АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3599
Головуючий у 1-ій інстанції - Ключник
Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
майна особистою приватною власністю

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2014
року в задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання майна особистою приватною
власністю задоволено. Визнано земельну
ділянку площею 0,006 га., що розташована
за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер:
:75:777:0018 особистою приватною
власністю ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 судові витрати у
розмірі 114,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу. Посилається на те,
що рішення суду винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що частину коштів, які
відповідач позичив у батьків для
придбання квартири, відповідач
повернув перебуваючи в шлюбі з
позивачем, а отже за рахунок коштів, що
були спільною сумісною власністю
подружжя. Вказує, що суд безпідставно
не прийняв до уваги рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 23.03.2012 року, згідно з яким із ОСОБА_2
на користь ОСОБА_5 стягнуто 202000 гривень
за договором позики на придбання
земельної ділянки.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну
скаргу з наведених в ній підстав.
Представник відповідача ОСОБА_6 проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилаючись на
законність рішення суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, колегія суддів дійшла висновку
її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні
первісного позову вимоги, та
задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 57
СК України та виходив з того, що спірне
майно набуте за час шлюбу, але за кошти,
які належали особисто відповідачу.
Колегія суддів погоджується з таким
висновком з огляду на таке.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з
16.08.2003 року до 01.02.2012 року. За час
спільного проживання у них народився
син: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна
земельна ділянка придбана ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі - продажу від
22.12.2005 року (а.с.28).

Згідно зі ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Ст. ст.70, 71 СК України встановлено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

15.12.2005 року, ОСОБА_4 продав належну
йому квартиру АДРЕСА_1, що належила йому
на підставі договору купівлі-продажу
від 11.09.2000 року. За погодженням сторін
продаж квартири здійснено за 202000,00
гривень (а.с.26)

22.12.2005 року ОСОБА_4 придбав у
власність на підставі договору купівлі
продажу земельну ділянку, площею 0,006
га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2,
за 151 500грн. (а.с.28).

16.06.2006 року ОСОБА_4 отримав
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку Серії КВ
№140244, кадастровий номер: :75:777:0018

Відповідно до ч.2 п. 24 зазначеної
Постанови, не належить до спільної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Судом першої інстанції з показів
свідків, що є батьками відповідача
ОСОБА_4, було встановлено, що спірна
земельна ділянка придбана особисто
відповідачем за його кошти, які він
отримав, від продажу належної йому до
укладення шлюбу квартири, яку він
придбав за кошти позичені його
батьками. Враховуючи, що кошти на
придбання квартири позичені до
укладення шлюбу, то борг не можна
вважати спільною сумісною подружжя.

Отже, спірна земельна ділянка
була придбана ОСОБА_4 за кошти від
реалізації квартири, яка була придбана
до реєстрації шлюбу, а тому не є
спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В обґрунтування апеляційної
скарги апелянт посилався на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 23.03.2012 року за яким стягнуто із
позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
кошти в сумі 202000 гривень за договором
позики, який був укладений для
придбання спірної земельної ділянки.

На відміну від договору купівлі -
продажу земельної ділянки від 22.12.2005
року, договір позики коштів її для
придбання укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5.31.10.2005 року, не містить повної
адреси та кадастрового номеру
земельної ділянки. Виходячи з цього, не
має підстав вважати, що позичені кошти
були використані на придбання спірного
нерухомого майна.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 26 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: