У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Наумчука М.І.,

Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення
заборгованості за вкладом, за
касаційною скаргою представника
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Херсонської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - Подгрушко Ольги
Володимирівни на рішення
Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 05 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») про стягнення заборгованості
за вкладом.

В обгрунтування позову ОСОБА_2
посилалася на те, що між нею та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» укладено
договори банківських вкладів від 12
вересня 2005 року та від 18 листопада 2005
року, згідно з умовами яких позивач
внесла на відповідні рахунки кошти у
загальному розмірі 106 045 грн з
нарахуванням 12,5 % річних.

18 листопада 2005 року позивачем знято з
рахунку грошові кошти у розмірі 60 000
грн, залишок на депозитних вкладах
складав 46 045 грн.

У 2007 році позивач звернулася до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» із заявою про
переоформлення вкладів, проте їй
відмовлено у поверненні коштів,
мотивуючи тим, що кошти було викрадено
працівниками банку ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
банківського вкладу у розмірі 46 045 грн,
відсотки за користування коштами у
розмірі 42 673 грн 62 коп., компенсацію за
знецінення коштів внаслідок інфляції у
розмірі 35 224 грн 43 коп., моральну шкоду у
розмірі 10 000 грн та понесені витрати на
правову допомогу у розмірі 300 грн.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 27 червня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
на користь ОСОБА_2 суму вкладу у розмірі
46 045 грн, відсотки за користування
грошовими коштами у розмірі 42 673 грн 62
коп., компенсацію за знецінення
внаслідок інфляції коштів у розмірі 35
224 грн 43 коп., витрати на правову
допомогу у розмірі 300 грн. Вирішено
питання про стягнення судового збору. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 17 вересня 2013
року рішення Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 27 червня
2013 року змінено, зменшено суми коштів,
що підлягають стягненню з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_2, з 125 642 грн 48 коп. до 90 418 грн 05 коп.
В іншій частині рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
27 червня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 17 вересня 2013 року в частині
відмови у позові про стягнення
інфляційних витрат скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції. В іншій
частині рішення апеляційного суду від
17 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 05 червня 2014 року рішення
Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року в частині стягнення з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_2 інфляційних витрат у розмірі 35
224 грн 43 коп. залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Херсонської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - Подгрушко О.В.
порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень суду із ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановленні в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для їх зміни або
скасування не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок
здійснення банками України вкладних
(депозитних) операцій з юридичними і
фізичними особами, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 3 грудня 2003 року
№ 516, (далі - Положення) передбачено, що
залучення банком вкладів (депозитів)
юридичних і фізичних осіб
підтверджується: договором
банківського рахунку; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадної книжки; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадного (депозитного)
сертифіката; договором банківського
вкладу (депозиту) з видачею іншого
документа, що підтверджує внесення
грошової суми або банківських металів
і відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) та звичаями
ділового обороту.

Пунктом 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, яка
була чинною на момент укладення
договору банківського вкладу від 19
лютого 2009 року, установлено, що після
завершення приймання готівки клієнту
видається квитанція (другий примірник
прибуткового касового документа) або
інший документ, що є підтвердженням про
внесення готівки відповідній
платіжній системі. Квитанція або інший
документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі, має містити
найменування банку, який здійснив
касову операцію, дату здійснення
касової операції (у разі здійснення
касової операції в післяопераційний
час (час виконання операції), а також
підпис працівника банку, який прийняв
готівку, відбиток печатки (штампа) або
електронний підпис працівника банку,
засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п.
1.4 Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ
Інструкції письмова форма договору
банківського вкладу вважається
додержаною, якщо внесення грошової
суми підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки або сертифіката чи іншого
документа, що відповідає вимогам,
встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту. При цьому квитанція (другий
примірник прибуткового касового
документа) або інший документ є
підтвердженням внесення готівки у
відповідній платіжній системі.

Відповідно до п. 2.1 Положення грошові
кошти в національній та іноземній
валюті або банківські метали, залучені
від юридичних і фізичних осіб,
обліковуються банками на відповідних
рахунках, відкриття яких здійснюється
банком на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу (депозиту) або договору
банківського рахунку та інших
документів відповідно до
законодавства України, у тому числі
нормативно-правових актів
Національного банку України з питань
відкриття банками рахунків у
національній та іноземній валюті.

Частиною 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України
встановлено, що банк зобов'язаний
зарахувати грошові кошти, що надійшли
на рахунок клієнта, в день надходження
до банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
встановлений договором банківського
рахунка або законом.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст.
1068 ЦК України, п. 2.1
Положення відкриття відповідних
рахунків та обліковування на них
грошових коштів в національній та
іноземній валюті, залучених від
юридичних і фізичних осіб на підставі
укладеного в письмовій формі договору
банківського вкладу (депозиту), є
обов'язком банку, відповідно до якого
банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в
день надходження до банку відповідного
розрахункового документа.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України,
п. 1.4 Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ
Інструкції письмова форма договору
банківського вкладу (депозиту)
вважається додержаною, якщо внесення
грошової суми підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки (сертифіката) чи іншого
документа, що відповідає вимогам,
встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту, які, у свою чергу, є
підтвердженням про внесення готівки у
відповідній платіжній системі.

Відкриття банківських рахунків та
обліковування на них грошових коштів,
залучених від юридичних і фізичних
осіб на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.
3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1.
Положення).

Отже, відсутність реєстрації договору
банківського вкладу, і як наслідок,
необліковування грошових коштів,
залучених від юридичних і фізичних
осіб на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу, не можна вважати недодержанням
письмової форми договору банківського
вкладу за наявності ощадної книжки
(сертифіката) чи іншого документа, що
відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) та звичаями
ділового обороту, і є підтвердженням
внесення готівки у відповідній
платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність
банківських рахунків, і як наслідок,
необліковування на них грошових
коштів, залучених від юридичних і
фізичних осіб на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу) слід кваліфікувати як
невиконання банком своїх обов'язків за
договором банківського вкладу.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що доводи
касаційної скарги щодо не зарахування
на рахунок позивача коштів внаслідок
злочинів дій працівника банку є
безпідставними.

Разом з тим не заслуговують і на увагу
доводи касаційної скарги про те, що до
спірних відносин підлягає
застосування глава 82 ЦК України,
оскільки між сторонами виникли
договірні зобов'язання, які
регулюються главою 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Херсонської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - Подгрушко Ольги
Володимирівни відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 05 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.І. Мостова

Судді:
М.І.
Наумчук

Д.О. Остапчук