АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика, Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі: Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 14.03.2011 у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2010 року представник ПАТ
«Універсал Банк» звернувся до суду з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просив стягнути з
відповідача на користь позивача суму
заборгованості за кредитним договором
№ BL5608 та додаткової угоди № ВL5608/К-1 від
04.07.2008 в розмірі 254515,15 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ станом на
13.07.2010 оку становить 2011484 грн. 13 коп., яка
складається з заборгованості по
кредиту в розмірі 228462,97 доларів США
(1805588,54 грн. по курсу НБУ), відсотків в
сумі 25928,11 доларів США (204915,04 грн.),
підвищених відсотків в сумі 124,07
доларів США (980,55 грн.). В рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме :
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом
проведення прилюдних торгів. Виселити
ОСОБА_2 та інших осіб, які на момент
виконання рішення суду будуть
проживати в квартирі АДРЕСА_1. Крім
того, стягнути з відповідача на користь
позивача понесені ним судові витрати -
1700 грн судового збору та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 14.03.2011 позов
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки - задоволено частково.

Справа № 753/18779/13 (2-2355/11) №
апеляційного провадження
22-ц-796/2700/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Шкоріна О.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Соколова
В.В.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором № BL 5608 та
додатковою угодою № BL 5608/К-1 від 04.07.2008 в
сумі 254515 доларів США 15 центів, що в
еквіваленті за курсом НБУ на 13.07.2010
становить 2011484 грн. 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 1700 грн. та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 120 грн., а всього 1820
грн.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № BL 5608 від 04.07.2008
звернути стягнення на предмет іпотеки -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2 на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло, виданого відділом
приватизації державного житлового
фонду Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації 18.12.2001 на
підставі розпорядження від 18.12.2001 № 30885
та зареєстроване в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 29.01.2002 і записано у
реєстрову книгу під реєстровим № 5146,
шляхом проведення публічних торгів.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій зазначається про незаконність і
необґрунтованість рішення суду у
зв'язку із порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт не погоджується із висновками
суду, оскільки, на його думку, вони не
відповідають обставинам справи, судом
надано невірну оцінку доказам у справі,
вважає, що заочне рішення ухвалено не
об'єктивно у зв'язку із неповним
дослідженням обставин справи. Апелянт
посилається на те, що рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 02.03.2011 вже
вирішено даний спір та ухвалене
рішення між тими ж сторонами, про той
самий предмет спору і з тих же підстав,
а тому вважає, що провадження у даній
справі підлягає закриттю, так як
чинним законодавством передбачено
лише одне стягнення по одному і тому ж
кредитному договору. На підставі
викладеного, просить скасувати рішення
суду та закрити провадження у справі.

Відповідач та його представник
підтримали апеляційну скаргу з підстав
викладених у ній, просили рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове.

Представник позивачазаперечувала
проти доводів апеляційної скарги,
вважає рішення суду законним і
обґрунтованим, просилазалишити його
без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2008 між ВАТ
«Універсал Банк», правонаступником
прав та обов'язків якого є ПАТ
«Універсал Банк», та ОСОБА_2 був
укладений генеральний договір про
надання кредитних послуг № ВL5608 та
додаткову угоду № ВL5608/К-1, згідно до
умов якого кредитор надає позичальнику
кредит в сумі 230000 доларів США терміном
до 04.07.2033. Відповідач одержує та
повертає кредит щомісячно до 1 числа
кожного місяця згідно з графіком
погашення кредиту строком до 01.07.2033
року зі сплатою 13,5 % річних за
користування кредитом.

Кошти відповідачу ОСОБА_2 в сумі 230000
доларів США були перераховані на його
особистий рахунок, що підтверджується
випискою по рахунку, тобто позивач
виконав свої зобов'язання за договором
(а.с.30-31).

Також, з метою забезпечення виконання
зобов'язань та забезпечення вимог
кредитора між позивачем та ОСОБА_2 того
ж дня був укладений Договір іпотеки,
відповідно до якого відповідач передав
в іпотеку позивачу нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло, виданого відділом
приватизації державного житлового
фонду Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації 18.12.2001 на
підставі розпорядження від 18.12.2001 № 30885
та зареєстроване в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 29.01.2002 і записано у
реєстрову книгу під реєстровим № 5146.

В порушення вимог ст. 525, 526, 530, 1050 ЦК
України, зобов'язання за Кредитним
договором про надання споживчого
кредиту у встановлені у договорі
строки не виконуються відповідачем,
внаслідок чого утворилася
заборгованість, що підтверджуються
розрахунком заборгованості за
вказаним кредитним договором, яка
станом на 13.07.2010 становить 254515 доларів
США 15 центів, що в еквіваленті - 2011484
грн.13 коп. по курсу НБУ, яка складається
з заборгованості по кредиту - 228462,97
доларів США ( в еквіваленті 1805588 грн. 54
коп.), відсотків - 25928 доларів США 11
центів (в еквіваленті 204915 грн. 04 коп.) та
підвищених відсотків - 124,07 доларів США
(в еквіваленті 980 грн. 55 коп.) (а.с.28).
Наданий позивачем розрахунок
заборгованості не спростований
відповідачем в ході розгляду справи і
апеляційна скарга не містить доводів
щодо неправильності визначення
розміру заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Універсал Банк», суд першої інстанції
виходив з того, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі та надав
відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти, а
останній отримав та користувався
зазначеними грошовими коштами,
усвідомлював наслідки вчинення ним
даного правочину. Також судом
встановлено, що відповідачем не
виконуються умови кредитного договору,
щодо своєчасного погашення кредиту,
відсотків за користування кредитом та
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань, а тому, позовні вимоги
Банку вважав обґрунтованими в частині
стягнення суми заборгованості та, в
рахунок погашення заборгованості,
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішення суду в частині відмови про
виселення відповідача та інших осіб,
які на момент виконання рішення суду
будуть проживати в квартирі АДРЕСА_1 з
одночасним зняттям їх з реєстраційного
обліку на даний час не оскаржується, а
отже перегляду не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Згідно ч.2 цієї статті , у
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані позикодавцем)
у строк та в порядку, що встановлені
договором.

Враховуючи обставини справи, розмір
заборгованості відповідача за
кредитним договором на час звернення
позивача до суду з даним позовом, а
також те, що відповідач не сплачує
кредит та відсотки, обґрунтованими є
висновки суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості за
вказаним кредитним договором у розмірі
254515 доларів США 15 центів, що в
еквіваленті за курсом НБУ на 13.07.2010
становить 2011484 грн. 13 коп.

Частиною 2 статті 35 Закону України «Про
іпотеку» зазначено, що положення
стосовно обов'язку іпотекодержателя
надіслати іпотекодавцю та боржнику
вимоги у разі порушення основного
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутися у будь - який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому порядку, тому суд вважає,
що отримання відповідачем вимоги не
впливає на реалізацію позивачем права
звернутися до суду за захистом
порушеного права, у тому числі з
вимогою щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В порядку ст.589 ЦК України, ст.ст. 12,33
Закону України «Про іпотеку» за
рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
положення мають місце в ст. 33 Закону
України «Про іпотеки».

За умовами вказаного Іпотечного
договору у випадках порушення
іпотекодавцем за цим договором
зобов'язань за цим договором та/або
боржником будь-якого основного
зобов'язання, що забезпечене іпотекою
за цим договором , іпотекодержатель
(позивач) має право звернути стягнення
на предмет іпотеки (п.4.3,4.4 договору
іпотеки).

А отже, позивач має право задовольнити
свої вимоги за рахунок предмету
іпотеки і пред'явлення позову про
звернення стягнення є обґрунтованим.

Наведені норми чинного законодавства
спростовують і посилання апелянта на
невірне застосування судом першої
інстанції судової практики при
розгляді даної справи.

Разом з тим, колегією встановлено, що
рішення суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає вимогам чинного
законодавства.

Аналізуючи резолютивну частину
рішення щодо застосування звернення
стягнення (абзац 3 ) слід зазначити, що
її виклад є таким, що не в повній мірі
відповідає вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» так і п.4 ч.1 ст. 215
ЦПК України.

Відповідно до ст. 39 ч. 1 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:

· загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

· опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя;

· заходи щодо забезпечення
збереження предмета іпотеки або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;

· спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону;

· пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки;

· початкова ціна предмета іпотеки
для його подальшої реалізації.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012,
резолютивна частини рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.

Отже, враховуючи, що застосовуючи
звернення стягнення на предмет іпотеки
судом першої інстанції в резолютивній
частині рішення не було зазначено
загальний розмір вимог, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
зміни рішення у цій частині.

Згідно вищенаведеної норми
способами реалізації є проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 43 ч. 2 Закону
України «Про іпотеку» початкова ціна
продажу предмета іпотеки
встановлюється рішенням суду або за
згодою між іпотекодавцем та
іпотекодержателем, а якщо вони не
досягли згоди, - на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90
відсотків його вартості, визначеної
шляхом його оцінки.

Враховуючи, наявність спору між
стонами, а отже відсутність можливості
узгодження початкової ціни, а також
нестабільності цін на нерухомість,
колегія суддів приходить до висновку,
що початкова ціна має бути визначена на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Вказана позиція також
була викладена у вищезгаданій
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Посилання відповідача на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 02.03.2011,
ухваленого за результатами розгляду
справи з приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, не заслуговують на увагу
колегії суддів, оскільки вказаним
рішення було звернуто стягнення на
інший предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо
ймовірності подвійного стягнення суми
заборгованості також не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства,
оскільки, з положеннями ст. 33 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі відкриття кількох виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника , вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно божника накладається арешт в
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних організацією і проведенням
виконавчих дій.

Разом з тим, стягнення суми
заборгованості і звернення стягнення
на предмет іпотеки одним рішенням суду
є недоцільним, оскільки передбачає
видачу двох виконавчих листів, а тому
із резолютивної частини рішення
підлягає виключенню абзац щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості.

В порядку ст. 305 ЦПК України
підставами для зміни рішення є,
зокрема, неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

За наведених обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні в частині визначення загального
розміру заборгованості та визначення
початкової ціни при зверненні
стягнення на предмет іпотеки. В решті
рішення суду відповідає вимогам
закону, зібраним доказам та обставинам
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 14.03.2011- змінити, виклавши
резолютивну частину в наступній
редакції:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № BL 5608 від 04.07.2008 в
сумі 254515,15 доларів США, що еквівалентно
2011484,13 грн, звернути стягнення на
предмет іпотеки - трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
відділом приватизації державного
житлового фонду Дарницької районної у
м. Києві державної адміністрації 18.12.2001
на підставі розпорядження від 18.12.2001 №
30885 та зареєстроване в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
29.01.2002 і записано у реєстрову книгу під
реєстровим № 5146, шляхом проведення
публічних торгів, за ціною що має бути
незалежним експертом на час проведення
виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» судові витрати в сумі
1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: