Провадження №2/522/9614/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси у
складі :

Головуючого-судді: Абухіна Р.Д.

за участю секретаря: Гонтар Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
"Одеськміськелектротранс" - "Про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом, по якому просить суд поновити
на роботі ОСОБА_1 на посаді кондуктора
експлуатаційного трамвайного депо №1
КП "Одеськміськелектротранс"; стягнути
з КП "Одеськміськелектротранс" на
користь позивача середній заробіток
за час вимушеного прогулу, за час з
15.09.2014 року по час поновлення на посаді
кондуктора експлуатаційного
трамвайного депо № 1 КП
"Одеськміськелектротранс"; зобов'язати
відповідача відшкодувати позивачу
моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала, просила суд його
задовольнити, посилаючись на ті
обставини, що наказом від 15.09.2014 року
позивача було звільнено з займаної
посади, з підстав передбачених п.3 ст. 40
КЗпП України. Позивач зазначає,
відповідачем був порушений порядок
накладання дисциплінарних стягнень,
зазначає, що причини звільнення не
відповідають дійсності. Позивач
наголошує на тому, що трудовий договір
може бути розірваний з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.
Зазначає, що причини її невиходу на
роботу є поважними і не можуть
вважатись прогулами. Внаслідок
зазначених вище дій відповідача їй
було завдано моральну шкоду, яка
проявилась у її душевних стражданнях
та вона її оцінює в 2 000 грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав. Надав до
суду заперечення, в яких зазначив, що
позивачем неодноразово порушувалась
трудова дисципліна, що стало підставою
для подальшого її звільнення.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали справи, надані докази, вважає
позов таким, що задоволенню не підлягає
на підставі встановлених фактичних
обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями ЦК України та КЗпП України.

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

В 1999 році позивача було прийнято на
посаду кондуктора експлуатаційного
трамвайного депо № 1.

18.09.2014 року позивача звільнено з
займаної посади на підставі Наказу №
408 від 15.09.2014 року, посилаючись на п.3 ст.
40 КЗпП України ( а.с.6).

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП Україи,
трудовий договір укладений на
невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України « про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов'язані із
звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати: в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п.3 ст. 40 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
ст..ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і
порядок застовування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувались вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

В п. 23 вищезазначеної постанови
зазначено, що за передбачені п.3 ст. 40
КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до
нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково ( ст.. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минуло не більше року.

Відповідно до ст.. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Згідно ч.1 ст. 147 КЗпП, за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догану або
звільнення.

Відповідно до ст.. 149 КЗпП, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Наказом № 84л від 06.02.2014 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності кондукторів
експлуатаційного трамвайного депо № 1»
позивача притягнуто до
відповідальності за прогули без
поважних причин.

Наказом № 291л від 06.05.2014 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності кондукторів
експлуатаційного трамвайного депо № 1»
позивача притягнуто до
відповідальності за прогули без
поважних причин.

З вищезазначеними наказами позивач
була ознайомлена під розпис.

Відповідно до докладної начальника
фінансово-економічного відділу під час
проїзду в трамваї на маршруті № 13
позивач грубо порушила «Робочу
інструкцію кондуктора» та на
зауваження не реагувала належним
чином.

Відповідно до п.3.11 « Робочої інструкції
кондуктора трамваю ( тролейбусу)»
кондуктор зобов'язаний вести облік
проїзних документів і грошових сум,
забезпечити їх схоронність і своєчасно
здавати виручку у встновленому
порядку.

Судом приймається до уваги той факт, що
до позивача протягом року
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, а саме
оголошувались догани за неналежне
виконання функціональних обов'язків,
які на даний час позивачем не
оскаржувались.

Враховуючи вищевикладене суд вважає
вимоги позивача, щодо поновлення її на
роботі необгрунтованити та такими, що
не підлягаєть задоволенню.

Так як відмова в поновленні - не має
підстав для задоволення стягнення
заробітку.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача на її користь суму
моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995
р. №4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди) із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за
завдану моральну шкоду настає при
наявності протиправної поведінки
заподіювача шкоди, встановлення
причинного зв'язку між шкодою та
протиправною поведінкою, вини
заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995
р. №4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди) розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості,можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди не
зазначено, з яких міркувань позивач
виходила, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується, не
надала ніяких доказів причино-
наслідкового зв'язку між поведінкою
відповідача та її моральними
стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів
на підтвердження факту заподіяння їй
відповідачем моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не обгрунтувала, з чого вона
виходила, визначаючи розмір заподіяної
її шкоди.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У рішенні суду повно відображені
обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки, які є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що позов є
необґрунтованим, у зв'язку з чим не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст. 15,16, 23, 1167 ЦК України, ст.. 40 КЗпП
України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
"Одеськміськелектротранс" - "Про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати", - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Абухін Р.Д.