Справа № 530/1845/14-ц
Номер провадження 2/530/867/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Удовенко О.Я.., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Ставківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області треті особи: Реєстраційна
служба Зіньківського РУЮ Полтавської
області, Відділ держземагенства в
Зіньківському районі Полтавської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Ставківської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області треті особи
Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ
Полтавської області, Відділ
держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, Ставківської
сільської ради, Зіньківського району
Полтавської області в судове засідання
не з'явився, але надав до суду заяву, в
якій просив розгляд справи провести
без його участі, представник тертьої
особи Реєстраційної служби
Зіньківського РУЮ в судове засдінання
не з"явився, третя особа Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області в судове
засідання не з"явився, але направив до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Заслухавши позивача, який підтримав
позовні вимоги, зачитавши заяву
відповідача, та третьої особи, які
визнали позовні вимоги та дослідивши
наявні матеріали справи, заслухавши
третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
не заперечували проти позовних вимог,
суд знаходить, що заявлені вимоги
обґрунтовані і такі, що підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленум Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, 03 жовтня 2002 року
помер батько позивача, ОСОБА_6, про що
Ставківською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області видано свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Після померлого ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, яка складається із земельної
ділянки площею 0,35 га, розташована на
території с.Арсенівка, Зіньківського
району, Полтавської області і
призначена для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та ведення
особистого підсобного господарства та
належала останньому на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-ПЛ № 055701,
виданого 06 квітня 2000 року Ставківською
сільською радою Зіньківського району
Полтавської області, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 66
(а.с.15).

Згідно довідки Власівської сільської
ради, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6, був зареєстрований і проживав
за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, та сином ОСОБА_1,
отже спадкоємців, передбачених статтею
1241 ЦКУ на обов"язкову частку у спадщині
померлого не має (а.с.19).

За життя померлий, ОСОБА_6, склав
заповіт посвідчений 08 вересня 2000 року
Ставківською сільською радою, за
реєстровим номером №100, яким все своє
майно, яке на день смерті буде йому
належати, на яке він за законом матиме
право, де б воно не було і з чого б воно
не складалося заповів позивачу, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних
частинах з правом довічного проживання
ОСОБА_7 (а.с.11).

Спадщину у встановлений законом строк
після померлого ОСОБА_6 позивач
прийняв, шляхом подання до
Опішнянської державної нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини,
було заведено спадкову справу № 76/2003.
Доньки померлого, а сестри
позивачаОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
відмовилися від своїх часток у
спадщині на користь ОСОБА_1, про що ними
було написано заяви про відмову від
спадщини (а.с.40-43).

Частиною 1ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець
який бажає прийняти спадщину, у складі
якої є нерухоме майно, зобов"язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

14 квітня 2003 року Опішнянською
державною нотаріальною конторою
Полтавської області позивачу було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на земельну ділянку
площею 4,59 га, яка знаходиться на
території Ставківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, а 13 квітня 2004 року було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на майновий пай (а.с.13-14).

На зверення ОСОБА_1 до Зіньківської
державної нотаріальної контори
Полтавської області з проханням
оформити спадщину за заповітом на
приватизовану земельну ділянку площею
0,35 га, останньому було видано постанову
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій, через відсутність у Державному
земельному кадастрі відомомстей про
вище вказану земельну ділянку (а.с.18).

статтею 79-1 Земельного кодексу України
встановлено, що формування земельної
ділянки полягає у виззначенні
земельної ділянки як об"єкта цивільних
прав. Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
"Про земельний кадастр" державна
реєстрація земельної ділянки- це
внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера. У разі якщо відомості про
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землецстрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ст. 346 ЦК України, у разі
смерті власника право власності
припиняється.

Такі ділянки можна використовувати
відповідно до їх цільового
призначення. Однак ними не можна
розхпоряджатися, поки не буде
отриманий кадастровий номер. Позивач
не має змоги отримати ні витяг з
Державного земельного кадастру про
відсутність обмежень на земельну
ділянку ні витяг з поземельної книги,
оскільки не є власником.

При вчиненні правочинів та інших дій
щодо земельних ділянок їх власники та
користувачі мають подати документ,
який підтверджує наявність у них
відповідного права. Таким документом,
як передбачено ст. 28 Закону "Пре
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", є витяг
з Державного реєстру прав, який
надається власникам земельних ділянок
на підставі поданої заяви. Законом
також встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою. Більше
того, права на земельні ділянки та інше
нерухоме майно, як підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають саме з моменту
реєстрації.

Згідно із Законом України "Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. Отже, ділянки
можна використовувати відповідно до їх
цільового призначення. Однак ними не
можна розпоряджатися, доки не буде
отриманий кадастровий номер.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Відповідно до статті 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Позивач бажає прийняти спадщину
спадкодавця ОСОБА_6, а тому, як
спадкоємець за заповітом, звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на вище зазначену земельну
ділянку, якою за життя володів його
батько, спадкодавець і яка є його
спадковим майном.

Крім позивача, у спадкодавця, ОСОБА_6
відсутні спадкоємці за заповітом і за
законом, які подали нотаріусу заяву про
прийняття його спадщини.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст.
3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ставківської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області треті особи:
Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ
Полтавської області, Відділ
держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за заповітом -
задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
мешканцем АДРЕСА_1, право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,35 га, що розташована на території
с.Арсенівка, Зіньківського району,
Полтавської області і призначена для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого підсобного
господарства та належала ОСОБА_6 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ПЛ № 055701, виданого 06 квітня 2000 року
Ставківською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 66, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті останнього.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р.Должко