Ухвала

іменем України

15 січня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від
25 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 6 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_3 36 800 грн 52 коп.
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 21 квітня 2006 року
між сторонами укладено кредитний
договір, за умовами якого Банк надав
відповідачу 2 726 грн 76 коп. кредитних
коштів зі сплатою 25,08 % річних за
користування ними, а відповідач
зобов'язався повернути їх до 21 квітня
2007 року, однак своїх зобов'язань не
виконав, просило задовольнити позов.

25 березня 2013 року рішенням
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6 серпня
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що позивач пропустив визначений
законом трирічний строк позовної
давності, не ставить питання про його
поновлення, а відповідач подав заяву
про її застосування, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Проте погодитися з
такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій не можна на
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Судами встановлено, що 21 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за яким
Банк надав позичальнику 2 726 грн для
придбання мобільного телефону NOKIA 3250
строком на 24 місяці із терміном
повернення до 21 квітня 2008 року та
сплатою 2,09 % на місяць за користування
коштами.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим станом на 21
січня 2013 року утворилась
заборгованість по оплаті основного
боргу у сумі 2 726,76 грн, по оплаті
процентів за користування кредитом - 11
954, 65 грн, пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором та
штрафів - 19890,51 грн, штрафу (фіксована
частина) - 500 грн та штрафу по процентній
ставці - 1728, 60 грн.

За змістом ст. ст. 526, 1050 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
дав належної оцінки обставинам справи,
не перевірив умов договору щодо
встановлення строку позовної давності
та порядку повернення кредиту -
одноразовим платежем чи частинами, не
дав оцінки умовам договору щодо цих
обставин, п. 5.5 договору та графіку
погашення кредиту, а відтак не
перевірив дотримання позивачем
строків позовної давності, як
визначено законом і договором,
наявності підстав для відмови у
задоволенні позову, ухвалив передчасне
рішення з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами
норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень та направлення справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 335,
336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково, рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 6 серпня 2013 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
О.П. Касьян

О.В. Кафідова

О.В. Ступак

І.К. Парінова