Справа № 367/7120/13-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/682/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 28 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6,
управління Держземагенства в м. Ірпені
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення
моральної шкоди,-

встановила :

Позивачка звернулась до суду з
названим позовом. Посилалася на те, що
їй на праві власності належить 0,1000 га
земельної ділянки по АДРЕСА_1, третій
особі по справі ОСОБА_6, яка є її
сестрою, також на праві власності
належить 0,1000га земельної ділянки за
цією ж адресою.

Відповідачі по справі є її сусідами та
власниками земельної ділянки по
АДРЕСА_2.

Вказувала, що 24.03.2013року вона із сестрою
вирішили на місті старого паркану
встановити новий, але встигли
поставити лише 20 м. Відповідачі по
справі почали сваритись, заборонили
встановлювати паркан Вона змушена була
викликати міліцію. До кінця вони паркан
так і не встановили. Відповідачі
претендують на частину її земельної
ділянки, вимагають щоб вона відступила
від межі майже 1,20м , забороняють
ставити паркан, чим перешкоджають їй у
користуванні належною їй земельною
ділянкою, якою вона користується з
1999року.

Вказувала на те, що рішенням
Гестомельської селищної ради від
14.04.1998р ОСОБА_7 - її матері було передано
у приватну власність земельку ділянку
площею 2000 кв.м. В подальшому, після
смерті матері в 2001 році земельну
ділянку успадкував її батько, а після
його смерті в 2003 році-вона. В 2010 році
вона подарувала ? частину належної їй
земельної ділянки своїй сестрі;
виготовили та отримали державні акти.
За весь час конфігурація земельної
ділянки не змінювалася.

Проте, відповідачі перешкоджають
користуватися її земельною ділянкою та
не дають змоги встановити новий паркан.
Крім того, відповідачі під час
проведення на своїй земельній ділянці
земляних робіт, засипали частину її
земельної ділянки землею.

Своїми незаконними діями відповідачі
заподіяли їй моральну шкоду,яку вона
оцінює в 10000 грн.

Позивачка просила зобов»язати
відповідачів не чинити їй перешкод в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 : не перешкоджати встановленню
нею нового паркану на місці старого,
зобов»язати їх прибрати грунт з її
земельної ділянки та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду від
28 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності його вимогам закону та
обставинам справи та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна
особа має право у
порядку,встановленому цим
Кодексом,звернутися до суду за
захистом своїх порушених,невизнаних
або оспорюваних прав,свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим відповідно до цього
Кодексу,в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб,які беруть участь у справі».

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вена посилається як на
підставі своїх вимог і заперечень,крім
випадків,встановлених ст.. 61 цього
Кодексу.

По справі встановлено, що згідно
Державного акту на право власності на
землю серії РЛ № 596423 від 28.07.2011року
позивачка є власником земельної
ділянки пл..0,1000га по АДРЕСА_1. (а.с.6).
Третя особа по справі ОСОБА_6 згідно
державного акту на право власності на
землю серії РЛ № 598422 від 28.07.2011року
також є власником земельної ділянки
площею 0,1000га по АДРЕСА_1. (а.с.7)

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу
від 28.09.2012року купила у ОСОБА_4 земельну
ділянку площею 0,0284га по АДРЕСА_2, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу (а.с.43-44) та копією
Державного акту на право власності на
землю,виданого на ім»я ОСОБА_4
10.03.2010року із відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_5 (а.с.45).

З матеріалів справи видно, що
відповідачка ОСОБА_5 15.05.2013р уклала
договір з ПП «Геополісся» на виконання
проектно-вишукувальних робіт по
винесенню меж належної їй земельної
ділянки по АДРЕСА_2 у натурі (а.с.46-49). У
процесі виконання даних робіт було
виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 на
1,19 м заступає на земельну ділянку
ОСОБА_5, що стверджується зведеним
планом земельних ділянок (а.с.50)..

Встановлено також, що у серпні 2013року
позивачка та 3-я особа по справі ОСОБА_6
мали намір встановити паркан,який
розділяє земельні ділянки позивачки та
відповідачів,але в ході встановлення
даного паркану між сторонами виник
спір.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельну ділянку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 неодноразово
видавався акт на право власності на
землю, а саме : у 1999 році спірна
земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 2000
кв.м була передана у приватну власність
ОСОБА_7, що стверджується копією
державного акту на ім»я останньої
(а.с.77,103-118 ) ; у 2003р ОСОБА_8-чоловік
померлої та батько позивачки на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 29.01.2003р отримав Державний
акт на право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1999 га, що
підтверджується копією Державного
акту (а.с.76,130-142); у 2004 році позивачка
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину після смерті батька
отримала Державний акт на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 2000 кв.м ( а.с.9,
70-83); 22.12.2004року позивачка подарувала 3-й
особі - сестрі ОСОБА_6 1/2 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1 ( а . с .
119-129); 28. 07 . 2011 року позивачка та 3-я
особа ОСОБА_6 отримали державні акти на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 (а .с . 6, 7, 84-102) . Як видно з
матеріалів справи, кожен раз при
оформленні державних актів на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 встановлювалися межі
земельної ділянки в натурі та
виготовлялася технічна документація
по складанню державних актів,
позивачка ж стверджувала, що за період
1999-2011 роки конфігурація та розміри
земельної ділянки не змінювалися (а.с.
70-142).

Відмовляючи позивачці у задоволенні
позовних вимог, суд виходив з того, що
позивачкою не було надано доказів, що
межі земельної ділянки, яка перебуває у
її власності та користуванні та яка
була вигороджена парканом,
відповідають межам, зазначеним у її
Державному акті серії РЛ № 596423 від
28.07.2011року, не надано доказів тих
обставин, що позивачка встановлювала
новий паркан відповідно до межі,
визначеної даним Державним актом; крім
того, з даного приводу відсутній
висновок спеціалістів, а також з даного
приводу позивачка не зверталась до
Гостомельської селищної ради і дане
питання не розглядалось відповідною
комісією.

При цьому суд зазначив, що не може
прийняти до уваги покази свідка ОСОБА_9
, оскільки даний свідок не є
спеціалістом у сфері земельних
правовідносин і не може стверджувати
той факт, що паркан, який стояв раніше
та який хоче поновити позивачка,
відповідає межі, зазначеній у її
державному акті від 28.07.2011 року, а та
обставина, що спірний паркан ніколи не
переносився не може свідчити про те, що
він стоїть по межі, визначеній
Державним актом серії РЛ № 596423 від 28.07.
2011року. Крім того, позивачкою не
оспорюється Державний акт на право
власності на землю на ім.»я ОСОБА_5 від
10.03.2010р, який був підставою для
укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 28.09.2012 року та
який був підставою для переходу права
власності на дану земельну ділянку до
ОСОБА_5

З огляду на викладене, колегія
погоджується з висновком суду про
недоведеність та передчасність
позовних вимог позивачки щодо
перешкоджання їй в користуванні
земельною ділянкою.

Колегія погоджується також з висновком
суду про відсутність підстав для
задоволення вимог позивачки в частині
зобов»язання відповідачів прибрати
грунт з її земельної ділянки, оскільки
суду не було надано доказів тих
обставин, що грунт засипано саме на
земельну ділянку позивачки. Суд
обґрунтовано не взяв до уваги, як доказ,
акт, який був складений 08.09.2013 року
депутатом Гостомельської селищної
ради Шальман Т.В , оскільки з даного
акту вбачається, що він був складений
зі слів позивачки (а.с.15). Будь які інші
докази з даного приводу суду надано не
було.

Щодо вимог позивачки в частині
стягнення на її користь з відповідачів
моральної шкоди, то з урахування
викладених вище обставин справи, суд
обґрунтовано відхилив позов в цій
частині вимог.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Рішення суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи.
Підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК
України, колегія

Ухвалила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: