Справа № 724/1191/14-ц Провадження № 2/724/537/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької
області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Шинкарюк О. В.,

за участю сторін у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Хотин цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання.

Посилалася на те, що після смерті
чоловіка ОСОБА_5, який помер в 2008 році в
с.Колінківці Хотинського району
Чернівецької області вона отримала
спадщину на житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначила, що від спільного шлюбу з
покійним чоловіком у неї народилось
двоє дітей відповідач по справі ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після оформлення всіх документів на
спадкове майно до неї звернувся її
старший син ОСОБА_3, який в той час
проживав разом зі її сім'єю в м.
Чернівці на орендованій квартирі і
запропонував їй здійснювати за нею
догляд, а в обмін попросив, щоб вона
оформила на нього будинок.

Вказала, що після смерті чоловіка вона
постійно хворіла та погодилась на це,
та 29 липня 2011 року в Хотинській
державній нотаріальній конторі уклала
з ним договір довічного утримання за
яким передала йому у власність
належний їй на праві власності
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1. Свою згоду
на укладення договору довічного
утримання вона надала незважаючи на те,
що діти і без будь-яких угод в разі
необхідності мають піклуватись про
батьків і надавати їм допомогу.

Також вказала, що з часу укладення
договору і по цей час відповідач по
справі ОСОБА_3 жодного разу не
виконував його умови, зокрема не
забезпечував її харчуванням, одягом,
доглядом не допомагав їй, а навпаки
поводиться зухвало, постійно вчиняє із
нею сварки чим принижує її людську
честь та гідність.

Посилаючись на вищевикладене просила,
розірвати договір довічного утримання,
укладений 29.07.2011 року між нею ОСОБА_1 і
відповідачем по справі ОСОБА_3,
посвідчений Хотинською державною
нотаріальною конторою за №821.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладенні в позовній заяві. Просила
позов задовольнити, вказавши що ОСОБА_3
недає їй бачити з внуками чому і
погіршились її відносини з сином і що
було однією з причин з зверненням із
позовом, а другою причиною був намір
залишити частину будинку яка
відокремлена другому сину.

Крім того визнала, що її син її возив на
автомобілі за власні кошти, а його
дружина прала речі та готувала їжу з
продуктів які априносила вона.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі просив
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та просив
відмовити у задоволенні позову. Вказав,
що належним чином виконував умови
договору довічного утримання, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Подав до суду свої заперечення
відповідно до яких вказав, що позовну
вимогу заявлену ОСОБА_1, щодо
розірвання укладеного 29.07.2011 року
договору довічного утримання він,
ОСОБА_3, вважає безпідставним та не
обґрунтованим, а тому не визнає її в
повному обсязі. Так дійсно, 29.07.2011 року
державним нотаріусом Хотинської
державної нотаріальної контори за
реєстровим №821 було посвідчено договір
довічного утримання (догляду),
укладений між позивачкою ОСОБА_1 та ним
ОСОБА_3

Також вказав, що згідно п.1 договору
довічного утримання (догляду )від 29.07.2011
року ОСОБА_1 передала йому у власність
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та
побутовими будівлями і спорудами, що
знаходиться у с. Колінківці
Хотинського району Чернівецької
області по АДРЕСА_1. За умовами даного
договору зазначений вище житловий
будинок ОСОБА_1 надала йому взамін її
довічного утримання та догляду. За
згодою сторін, тобто ОСОБА_1 і його
ОСОБА_3, було визначено, що довічне
утримання(догляд) полягає в
наступному:-збереження за ОСОБА_1 права
безоплатного довічного користування
житловим будинком
АДРЕСА_1;-забезпечення харчуванням;
-забезпечення одягом;-здійснення
догляду та надання необхідної
допомоги. В позовній заяві ОСОБА_1
посилається на ту обставину, що
причиною звернення до суду є не
виконання ним , ОСОБА_3 умов договору,
довічного утримання. Однак таке
твердження позивачки не відповідає
дійсності та фактичним обставинам,
ОСОБА_1 користується житловим будинком
по АДРЕСА_1, літньою кухньою і частина
житлового будинку взагалі зачинена
матір'ю для його брата.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні позов не визнав.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що їй
відомо про наявність договору
довічного утримання укладеного між
позивачкою та відповідачем та вказала,
що вони з чоловіком ОСОБА_3 проживали в
м. Чернівці та повернулись проживати в
с.Колінківці, щоб здійснювати догляд за
ОСОБА_1, оскільки вона хворіє та
потребує догляду. Зазначила, що вони
разом харчувались, вона особисто
готувала для ОСОБА_1 та своєї сім'ї,
прала речі позивача ОСОБА_1, що її
чоловік не забороняв та не
перешкоджав позивачці користуватися
господарством. ОСОБА_8 користувалась
кімнатою в житловому будинку, а ОСОБА_3
передавав своїй матері одяг, возив її
часто автомобілем за влісні кошти ,
сплачував комунальні платежі, умову
договору про надання матеріального
забезпечення її чоловік виконував.
Також вказала, що з травня 2014 року
ОСОБА_1 не проживає в господарстві за
адресою с.Колінківці, Хотинського
району Чернівецької області.

Свідок ОСОБА_9, в судовому засіданні
показала, що вона рідко буває на
Україні оскільки працює за кордоном,
коли вона приходила до доньки то
бачила, що ОСОБА_1 проживала з ними в
господарстві, а з червні місяці 2014 року
їй відомо, що вони посварилися, причина
сварки їй не відома.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показав, що він з 1999 року проживає в
с.Колінківці по сусідству з ОСОБА_1 та
знає що вона там проживає, та бачив її
неодноразово, як вона їхала в
автомобілі з відповідачем.

Свідки ОСОБА_11, вважає що будинок має
належати молодшому сину, а не старшому
ОСОБА_3, більше по справі він нічого не
може повідомити.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні
показав, що про фактичні обставини
справи йому відомо лише зі слів ОСОБА_1 ,
він є сусідом позивачки та відповідача
та знає що вони проживають в одному
господарстві.

Свідок ОСОБА_13, в судовому засіданні
показав, що він є співмешканцем
позивачки ОСОБА_1 та йому відомо на
даний час, що вона та її син ОСОБА_3 в
даний час перебувають в неприязних
стосунках.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали
цивільної справи, вважає, що позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання -
необґрунтований та задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.07.2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір
довічного утримання, який посвідчений
державним нотаріусом ОСОБА_14 та
зареєстровано в реєстрі за № 821.

Згідно п.6 договору довічного
утримання (догляду) вбачається, що
вартість матеріального забезпечення
(харчування, одягу, ліками, догляду і
необзідної допомоги) визначена
сторонами в розмірі 200 (двісті) гривень
в місяць.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 передала у власність
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належний їй на
праві приватної власності житловий
будинок з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Сторони погодили, що згідно умов
договору визначено, що довічне
утримання догляд) полягає в
наступному:- збереження за ОСОБА_1
права безоплатного довічного
користування житловим будинком
АДРЕСА_1;- забезпечення
харчуванням; - забезпечення
одягом;-здійснення догляду та надання
необхідної допомоги.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Таким чином, договір довічного
утримання (догляду) має триваючий
характер, тому що вимагає
систематичного і постійного виконання
набувачем своїх обов'язків щодо
відчужувача до моменту припинення
договору.

Під утриманням можна розуміти повне
забезпечення матеріальними та
грошовими ресурсами особи для
задоволення її життєво необхідних
потреб та створення умов для
нормальної життєдіяльності. Головною
ознакою утримання є забезпечення
утриманця (відчужувача) грошовими
коштами та (або) іншими матеріальними
цінностями.

Поняття догляд означає нагляд за
відчужувачем, станом його здоров'я,
умовами побуту тощо. Догляд не
обов'язково пов'язаний з наданням
матеріальної допомоги і
опосередковується своєрідною трудовою
участю набувача в житті відчужувача,
наданням відчужувачу послуг, обсяг
яких передбачається договором.

Матеріальне забезпечення (утримання)
та послуги з догляду надаються
набувачем до моменту смерті
відчужувача (довічно) або до моменту
розірвання договору довічного
утримання. Тобто набувач бере на себе
обов'язок по утриманню відчужувача,
який встановлений за умовами договору
у вигляді матеріального забезпечення
(харчування, одягу, догляду та
необхідної допомоги) .

Пунктом 11 Договору сторони визначили,
що договір може бути розірваний за
згодою сторін, а у випадку невиконання
його умов, або відмови від
добровільного розірвання однією із
сторін - в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Разом з тим, позивач, звертаючись до
суду з даним позовом, в порядку ч.1 ст. 60
ЦПК України, не надала суду доказів,
щодо невиконання чи неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
згідно договору довічного утримання.

Позивач в судовому засіданні визнала
той факт, що залишила своє місце
проживання АДРЕСА_1 та не повідомила
свого сина ОСОБА_3 нову адресу свого
проживання.

Крім того судом встановлено і це
підтверджено поясненнями позивача, що
деякі кімнати житлового будинку по
АДРЕСА_1 є відокремленні від основної
частини будинку, оскільки ОСОБА_1 бажає,
щоб вони належали її другому сину.

Крім того, факт повного та
добросовісного виконання відповідачем
своїх обов'язків по договору довічного
утримання підтверджується показами
свідків в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з положеннями ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, само по собі небажання
позивачки продовжувати договірні
відносини з відповідачем без правових
підстав, визначених законом, не є
підставою для розірвання договору.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
про розірвання договору довічного
утримання - необґрунтований та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.610, 627, 744, 755 ЦК України,
ст.ст.3, 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 208,
209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про
розірвання договору довічного
утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до
апеляційного суду Чернівецької
області через Хотинський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв