Справа № 2-2116/11
Головуючий у 1 інстанції: Курилець
Провадження № 22-ц/783/5539/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: представника
позивача - Горенко Н.В., відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Галицького районного
суду м. Львова від 16 червня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 16 червня 2011 року
задоволено позов Публічного
акціонерного товариства «СЕБ Банк» до
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тиверія» про
стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тиверія» солідарно
в користь Публічного акціонерного
товариства «СЕБ Банк» 8654574 гривень 19
копійок заборгованості.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
районний суд повинен був відмовити
позивачу в задоволенні позову,
оскільки ним не доведено факту
скерування на її адресу вимоги про
виконання зобов'язання. Крім того
вказує на те, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення у даній справі, не
взяв до уваги сплачені ОСОБА_5 ПАТ «СЕБ
Банк» 30 000 доларів США.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ПАТ «СЕБ Банк» у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта, котрі належним чином
відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Крім того, за клопотанням відповідача
ОСОБА_5 розгляд справи уже було
відкладено 03.11.2014 року, відповідач
ОСОБА_4. повторно не з'явилася в судове
засідання, а тому колегія суддів
причини неявки апелянта в судове
засідання не визнає поважними,
оскільки стан здоров'я, який би
перешкоджав її явці в судове засідання
не підтверджений нею жодними доказами
та вважає, що її клопотання
відкладення розгляду справи свідчить
про зловживання нею своїми
процесуальними правами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що 10.04.2008
року між ПАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір №086-В/46,
згідно якого останній отримав кредит в
сумі 950 000 доларів США, зі сплатою 12,5%
річних на строк до 09.04.2038 року.

Для забезпечення виконання кредитного
договору 10.04.2008 року між ПАТ«СЕБ Банк»
та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ТзОВ
«Тиверія» було укладено договори
поруки, згідно яких поручителі
зобов'язувалися відповідати за
невиконання ОСОБА_5 усіх його
зобов'язань перед кредитором, що
виникли з кредитного договору №086-В/46
від 10.04.2008 року в повному обсязі.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК
України).

Згідно ст.553 ч.1 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі
невиконання позичальником обов'язків,
встановлених договором позики, щодо
забезпечення повернення позики, а
також у разі втрати забезпечення
виконання зобов'язання або погіршення
його умов за обставин, за які
позикодавець не несе відповідальності,
позикодавець має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
позики та сплати процентів, належних
йому відповідно до статті 1048 цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
договором.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсилідарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.ч.1,2
ст.554 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утримуватися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

Згідно поданого позивачем розрахунку
станом на 03.06.2010 року заборгованість за
кредитним договором №086-В/46 становила
8654574 гривень 19 копійок.

Тому колегія суддів вважає правильним
висновок суду про покладення обов'язку
по сплаті боргу солідарно всіма
відповідачами.

Твердження апелянта про те, що
позивачем не доведено факту
скерування на її адресу вимоги про
виконання зобов'язання, на думку
судової колегії, не може бути підставою
для скасування оскаржуваного рішення,
так як подання кредитором позовної
заяви до суду саме і є такою вимогою у
розумінні ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи
знаходяться копії вимог, які позивач
надсилав відповідачам (а.с.25-34).

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення у повній
мірі відповідає даним вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Галицького районного
суду м. Львова від 16 червня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: