її представник у
судовому засіданні позов підтримали з
підстав, вказаних у позовній заяві.
Позивач пояснила, що в результаті
отримання професійних захворювань,
достроково втратила працездатність,
неспроможна вести домашнє
господарство та виконувати домашні
обов'язки, у неї порушився сон, відчуває
постійні болі в ногах, важко ходити.
Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала,
посилаючись на обставини, викладені у
запереченні на позовну заяву. Просить
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Згідно з наявною у справі копією
трудової книжки, позивач понад 21 рік
відпрацювала на підприємствах
вугільної промисловості за професією
дільничний маркшейдер.

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в неї погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого вона неодноразово була
змушена звертатися за медичною
допомогою.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2
№ 008847 від 17.11.2004 року позивачу
встановлено 30% втрати професійної
працездатності.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 009423 від 28.10.2005 року останній
встановлено 40% втрати професійної
працездатності, з них: 30% повторно від
30.06.2004 року, 10% вперше від 30.06.2005 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2
№ 022053 від 16.10.2007 року позивачеві
безтерміново встановлено 50% втрати
професійної працездатності.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 153
Кодексу законів про працю України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23
ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або і інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві моральної
шкоди унаслідок ушкодження її здоров'я
при виконанні трудових обов'язків, що
потягло за собою хронічне професійне
захворювання, а отже, про право
позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди підтверджується також
наявними у справі копіями медичних
документів та знаходить своє пояснення
згідно із вищевказаними положеннями
Рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), судом ураховано тяжкість
завданої позивачеві моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань, їх
інтенсивність та довготривалість, стан
її здоров'я, пояснення позивача, згідно
з якими їй важко ходити, вона відчуває
постійні болі в ногах, у зв'язку із
професійними захворюваннями зазнає
незручності в побуті, тяжкість
професійних захворювань, настання у
зв'язку з цим негативних змін у її
житті, необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у її
життєвих стосунках, що вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, 50% обсягу втрати позивачем
працездатності унаслідок
профзахворювань. При цьому суд
виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
відповідає вимогам п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди повинна складати 8000,00
грн.

Щодо вимоги про стягнення 20000,00
грн., то суд вважає, що така належним
чином не вмотивована, є завищеною і не
відповідає тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

Посилання представника
відповідача на те, що для встановлення
факту наявності моральної шкоди,
позивачу слід звернутись на обстеження
у МСЕК, судом до уваги не беруться,
оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ
України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Решта доводів представника
відповідача стосовно заперечення
факту завдання позивачеві моральної
шкоди спростовуються вищенаведеними
висновками суду.

Суд покладає обов'язок
відшкодувати спричинену позивачеві
моральну шкоду саме на відповідача, а
не на роботодавця, оскільки на день
встановлення позивачеві втрати
професійної працездатності вперше
відповідальним за відшкодування шкоди
був саме відповідач на підставі
частини 3 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Таким чином, позов
задовольняється частково у межах,
зазначених вище.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
8000 (вісім тисяч),00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя:
В. В. Грабовський

Повний текст рішення виготовлено
17.10.2014 року.