Справа №2-577/11 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження № 22ц/784/3183/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

4 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіній О.Я.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю: представника виконавчої
служби - Чмих Л.В.,

представника боржників - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника боржника ОСОБА_2 на
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 жовтня 2014 року за
скаргою представника боржника на
постанову головного державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження по цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
(надалі - ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення боргу ,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 вересня 2014 року представник боржника
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на
дії головного державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (надалі -
відділ ДВС).

Свої вимоги мотивував тим, що 28 серпня
2014 року державним виконавцем відділу
ДВС було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом № 2-577/2011, виданим
Ленінським районним судом м. Миколаєва
19 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 23907,10 дол. США та судового
збору. Однак, як на думку заявника,
вказана постанова є неправомірною,
оскільки стягувачем було пропущено
річний строк для звернення даного
виконавчого листа до виконання. Проте
державний виконавець на ці обставини
уваги не звернув.

Посилаючись на порушення державним
виконавцем вимог ст.ст. 22, 24
Закону України «Про виконавче
провадження» представник боржника
просив суд визнати протиправною та
скасувати постанову головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Чмих Л.В. від 28 серпня 2014 року
про відкриття виконавчого провадження
за виконавчим листом № 2-577/2011, виданим
Ленінським районним судом м. Миколаєва
19 червня 2014 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 жовтня 2014 року в
задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
боржника просив скасувати ухвалу суду
та постановити нову ухвалу про
задоволення вимог скарги в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 22 липня 2011 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
було ухвалено рішення по справі за
позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, відповідно до
якого позовні вимоги було задоволено
частково. Стягнуто з відповідачів в
солідарному порядку на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 23 907,10 дол. США, що
еквівалентно 190 539 грн. 59 коп., а
також судовий збір в розмірі 920 грн. 86
коп. в рівних частках по 460 грн. 43 коп. з
кожного, а також витрати на ІТЗ по 52 грн.
50 коп. з кожного.

Відповідно до ухвали апеляційного суду
Миколаївської області від 22 грудня
2011 року рішення Ленінського районного
суду залишено без змін.

Ленінським районним судом м. Миколаєва
19 червня 2014 року було видано виконавчий
лист стосовно боржника ОСОБА_3 по
зазначеній справі, де було зазначено
строк пред'явлення виконавчого листа
до виконання протягом трьох років.
Виконавчий лист було отримано
представником позивача 02 липня 2014
року та пред'явлено до виконання у
відділ ДВС.

28 серпня 2014 року головним держаним
виконавцем відділу ДВС Чмих Л.В. на
підставі виданого виконавчого листа №
2-577/2011 було відкрито виконавче
провадження № 44533175 про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованості за кредитним
договором в розмірі 23 907,10 дол. США, що
еквівалентно 190 539 грн. 59 коп., судового
збору та витрат на ІТЗ.

Обов'язки та права державного
виконавця визначені ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі - Закон), відповідно до якої
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачені цим Законом заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документу, зазначеного в ст. 17 цього
закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Стаття 25 Закону зобов'язує державного
виконавця прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимога, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження ( ч. 2 ст. 25 Закону).

Таким чином, встановлено, що
державний виконавець, розглянувши
заяву представника стягувача про
примусове виконання виконавчого листа,
не виявивши, передбачених ст. 26 Закону
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження, виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження, вказавши в постанові всі
дані, що були зазначені у виконавчому
листі та зазначені в ст. 25 Закону.

За такого, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що державний
виконавець Чмих Л.В. при винесенні
вказаної постанови про відкриття
виконавчого провадження діяв в межах
наданих йому прав та встановлених
обов'язків, визначених Законом.

Посилання заявника на порушення
державним виконавцем положень ч. 1 ст. 22
Закону щодо закінчення строку
пред'явлення до виконання не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки,
виходячи з приписів ст. 18 Закону, саме
на суд покладено обов'язок зазначати у
виконавчому документі строк його
пред'явлення до виконання, державний
виконавець відповідно наданих йому
законом прав перевіряє ці строки в
межах строків, визначених у
виконавчому документі. За приписами
ст. 369 ЦПК України тільки стягувач або
боржник можуть звернутися до суду з
заявою про виправлення помилки,
допущеної при оформленні або видачі та
тільки суд своєю ухвалою вносить
виправлення до виконавчого листа.

За такого, на думку колегії суддів,
положення ст. 22 Закону визначає для
державного виконавця порядок
обрахування зазначених строків для
конкретного виконавчого документу та
не наділяють державного виконавця
правом внесення змін до будь-якого
виконавчого документа.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції зазначена ухвала
постановлена з додержанням вимог
закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312
ЦПК України є підставою для відхилення
скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись статтями 303, 312, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий

Судді