Справа № 706/356/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Авраменко Ж.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Просила розділити майно подружжя, виділивши в натурі ОСОБА_3 мікроавтобус ГАЗ - 32213, н/з НОМЕР_1, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_3, видане Уманським ВРЕР 28.02.2006 р., вартістю 25000 грн.; автобус «Богдан», н/з НОМЕР_2, 2003 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3, видане Уманським ВРЕР 07.05.2011р., вартістю 140000 грн.; автобус ЗІЛ - 325010, н/з НОМЕР_3, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 на ім'я ОСОБА_3, видане Уманським ВРЕР 14.01.2008 р., вартістю 40000 грн., та стягнувши з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію за ? частину в сумі 102500 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову посилалась на такі обставини.

Вона з ОСОБА_3 з 21.02.1995 р. до 31.12.2013 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони нажили майно в значному розмірі, зокрема, нажили предмети домашньої обстановки, провели капітальний ремонт в подарованому ОСОБА_3 житловому будинку в АДРЕСА_1, чим збільшили вартість будинку в декілька разів. В даному позові вона не ставить питання про виділ частки з цього майна. Між тим вона вважає за необхідне отримати грошову компенсацію за ? частину майна, яке перебуває в одноособовому користуванні ОСОБА_3 та нажите в шлюбі за сімейні кошти та від використання якого ОСОБА_3 має значні доходи. Зокрема, ними нажиті:

- мікроавтобус ГАЗ - 32213, н/з НОМЕР_1, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4, видане Уманським ВРЕР 28.02.2006 р., який вона оцінює в 25000 грн.;

- автобус «Богдан», н/з НОМЕР_2, 2003 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5, видане Уманським ВРЕР 07.05.2011р., який вона оцінює в 140000 грн., фактично автобус куплений за 14000 дол. США та куплений для нього двигун вартістю 60000 грн.; - автобус ЗІЛ - 325010, н/з НОМЕР_3, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 видане Уманським ВРЕР 14.01.2008 р., який вона оцінює в 40000 грн.

Всього транспортних засобів на суму 205000 грн.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України вона має право на ? частину цього майна. В грошовому виразі її частка становить 102500 грн.

В добровільному порядку ОСОБА_3 ухиляється від сплати ? частини вартості транспортних засобів. Вважає, що ОСОБА_3 зобов'язаний одноразовою сумою виплатити їй зазначену ? частину вартості цього майна. При його незгоді вона зберігає право вимагати виділу в натурі автобуса «Богдан».

ОСОБА_3 має достатнє грошове забезпечення, щоб задовольнити її позовні вимоги, але, створивши іншу сім'ю, ущемляє її законні права та інтереси.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов частково, просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію за ? частину майна подружжя в розмірі 71829 грн., посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що перші два автобуси ГАЗ та ЗІЛ були придбані в кредит, третій автобус «Богдан» був придбаний за гроші її мами ОСОБА_5, яка вісім років працює в Італії і позичила на придбання автобуса 14000 доларів. Автобус ГАЗ був придбаний в кредит в 2006 р., автобус ЗІЛ - також в кредит у 2008 р., автобус «Богдан» - у 2011 р. Кредити брались на суми 25000 та 20000 грн. Перший кредит спочатку допомагав гасити ОСОБА_6, кум чоловіка, який проживає в м. Києві. Спочатку на маршрутах працювали автобуси кума, потім вже вони купили автобуси. Всього автобусів п'ять чи шість. Вона здавала звітність про доходи, про найманих працівників, про пільговиків, звітність до УПФУ, податкової, Центру зайнятості. Кредити гасились з виручки, гасили готівкою. Перший кредит виплачували два роки, другий кредит погасили швидше. ОСОБА_3 обіцяв, що віддасть позичені у мами кошти після судового розгляду, документів на позику немає. Вся документація по кредитам, в тому числі і квитанції про оплату кредитів, залишилась у колишнього чоловіка. Кредити брались в банку «Аваль», коли у чоловіка не виходило, вона ходила в банк сплачувати за кредит. Документів на підтвердження вартості автобусів немає. Перший кредит перші півроку помагав гасити кум, а потім кредит гасився за кошти, які зароблялись на маршрутах, цих коштів вистачало для погашення кредиту. Другий кредит гасився повністю за зароблені на маршрутах кошти, тобто з доходу від підприємницької діяльності. З 07.12.2005 р. до 07.01.2006 р. та з 16.02.2009 р. до 16.03.2009 р. вона працювала як найманий працівник у підприємця ОСОБА_3, оформлялась, щоб отримувати в подальшому допомогу по безробіттю. Вона допомагала ремонтувати, обслуговувати автобуси. У 2006 р. вона допомагала фарбувати, прокачувати гальма, прибирати в автобусі ГАЗ. У 2008 р. вона допомагала робити косметичний ремонт після придбання автобуса ЗІЛ, допомагала здирати фарбу, ґрунтувати, фарбувати, мити цей автобус. Доказів на підтвердження цього вона не має.

Також позивачем ОСОБА_1 суду надані письмові пояснення, в яких вона зазначала, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 у неї були доходи, які вносились в сімейний бюджет. Були доходи і у ОСОБА_3, які також вносились в сімейний бюджет. Кредити на придбання автобусів ГАЗ та ЗІЛ погашались з спільного сімейного бюджету. Позичені ОСОБА_3 у ОСОБА_5 кошти на придбання автобуса «Богдан» на даний час повернуті частково. Фактично підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 вони займались разом, зокрема разом ремонтували автобуси, фарбували, ґрунтували, шпаклювали. Вона особисто вносила платежі на погашення кредитів, вела звітність та платила податки. Особисто забезпечувала санітарний стан автобусів, після кожного виїзду автобусів мила, замітала салон. Звітність ОСОБА_3 включає в себе об'єднану підприємницьку діяльність його та ОСОБА_6 Доходи діляться між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позов частково, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? частину майна подружжя в розмірі 71829 грн., сума компенсації зменшена з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи, при цьому посилався на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснив, що кредити, які брались на придбання автобусів, погашались за рахунок доходів від підприємницької діяльності, які є спільною сумісною власністю подружжя. Тому і самі автобуси є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що він з 2002 р. є фізичною особою - підприємцем. Він брав кредити як підприємець, сплачував їх за рахунок доходів від підприємницької діяльності. Перші два автобуси ГАЗ та ЗІЛ були придбані за рахунок кредитів, які брались у банку «Аваль» у 2006 р. та 2007 р. На третій автобус «Богдан» він не брав кредит. Всі три автобуси використовувались та використовуються для зайняття підприємницькою діяльністю. Кредитні договори укладав він, кредити гасились готівкою з доходів від підприємницької діяльності. Коли його не було, він залишав кошти ОСОБА_1 і вона вносила ці кошти в банк. Автобус «Богдан» він купив готівкою за 11000 доларів США за рахунок позичених у тещі ОСОБА_5 у квітні чи травні 2011 р. коштів. Позику він повернув ще не повністю, більше половини позичених коштів він повернув ОСОБА_5 за рахунок доходів від підприємницької діяльності. На короткий період він оформляв на роботу ОСОБА_1, щоб у подальшому вона отримувала допомогу по безробіттю. Реально вона роботу касира та обліковця не виконувала. Ремонт автобуса ГАЗ він проводив сам. ОСОБА_1 допомагала йому мити автобус ЗІЛ, коли після купівлі він прийшов у непривабливому стані. ОСОБА_1 також робила деякі види звітності. Із започаткуванням автобусного маршруту ОСОБА_1 їздила на автобусах, визначала приблизну кількість пасажирів на маршруті.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що вказане у позові майно не може бути визнане спільним майном подружжя. Предметом позову є автобуси, які не використовувались для потреб сім'ї, доказів протилежного немає. Автобуси використовувались з метою зайняття підприємницькою діяльністю. Це майно не було придбане за рахунок доходів сім'ї, доказів протилежного також немає. Перші два автобуси були придбані ОСОБА_3 за рахунок кредитів, які погашались за рахунок доходів від підприємницької діяльності, що підтвердила у судовому засіданні і позивач ОСОБА_1 Третій автобус ОСОБА_3 придбав за рахунок позики, яку він особисто отримав для придбання майна для зайняття підприємницькою діяльністю, борг він погашає за рахунок доходів від підприємницької діяльності. ОСОБА_3 15.07.2002 р. був зареєстрований як фізична особа - підприємець, після чого здійснював підприємницьку діяльність. Відповідно до довідок банку у 2005 - 2010 р. р., у 2010 - 2013 р. р. у нього були великі обороти по рахунку. ОСОБА_3 як підприємець має ліцензію на послуги з перевезення пасажирів, він укладав договори на автотранспортне забезпечення. Даний позов не може бути задоволений також з тих підстав, що питання розподілу майна подружжя можна розглядати при умові визнання належності позивачу права на ? частину спірного майна. На даний час ні судових рішень, ні договорів про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину спірного майна немає. Також позивач не ставила в самому позові вимоги про визнання за нею права власності на ? частину спірного майна. Тому не можливо постановити рішення суду про поділ майна, оскільки спірне майно не визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: копію свідоцтва про розірвання шлюбу сторін, довідку відділення ДАІ Христинівського РВ УМВС від 12.03.2014 р. про реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_3, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів: мікроавтобуса ГАЗ - 32213, н/з НОМЕР_1, автобуса «Богдан», н/з НОМЕР_2, автобуса ЗІЛ - 325010, н/з НОМЕР_3, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів автобусами на ім'я ОСОБА_3, ліцензійних карток до ліцензії на ім'я ОСОБА_3, договорів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах від 25.08.2009 р., 30.05.2012 р., 06.11.2013 р., договору про автотранспортне забезпечення евакуаційних заходів від 14.10.2013 р., кредитних договорів від 03.02.2006 р. та 14.09.2007 р., довідок про обороти по рахунку ФОП ОСОБА_3, висновки судової автотоварознавчої експертизи № 24, № 25, № 26 від 02.06.2014 р., інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 до грудня 2013 р. перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_8 від 15.07.2002 р. відповідач ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю з перевезення пасажирів.

Мікроавтобус ГАЗ - 32213, н/з НОМЕР_1, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, видане Уманським МРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 28.02.2006 р., та автобус ЗІЛ - 325010, н/з НОМЕР_3, 1999 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, видане Уманським МРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 04.01.2008 р., відповідач ОСОБА_3 як фізична особа - підприємець купив за кошти, отримані ним як кредити в банку. Ринкова вартість мікроавтобуса ГАЗ - 32213 відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 26 від 02.06.2014 р. на дату оцінки складає 18166, 65 грн. Ринкова вартість автобуса ЗІЛ - 325010 відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 24 від 02.06.2014 р. на дату оцінки складає 41977,18 грн.

03.02.2006 р. відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в Христинівському відділенні АППБ «Аваль» в розмірі 25000 грн., кредит погашений 02.06.2008 р. 14.09.2007 р. відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 20000 грн., кредит погашений 15.03.2010 р. Копії відповідних кредитних договорів наявні у матеріалах справи. У кредитному договорі від 14.09.2007 р. призначенням кредитних коштів прямо вказано придбання автомобіля.

В період здійснення підприємницької діяльності обороти відповідача ОСОБА_3 по рахунках складали :

- з 2005 р. по 2010 р. дебетові - 362 073,57 грн., кредитові - 357 931,20 грн. (довідка банку № 46а від 03.04.2011 р.);

- з 03.10.2010 р. по 12.2013 р. дебетові - 589 904,27 грн., кредитові - 594 874,89 грн. (довідка банку № 45 від 03.04.2014 р.).

А всього обороти фізичної особи - підприємця відповідача ОСОБА_3 з 2005 по 2013 р. р. становлять: дебетові - 951 977, 84 грн., кредитові - 952 806, 09 грн., що свідчить про фінансову самодостатність в підприємницькій діяльності та можливість набуття у власність підприємця транспортних засобів.

Погашення кредитів в банку здійснювалось відповідачем ОСОБА_3 готівкою від доходу, отриманого від його підприємницької діяльності з перевезення пасажирів. Інших джерел до погашення кредиту в банку не було. Перший кредит в перші місяці 2006 р. відповідач ОСОБА_3 не мав можливості повертати банку, а тому гроші для погашення кредиту позичав у свого кума ОСОБА_6

Автобус «Богдан А091», н/з НОМЕР_2, 2003 р. випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 567789, видане Уманським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області 07.05.2011 р., відповідач ОСОБА_3 придбав в 2011 р. на позичені спеціально для придбання автобусу у тещі ОСОБА_5 кошти в сумі 11000 доларів США. Отримані ним в позику кошти на даний час повернув тещі частково. Кошти виплачував особисто від доходу, отриманого від зайняття підприємницькою діяльністю. Ринкова вартість автобуса «Богдан А091» відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 25 від 02.06.2014 р. на дату оцінки складає 83515, 96 грн.

Автобуси відповідач ОСОБА_3 купував особисто, тому реєстрація цих транспортних засобів здійснювалась на нього. Набуття транспортних засобів у власність відповідача ОСОБА_3 після реєстрації його як фізичної особи - підприємця (15.07.2002 р.) і належність транспортних засобів йому підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, копії яких наявні у матеріалах справи і зазначені вище.

Вказані вище транспортні засоби відповідач ОСОБА_3 використовував для здійснення підприємницької діяльності, а не для потреб сім'ї.

Підтвердженням здійснення підприємницької діяльності та використання автобусів з метою перевезення пасажирів відповідачем ОСОБА_3 є такі документи:

- ліцензія серії НОМЕР_9 на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, строк дії ліцензії: 17.08.2010 р. - необмежений;

- ліцензійна картка № НОМЕР_10 ПП ОСОБА_3 до ліцензії НОМЕР_13 на автобус «Богдан А091», н/з НОМЕР_2;

- ліцензійна картка № НОМЕР_11 ПП ОСОБА_3 до ліцензії НОМЕР_13 на автобус ЗІЛ -325010, н/з НОМЕР_3;

- ліцензійна картка № НОМЕР_12 ПП ОСОБА_3 до ліцензії НОМЕР_13 на автобус ГАЗ -32213, н/з НОМЕР_1;

- договір №1/2009/2.13.2.-2 від 25.09.2009 р. з перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування;

- договір №3/2012/3.8.2-1 від 30.05.2012 р. з перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування;

- договір №3/2012/3.8.2.-2 від 30.05.2012 р. з перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування;

- договір №04/2013/2 від 06.11.2013 р. на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування;

- договір №1 про автотранспортне забезпечення евакуаційних заходів у разі загрози або виникнення надзвичайних ситуацій від 14.10.2013 р.

Враховуючи, що з 15.07.2002р. і на час придбання автобусів ГАЗ в 2006 р., ЗІЛ в 2008 р., «Богдан» в 2011 р. відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснював підприємницьку діяльність, придбання автобусів здійснював для зайняття підприємницькою діяльністю з метою одержання прибутку, придбані автобуси використовувались в його підприємницькій діяльності, тому суд вважає вказані автобуси майном фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Обставини отримання коштів в банку на придбання автобусів ГАЗ і ЗІЛ, одержання позики на придбання автобуса «Богдан» для зайняття відповідача ОСОБА_3 підприємницькою діяльністю з перевезення пасажирів підтвердила у своєму поясненні в судовому засіданні позивач ОСОБА_1

Набуваючи під час шлюбу на своє ім'я автобуси для здійснення підприємницької діяльності, використовуючи дане майно для підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, відповідач ОСОБА_3 діяв виключно як суб'єкт господарювання фізична особа -підприємець.

З цих підстав спірне майно - автобуси необхідно вважати майном, що є особистою приватною власністю одного з подружжя відповідно до ст. 57 СК України, а не об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що врегульовано нормами ст. ст. 60, 61 СК України.

Така правова позиція в даній цивільній справі узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-79-цс13, яка згідно з ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до якої майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Крім того, згідно з п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК України, ст.52 ЦК України майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 на рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 р. у справі №1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

У даному випадку спірне майно не належить приватному підприємству, тому вказане рішення Конституційного суду України не може бути застосовано.

Оскільки спірне майно - автобуси не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М. Ф. Олійник