Номер провадження № 22-ц/785/1907/14
Головуючий у першій інстанції Курта
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів:Панасенкова В.О.,
Громіка Р.Д.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Березівського районного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Будтехдемонтаж» про визнання
незаконними дій відповідача, стягнення
заборгованості по заробітній платі та
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, -

в с т
а н о в и л а:

У січні 2013р. ОСОБА_4 звернувся до суду із
зазначеним позовом до ТОВ
«Будтехдемонтаж» та після уточнення
позову просив: зобов'язати відповідача
сплатити йому заборгованість по
заробітній платі в розмірі 24 600 грн. та
суму компенсації втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати в розмірі 6 152 грн.;
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість перед управлінням
Пенсійного фонду України в
Березівському районі в розмірі 10 192,58
грн., а перед Березівським районним
центром зайнятості - 21 529,32 грн.;
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 11 991,46 грн,
моральну шкоду на суму 50 000 грн. та
судові витрати по справі.

Зазначав, що з 02.03.2009р. по 22.04.2010р.
працював на посаді майстра у ТОВ
«Будтехдемонтаж» та був звільнений з
роботи за власним бажанням на підставі
ст. 38 КЗпП України.

На час звільнення, відповідач не
виплатив йому заробітну плату на суму 24
600 грн., а саме: за чотири місяця по 2 500
грн. на суму 10 000 грн.; за листопад та
грудень 2009р. по 2 500 грн = 5 000 грн та з
січня по 26.04.2010р. - 9 600 грн.

Крім того, відповідач повинен сплатити
йому компенсацію втрати грошових
коштів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати на суму 6 152 грн.

Внаслідок незаконних дій відповідача
та надання ним недостовірних даних до
УПФУ в Березівському районі та
Березівської МДПІ розмір переплати
його пенсій склав на суму 18 386,07 грн. З
01.08.2011р. УПФУ в Березівському районі
утримує з його пенсії кошти в розмірі 20%
щомісячно: згідно протоколу від 14.07.11р. -
13 434,71 грн. та згідно відомості про
відрахування від 26.11.2013р. №2566 - 8 193,49 грн.

В зв'язку з виникненням заборгованості
по обов'язковим платежам УПФУ в
Березівському районі в
односторонньому порядку було прийнято
рішення про її погашення за рахунок
його пенсії та з 1.07.2012р. йому було
призначено пенсію в розмірі 938 грн.,
хоча раніше його пенсія складала 1 571
грн.

З липня по грудень 2012р. він отримував
пенсію у розмірі 700 грн., оскільки від
призначеної пенсії в розмірі 938 грн.
відраховувалось 20% на погашення
заборгованості, Внаслідок порушення
його прав він був змушений звертатися
до різних державних установ щоб
довести неправомірність дій УПФУ і
тільки з 1.12.2012р. йому знову нарахували
раніше призначену пенсію у розмірі 1 571
грн. Таким чином, він недоотримав
пенсію в розмірі 3 798 грн. (1 571грн. - 938
грн.) х 6 міс. = 3 798 грн.

Станом на 01.12.2013р. внаслідок
неправомірних дій відповідача УПФУ у
Березівському районі безпідставно
було утримано з його пенсії на
погашення заборгованості 8 193,49 грн.,
йому спричинено матеріальні збитки на
суму 11 991,49 грн, УПФУ в Березівському
районі спричинило збитки на суму 10 192,58
грн.

Також, згідно довідки Березівського
районного центру зайнятості №240 від
09.07.2012р. йому виплачувалася допомога по
безробіттю на загальну суму 21 529,32 грн.,
і тому з вини відповідача цій установі
спричинено матеріальні збитки в
розмірі 21 529, 32 грн.

Відповідно до відомості з
інформаційного фонду Державного
реєстру фізичних осіб ДПС України про
суми виплачених доходів на утримання
податків №4505/Р118-05 від 27.08.2012р. та до
індивідуальної відомості про
застраховану особу від 09.07.2012р.
відповідач надавав недостовірні дані
про нарахування йому заробітної плати,
яку він не отримував у зв'язку із його
звільненням, але зарплата була
привласнена відповідачем на загальну
суму 25 600, 45 грн., у тому числі за 2011р. - 9
344,85 грн., за 2011р. - 12 405,60 грн., за 2012р. - 3
850,00 грн.

Такими діями відповідача йому
спричинено і моральну шкоду на суму 50 000
грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач з
підстав, передбачених ст. 16 ЦК України,
просив про задоволення його вимог.

Заочним рішенням суду від 02.12.2013р.
у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
заочне рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення його
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів підстави свого позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам
закону.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП
України обов'язковою умовою для
покладення на підприємство
відповідальності за невиплату
належних працівникові сум при
звільнені є наявність вини
підприємства.

Стаття 94 КЗпП України встановлює, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Як убачається з матеріалів справи, а
саме з позовної заяви позивача, він
обґрунтовуючи свої вимоги посилався на
те, що внаслідок шахрайських дій
товариства та надання ним
недостовірних даних до УПФУ в
Березівському районі та Березівської
МДПІ, а саме: стосовно розміру його
заробітної плати, її нарахуванням на
його ім'я після звільнення його з
роботи, йому неправильно
нараховувалася пенсія, яка у
подальшому стягувалася як незаконно
виплачена.

За положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Проте у порушення цих вимог закону
позивач не довів та не надав суду
переконливих доказів того, що саме з
вини ТОВ або з вини його працівників
під час виконання ними cвоїх трудових
обов'язків, були вчинені неправомірні
дії по наданню до вищезазначених
установ недостовірних даних стосовно
розміру та нарахування йому заробітної
плати, її привласненню та затримці
виплати, внаслідок яких йому буда
завдана матеріальна і моральна шкода.

Крім того, позивач не надав суду
доказів щодо законного розміру його
заробітної плата, тобто він не надав
документи які б з достовірністю
підтверджували його заробітну плату
саме за роботу, а не посилався на ті
документи, які за його ж доводами є
недостовірними.

Між тим, з рішення УПФУ в Березівському
районі від 24.05.2012р «Про утримання сум
пенсій, надміру виплачених пенсіонерам
внаслідок зловживань з його сторони
видно, що сума переплати 4 951,36 грн., за
перерід з 2.07.2011р. по 31.05.2012р., утворилась
у зв'язку з працевлаштуванням,
переплата пенсії, а/с.84.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач після звільнення з роботи з
Одеського облавтодору перебував на
обліку у Державному центрі зайнятості
Березівського РЦЗ в період з 08.08.2011р. по
30.05.2012р. та одержував за це певні кошти.

Згідно листа заступника прокурора
Київського району м. Одеси від 15.08.2012р.,
проведеною перевіркою за заявою
позивача щодо порушення посадовими
особами ТОВ «Будтехдемонтаж» його
трудових прав та діючого
законодавства, не встановлено, а/с. 20.

Доводи апеляційної скарги
вищевикладених висновків не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Заочне рішення Березівського
районного суду Одеської області від 02
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф.
Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік