Провадження № 2/127/5015/14
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Мартинюк Т.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів - відмовити.
Судові витрати віднести за
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Справа № 127/14397/14-ц

Провадження № 2/127/5015/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2014
року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
мотивуючи позовні вимоги тим, що з
04.08.2000 року вона перебувала у шлюбі з
відповідачем. 18.09.2012 року шлюб між ними
був розірваний. Від шлюбу 10.02.2001 року у
них народився син ОСОБА_3, 24.06.2009 року
народилася дочка ОСОБА_4. Після
розірвання шлюбу відповідач участі у
вихованні дітей не бере, коштів на їх
утримання не надає. Після розлучення
вони проживають з відповідачем в одній
квартирі. Відповідач працює інженером
на підприємстві “Вінтелепорт”.
Державної допомоги на утримання дітей
вона не отримує. Діти постійно хворіють
внаслідок неякісного та нерегулярного
харчування. Інших дітей та
непрацездатних батьків на утримані
відповідач немає. Просить стягнути з
відповідача аліменти на її користь на
утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4
в розмірі 33 відсотки з усіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подачі позовної заяви до суду і до
досягнення дітьми повноліття. Судові
витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та суду
пояснила, що шлюб між нею та
відповідачем розірвано. Вона з дітьми
та колишнім чоловіком проживають в
одній квартирі. Відповідач купляє
продукти, однак вона вважає, що діти
харчуються неякісно, оскільки
відповідач не купляє риби та м’яса.
Відповідач сплачує витрати за дитячий
садочок та комунальні послуги, вона не
заперечує проти цього, оскільки він
бажає сплачувати кошти. Вона не працює
та доходів немає, проходила лікування,
не є інвалідом. Відповідач працює і
зобов'язаний сплачувати аліменти щоб
вона могла утримувати себе та купляти
продукти дітям. Просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили,
що вважають позов необґрунтованим та
безпідставним, оскільки відповідач
після розірвання шлюбу з позивачем
проживає разом із своїми дітьми та
утримує їх. Позивач також проживає в
одній квартирі з відповідачем та
дітьми. Відповідач має нормальний стан
здоров’я, інших утриманців немає,
стягнення за виконавчими листами з
нього не проводяться. Відповідач
працює та отримує заробітну плату.
Відповідач постійно придбає продукти
харчування та одяг для дітей, побутову
хімію, навчальні матеріали для сина,
сплачує кошти за перебування дочки в
дитячому садочку, сплачує комунальні
послуги. Відповідач оплачував
перебування дітей в оздоровчому таборі
в серпні 2014 року. Крім того, значна
частина продуктів та речей придбається
відповідачем на ринку, де немає
можливості отримати чеки. Діти
харчуються якісно та регулярно.
Відповідач є власником квартири, в якій
вони проживають і таким чином
забезпечує житлові потреби дітей.
Позивач хворіє, не працює, доходів
немає. На власні кошти купляє товари в
магазинах «секонд- хенд». Інколи
позивач купляє продукти харчування та
займається приготуванням їжі з
продуктів, які купляє відповідач.
Зазначають, що утримувати дітей
зобов’язані і мати і батько. Натомість
позивач несе значно менші витрати на
утримання дітей, всі потреби дітей
забезпечує відповідач. Стягнення
аліментів на дітей не є способом
задоволення потреб жінки за рахунок
колишнього чоловіка. Зазначають, що
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження факту невиконання
відповідачем обов’язку по утриманню
дітей. Просять в позові відмовити.

Неповнолітній свідок ОСОБА_3, допитаний
в присутності представника органу
опіки та піклування Вінницької міської
ради ОСОБА_6, в судовому засіданні
пояснив, що він проживає разом з татом,
мамою та з сестрою. Його тато працює,
мати не працює, він навчається в школі,
сестра ходить до дитячого садочку.
Продукти харчування та одяг купляє
тато, також тато купляє йому товари для
школи, дає кишенькові гроші. Мати також
інколи купує продукти харчування та
деякі речі. Він та сестра всім
забезпечені.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов є необґрунтованим та
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні згідно свідоцтв
про народження дітей встановлено, що
відповідач є батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
позивач є їх матір’ю, що
підтверджується свідоцтвами про
народження дітей серії 1-АМ № 124997 та
серії 1-АМ № 144311 відповідно.

З довідок Міського комунального
підприємства “Житлово-експлуатаційна
контора №6” № 3025 від 01.07.2014 року та №3808
від 05.09.2014 року вбачається, що позивач
ОСОБА_1 проживає разом з відповідачем
ОСОБА_4, сином ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4
по просп. Космонавтів, 17/57 в м. Вінниці.

Як вбачається з довідки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телекомунікаційна компанія
«Вінтелепорт» від 17.09.2014 року №02/30-555
ОСОБА_4 працює на посаді інженера
електрозв’язку, нарахована заробітна
плата за 6 місяців 2014 року становить 11 320
грн. 80 коп.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року (зі змінами,
схваленими резолюцією 50/155 Генеральної
Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 6, 7, 8, 9 ст. 7 Сімейного
кодексу України жінка та чоловік мають
рівні права і обов'язки у сімейних
відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України здійснення батьками своїх прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) матері, батька на
їх утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття. Якщо після досягнення
повноліття найстаршою дитиною ніхто з
батьків не звернувся до суду з позовом
про визначення розміру аліментів на
інших дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що
припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

Згідно роз’яснень, що містяться в п. п.
15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" відповідно до ст.
180 СК батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття, а
у випадках, передбачених статтями 198, 199
цього Кодексу, і своїх повнолітніх
дочку, сина. За відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3
ст. 181 СК аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст. 183 цього
Кодексу) або в твердій грошовій сумі
(ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач та відповідач є батьками
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу позивач та
відповідач проживають разом із своїми
дітьми по просп. Космонавтів, 17/57 в м.
Вінниці, що підтверджується довідками
Міського комунального підприємства
“Житлово-експлуатаційна контора №6”
№ 3025 від 01.07.2014 року та №3808 від 05.09.2014
року.

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що позивач не працює,
проходила лікування, інвалідом не
являється. Відповідач має нормальний
стан здоров’я, інших утриманців немає,
стягнення за виконавчими листами з
нього не проводяться. Відповідач
працює, його заробітна плата за 6
місяців 2014 року становить 11 320 грн. 80
коп., що підтверджується довідкою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телекомунікаційна
компанія «Вінтелепорт» від 17.09.2014 року
№02/30-555,

З оглянутих в судовому засіданні
оригіналів чеків та квитанцій за
період з січня 2014 року по даний час,
наданих відповідачем, вбачається, що
відповідач матеріально утримує дітей,
придбає продукти харчування та одяг,
побутову хімію, навчальні матеріали
для сина, сплачує кошти за перебування
дочки в дитячому садочку, сплачує
комунальні послуги.

З оглянутих в судовому засіданні
оригіналів чеків за вересень, листопад
2014 року, наданих позивачем, вбачається,
що позивач придбавала продукти
харчування та ляльку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов’язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181
Сімейного кодексу України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що після розірвання шлюбу
відповідач участі у вихованні дітей не
бере та коштів на їх утримання не надає,
оскільки жодних доказів на
підтвердження цього позивачем не
надано. Натомість в судовому засіданні
встановлено, що відповідач проживає
разом з неповнолітніми дітьми,
займається їх вихованням та утримує
дітей матеріально.

Суд критично оцінює твердження
позивача про те, що відповідач
зобов’язаний сплачувати аліменти щоб
вона могла утримувати себе, оскільки
стягнення аліментів на утримання дітей
є способом захисту порушених прав саме
дітей, натомість права одного з
подружжя на утримання регулюються
главою 9 Сімейного кодексу України
«Права та обов’язки подружжя по
утриманню».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи,
позивачем не доведено тих обставин, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а судом, за
результатами розгляду справи, не
встановлено підстав, передбачених
законодавством, для задоволення
позовних вимог. Враховуючи викладене,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні питання щодо судових
витрат, суд виходить із того, що позивач
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону
України “Про судовий збір” звільнена
від сплати судового збору при подачі
позову про стягнення аліментів, а тому,
враховуючи, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
суд приходить до висновку, що судові
витрати слід віднести за рахунок
держави.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 155, 180-182 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 11, 57, 60, 88, 213-215
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ