АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Головуючий І інст.: - Губська Я.В.
Провадження №22-ц/790/1193/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: стягнення заборгованості.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі
Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
КП «Харківські теплові мережі» - Цаплюк
Ірини Федорівни, ОСОБА_7 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 12 грудня 2013 року по справі за
позовом КП «Харківські теплові мережі»
до ОСОБА_7 - про стягнення вартості
безпідставно спожитої теплової
енергії,

в с т а
н о в и л а:

У серпні 2013 року КП «Харківські
теплові мережі» звернулося в суд із
вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначало, що згідно договору
купівлі-продажу від 30 січня 2007 року
ОСОБА_7 є власником нежитлових
приміщень загальною площею 40,9 кв. м.,
розташованих у цокольному поверсі
житлового будинку АДРЕСА_1, які
обладнані централізованою системою
опалення.

З січня 2007 року по травень 2013 року КП
«Харківські теплові мережі» надавало
власникам житлових та нежитлових
приміщень будинку АДРЕСА_1 послуги з
централізованого опалення, що
стверджується актами підключення
будинку до мережі теплової енергії.

В період з 1 січня 2007 року по 30 квітня
2013 року ОСОБА_7 використовувала
тепловою енергією, яку постачало їй КП
«Харківські теплові мережі», однак
послуги з централізованого опалення
не оплачувала.

Заборгованість ОСОБА_7 за послуги з
теплопостачання становить 23 705 грн. 28
коп., яку вона добровільно оплатити
надавачу послуг не бажає.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 530, 625, 1212, 1213 ЦК України, КП
«Харківські теплові мережі» просило
суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь
вартість безпідставно спожитої
теплової енергії за період з 1 січня 2007
року по 30 квітня 2013 року в розмірі 23 705
грн. 28 коп., 3% річних станом на 22 серпня
2013 року у сумі 280 грн. 45 коп., судові
витрати у сумі 240 грн.

Відповідачка ОСОБА_7 позов не
визнала.

При цьому посилалася на те, що
позивач безпідставно нарахував їй
заборгованість за послуги з
централізованого опалення за період 1
січня 2007 року по 30 квітня 2013 року,
оскільки зазначені послуги їй не
надавалися.

Договір про постачання теплової
енергії вона з КП «Харківські теплові
мережі» не вкладала, оскільки належні
їй нежитлові приміщення цокольного
поверху житлового будинку АДРЕСА_1 не
обладнані приладами централізованого
опалювання.

Просила суд застосувати строк
позовної давності до заявлених
позивачем вимог.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП
«Харківські теплові мережі»
заборгованість за безпідставно
спожиту теплову енергію в розмірі 15 121
грн. 58 коп., 3% річних в розмірі 148 грн. 30
коп., а всього 15 269 грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП
«Харківські теплові мережі» витрати по
оплаті судового збору в розмірі 229 грн.
40 коп.

В апеляційній скарзі представник КП
«Харківські теплові мережі» - Цаплюк
І.Ф., посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі.

Апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що відповідачка має
перед позивачем заборгованість за
послуги з теплопостачання, яку
добровільно оплатити не бажає, а тому
вона підлягає стягненню з неї на
підставі рішення суду.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року №630.

За визначенням, наданим у ст. 1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», житлово-комунальні послуги -
це результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.
Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо), та інші послуги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону
обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Відповідно до п. п. 24, 25 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, споживачі можуть
відмовитися від отримання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Матеріали справи свідчать, що
рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради від 20 грудня
2006 року №1185 КП «Харківські теплові
мережі» визначено виконавцем
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді комунальної власності
територіальної громади м. Харкова (а.
с.65).

Згідно договору купівлі-продажу від 30
січня 2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за
р. №354, ОСОБА_7 є власником нежитлових
приміщень загальною площею 40.9 кв. м.,
розташованих в цокольному поверху
житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до актів обстеження
системи теплопостачання об'єкта
комісій КП «Харківські теплові мережі»
№173/5849 від 3 липня 2012 року, від 24 січня
2013 року, №173/161 від 26 березня 2013 року,
система теплопостачання нежитлових
приміщень цокольног поверху житлового
будинку, що належать ОСОБА_7, є єдиною
системою централізованого опалення
житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с.6-8).

Із актів підключення споживача до
джерела теплової енергії комісій за
участю представників КП «Харківські
теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс»
№173/7741 від 9 жовтня 2007 року, №173/11088 від 29
жовтня 2008 року, №173/14701 від 17 жовтня 2009
року, №173/18172 від 7 жовтня 2010 року, №173/18561
від 16 жовтня 2011 року, №173/20595 від 11
жовтня 2012 року вбачається, що житловий
будинок АДРЕСА_1 було підключено до
мережі централізованого опалення та
КП «Харківські теплові мережі»
надавало власникам жилих і нежилих
приміщень будинку послуги з
централізованого опалення (а. с. 10-15).

Судовим розглядом встановлено, що КП
«Харківські теплові мережі»
неодноразово направляло листи на
адресу ОСОБА_7 з вимогами про укладання
договору на постачання теплової
енергії, а також рахунки-фактури на
оплату спожитої нею теплової енергії
(а. с.17-27, 60-61).

Проте, ОСОБА_7 ухиляється від
укладання з КП «Харківські теплові
мережі» договору на постачання
теплової енергії, оплату за надану їй
теплову енергію надавачем послуг не
здійснює.

Згідно розрахунку наданого КП
«Харківські теплові мережі» до суду,
вартість безпідставно отриманої
ОСОБА_7 теплової енергії за період з 1
січня 2007 року по 30 квітня 3013 року
становить 23 707 грн. 28 коп. (а. с. 4,16).

Звертаючись з позовом до суду, КП
«Харківські теплові мережі» просило
суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь
вартість безпідставно отриманої
теплової енергії в розмірі 23 707 грн. 28
коп., 3% річних станом на 22 серпня 2013
року у сумі 280 грн. 45 коп.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7
одночасно прохала суд застосувати
строк позовної давності до вимог
заявлених позивачем.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

З позовом до суду КП «Харківські
теплові мережі» звернулося 23 серпня 2013
року (а. с. 1).

4 грудня 2013 року, тобто до ухвалення
судом рішення у справі, ОСОБА_7 подала
заяву, в якій просила суд застосувати
строк позовної давності до позовних
вимог заявлених КП «Харківські
теплові мережі» (а. с. 66).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про те, що позивачем пропущено строк
позовної давності на звернення з
позовом до суду за захистом своїх
порушених прав за період з 1 січня 2007
року по 23 серпня 2010 року та
обґрунтовано стягнув з відповідачки на
користь позивача заборгованість за
безпідставно спожиту теплову енергію
за період з 23 серпня 2010 року по 30 квітня
2013 року в розмірі 15 121 грн. 58 коп., 3%
річних в розмірі 148 грн. 30 коп., та
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
ухвали законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги
представника КП «Харківські теплові
мережі» - Цаплюк І.Ф. про те, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності на звернення з позовом до
суду, оскільки згідно з абз. 2 п. 2 ч. 5 ст.
261 ЦПК України за зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явлення вимоги про виконання
зобов'язання, не можуть бути прийняті
до уваги колегією суддів.

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року №630 передбачено, що
розрахунковим періодом для сплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, суд правильно дійшов
висновку, що позивач пропустив строк на
звернення з позовом до суду за
захистом свого порушеного права за
період з 1 січня 2007 року по 23 серпня 2010
року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7
про те, що в її нежитлових приміщеннях
відсутні прилади системи
централізованого опалення, у зв'язку з
чим вона не користується послугами з
централізованого опалення які надає
позивач, не можуть бути прийняті до
уваги колегією суддів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Із акта обстеження комісії
дільниці №3 КП «Жилкомсервіс» від 21
жовтня 2013 року №307 вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 обладнаний
системами холодного водопостачання,
каналізації, централізованого
опалення. У нежитловому приміщення,
яке складається із двох кімнат та
розташоване у цокольному поверсі
житлового будинку, всі опалювальні
прилади демонтовані, лежак опалення
заізольований (а. с. 45).

Вказаний акт не містить даних про те,
що хто та в який час демонтував прилади
централізованого опалення в
нежитлових приміщеннях, розташованих у
цокольному поверсі будинку, які є
єдиною системою централізованого
опалення житлового будинку АДРЕСА_1.

В той же час, Порядком відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затвердженим наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року №4
передбачено, що таке відключення
відбувається на підставі рішення
постійно діючої міжвідомчої комісії,
створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади.

Відповідно до цього Порядку,
відключення приміщень від
внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП
виконується монтажною організацією,
яка реалізує проект, за участю
представника власника житлового
будинку або уповноваженої ним особи,
представника виконавця послуг з ЦО і
ГВП та власника, наймача (орендаря)
квартири (нежитлового приміщення)
або уповноваженої ними особи. Роботи з
відключення будинку від мереж ЦО і ГВП
виконуються у міжопалювальний період.
По закінченні робіт складається акт
про відключення будинку від мереж ЦО
і ГВП і в десятиденний термін подається
заявником до Комісії на
затвердження. Після затвердження акта
на черговому засіданні Комісії
сторони переглядають умови договору
про надання послуг з
централізованого теплопостачання. Для
виконання робіт з підготовки
внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП
до опалювального сезону після
відключення приміщення від мереж його
власник, наймач (орендар) зобов'язаний
надавати представнику виконавця
послуг з ЦО і ГВП можливість доступу
до транзитних трубопроводів
відповідно до порядку їх технічного
огляду, установленого Правилами
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій,
затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17
травня 2005 № 76.

Доказів того, що відключення приладів
централізованого опалення в
нежитлових приміщеннях відповідачки,
розташованих у цокольному поверсі
житлового будинку АДРЕСА_1,
здійснювалося за участю надавача
послуг КП «Харківські теплові мережі»,
матеріали справи не містять.

Крім того, із відомості нарахувань
та оплат за теплову енергію наданої
суду КП «Харківські теплові мережі»
вбачається, що у лютому 2009 року
відповідачка добровільно сплатила
позивачу за послуги з централізованого
опалення 1 000 грн., що свідчить про
фактичне отримання нею послуг, які
надавав їй позивач ( а. с. 46).

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційні скарги представника КП
«Харківські теплові мережі» - Цаплюк
Ірини Федорівни, ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Харкова від 12 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: