Справа № 177/2392/14-ц
Провадження № 2/177/1052/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г.
Г.

за участі: секретаря
Дзиговської Т. Б.,

прокурора
Шелудько Н.Ю.

позивача ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2,ОСОБА_3

представника відповідачів
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Кривому
Розі цивільну справу за позовом
Прокурора Криворізького району
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом вселення, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_2, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Криворізького району
Дніпропетровської області звернувся
до суду із зазначеним вище позовом в
інтересах ОСОБА_1 відповідно до ч.ч. 1,2
ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», оскільки позивач ОСОБА_1
в силу свого похилого віку, стану
здоров'я, матеріального становища
неспроможна самостійно захистити свої
порушені права у суді.

В обґрунтування позову прокурор
зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, власниками якого є
відповідачі ОСОБА_2, який є сином
позивачки, та ОСОБА_3, яка є невісткою
позивачки. Невістка позивачки ОСОБА_3
перешкоджає проживанню ОСОБА_1 в
домоволодінні, застосовує до неї
фізичну силу, влаштовує скандали,
виражається на її адресу нецензурною
лайкою. Через зазначені обставини
позивач ОСОБА_1 за місцем реєстрації не
проживає з 16.11.2011 року, мешкає у чужих
людей, відпрацьовуючи їм проживання
виконанням робіт по господарству, у неї
немає змоги проживати за місцем своєї
реєстрації.

Тому прокурор в інтересах ОСОБА_1
просить усунути перешкоди у
користуванні домоволодінням, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
вселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
зазначене домоволодіння.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, в обґрунтування
якого зазначили, що їй та її чоловікові
ОСОБА_2 на праві приватної спільної
часткової власності належить
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Крім
них у будинку зареєстрована мати
ОСОБА_2 - ОСОБА_1, яка з 16.11.2011 року у
зазначеному будинку не проживає,
виїхала в добровільному порядку,
забравши свої речі. Житловим будинком
відповідач ОСОБА_1 не користується, не
сплачує комунальні послуги,
намагається своїми діями
дискредитувати позивачку. Вважає, що
метою вселення відповідачки є
втручання в сім'ю сина та вчинення
перешкод їх спільному проживанню,
доведення їх сімейних відносин до
розладу. ОСОБА_1 не являється членом
сім'ї позивачки, не проживає разом з
нею, спільного бюджету з нею не має та
ніколи не мала.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
просить суд визнати ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим
будинком АДРЕСА_1.

Прокурор прокуратури Криворізького
району Шелудько Н.Ю. в судовому
засіданні позовні вимоги основного
позову підтримала в повному обсязі.
Проти зустрічного позову заперечувала,
зазначивши, що обставини вказані в
ньому були предметом розгляду судів, в
тому числі апеляційної інстанції, та
ОСОБА_1 визнана такою, що не втратила
право користування спірним житлом, а
тому має право проживати за місцем
своєї реєстрації.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги основного позову, просила її
вселити за місцем реєстрації в будинок,
який належить відповідачам - її синові
та його дружині, оскільки будинок
куплено на кошти виручені із продажу
приватизованої нею квартири у м.
Кривому Розі. Вона не має можливості
проживати там, оскільки відповідачі
зневажливо до неї ставляться,
принижувати її гідність, позивач
ОСОБА_3 наносила побої та виганяла її із
спірного будинку. Як результат
знущання над нею вона змушена багато
років проживати у чужих для неї людей. З
цих же підстав просить відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Відповідачі за первісним позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також їх
представник за довіреністю ОСОБА_4
позовні вимоги первісного позову не
визнали, зазначивши, що позивач
добровільно покинула належний їм
будинок, де вона зареєстрована. За час
їх спільного проживання ОСОБА_1 вела
себе неадекватно, вона має на меті
розсварити подружжя, при будь-які
можливості ображає та принижує
невістку ОСОБА_3, а тому її вселення до
будинку не відповідає їх інтересам,
оскільки це може призвести до розпаду
сім'ї. При цьому позивач за первісним
ОСОБА_3 вимоги зустрічного позову
підтримала та просила визнати ОСОБА_1
такою, що втратила право користування
належним їй житловим будинком.

Вислухавши осіб, які беруть участь у
справі, розглянувши матеріали справи,
давши оцінку доказам, наданим
сторонами в обґрунтування вимог
основного та зустрічного позовів та
заперечення позовних вимог, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги прокурора
Криворізького району в інтересах
ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
необхідно відмовити з наступних
законних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом відповідач за
основним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
праві приватної спільної часткової
власності належить домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, дане
домоволодіння позивачі придбали на
підставі договору купівлі-продажу від
08.10.2004 року (а.с.37). Право власності
позивачів на зазначене домоволодіння
зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке
БТІ» 27.10.2004 року за номером 5205856 в книзі
28-289, що вбачається з витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.36).

У вказаному житловому будинку, згідно
довідки виконкому Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області №1568 від
05.08.2014 року зареєстровані: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 (а.с. 13). Згідно цієї ж
довідки ОСОБА_2 є сином позивачки
ОСОБА_1, а ОСОБА_3 є її невісткою, що
сторонами по справі не заперечувалося.

Також, з акту депутату Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області Андрєєва
С.І. від 10.06.2013 року вбачається, що за
адресою: АДРЕСА_1, з 19.11.2004 року
зареєстрована ОСОБА_1, однак у будинку з
16.11.2011 року не проживає (а.с. 8). Те що
позивач та відповідачі зареєстровані
в спірному домоволодінні також
підтверджується обліковою карткою
об'єкта по господарського обліку на
2011-1015 роки та копією сторінки
погосподарської книги (а.с.14,15).

За змістом ст. ст. 64, 156 ЖКУ України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать: дружина власника,
їх діти і батьки. Членами сім'ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

При вирішення питання щодо набуття
членами сім'ї наймача права
користування жилим приміщенням,
необхідно перевірити, чи в
установленому законом порядку
поселилися члени сім'ї в спірне житло
та чи не зберігають вони за собою право
користування іншим житлом тощо.

Таким чином, при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати чи вселені вони у
встановленому законом порядку.

Як пояснила позивач по основному
позову ОСОБА_1 вона вселилася до
домоволодіння АДРЕСА_1 зі згоди
відповідачів - сина та невістки,
оскільки зазначене домоволодіння було
придбано за кошти від продажу належної
їй квартири, розташованої в АДРЕСА_2.
Продажем квартири та купівлею будинку
займався її син, про те, що вона лише
зареєстрована в спірному
домоволодінні, а не є його
співвласником, вона дізналася лише
через деякий час після переїзду.

Про законність вселення в спірне
домоволодіння підтвердили і
відповідачі по основному позову ОСОБА_2
та ОСОБА_3, які пояснювали, що ОСОБА_1 як
мати відповідача ОСОБА_2 вселилася в
належне їм домоволодіння та
зареєструвалася в ньому за їх згодою,
однак в подальшому психічний стан
ОСОБА_1 погіршився, спільне їх мешкання
загрожувало їх життю та здоров'ю,
виникли конфлікти, оскільки позивач
хотіла розлучити подружжя
відповідачів, позивач сама добровільно
покинула місце свого мешкання,
забравши речі з будинку.

В той же час в матеріалах справи
міститься довідка лікаря-психіатра від
10.06.2013 року (а.с. 10), яка свідчить про
відсутність психічних розладів ОСОБА_1

Факт не проживання відповідача ОСОБА_1
в будинку, за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується поясненнями
допитаного в якості свідка ОСОБА_8, який
в судовому засіданні пояснив, що влітку
2014 року до нього звернулася ОСОБА_1 з
проханням надати їй житло, оскільки
через конфлікти з невісткою, яка
постійно виганяє її з будинку, вона не
має місця проживання. Він погодився на
умовах того, що ОСОБА_1 буде йому
допомагати по господарству. Близько 2-3
місяців ОСОБА_1 проживала в нього, за
цей час лише один раз навідався її син
ОСОБА_2, який обіцяв привезти матері
матрац, однак після цього так і не
з'явився.

Про наявність напружених стосунків між
сторонами свідчать неодноразові
звернення як з боку ОСОБА_1, так і з боку
ОСОБА_3 до правоохоронних органів з
питанням притягнення одна одну до
відповідальності з приводу образ.

Крім того, допитана в якості свідка
ОСОБА_9 суду пояснювала, що вона є
терапевтом Лозуватської дільничної
лікарні та лікарем ОСОБА_1, яка
спостерігається нею з 2009 року.
Неодноразово за викликами вона бувала
за адресою проживання ОСОБА_1, яка
проживала разом з сином та невісткою, з
якими в ОСОБА_1 були нормальні стосунки.
09.11.2011 року на прийом звернулася
ОСОБА_1, яка скаржилася на болі в груді
та правому підребер'ї, пояснюючи болі
побоями, які нанесла невістка. Після
цього в 2013 року, відвідуючи інших
пацієнтів в с. Лозуватка, неодноразово
бачила, що ОСОБА_1 проживає в них,
зокрема у ОСОБА_10, потім у ОСОБА_8.
ОСОБА_1 пояснювала, що син з невісткою
не впускають її до будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
зазначила, що іншого житла вона не має,
що також підтверджено інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно № 28325470 від 2010.2014
року про відсутність відомостей про
речові права ОСОБА_1 на нерухоме майно.
(а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім`ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено,
що у разі відсутності члена сімї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом, член
сімї власника житла втрачає право на
користування цим житлом.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду № 2 від 12 квітня 1985 року
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо), суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло…
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.. 61 цього
кодексу.

Суд з урахуванням наведеного приходить
до висновку про наявність з боку
відповідачів порушень прав ОСОБА_1 на
користування житловим приміщенням, в
яке вона вселена на законних підставах
та не має змоги користуватися ним,
оскільки відповідачі чинять їй в цьому
перешкоди. А отже права позивача за
основним позовом ОСОБА_1 підлягають
захисту в спосіб усунення їй перешкод
у користуванні житловим будинком
шляхом вселення ОСОБА_1 в домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1. В той же час з цих
же підстав не підлягають задоволенні
позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
оскільки позбавлення права на
користування житловим приміщенням
особи похилого віку, якою є відповідач,
суперечить моральним засадам
суспільства, позивач за зустрічним
позовом не довела неповажності причин
відсутності ОСОБА_1 в житловому будинку
понад один рік.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 47 Конституції України,
ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. 1,9, 150, 156-163 ЖК
України, ст.ст. 10,11, 60, 209, 213-215 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Прокурора
Криворізького району
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом вселення -
задовольнити

Усунути перешкоди у користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: