Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання -
з участю сторін та їх представників
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3;
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, подану їх
представником ОСОБА_11, на рішення
Рівненського міського суду від 10
вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в
інтересах дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3;
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_12, ОСОБА_13,
Рівненської міської ради про визнання
недійсним рішення Рівненської міської
ради №2159 від 30 грудня 2008 року та
державного акта на право власності на
Рішенням Рівненського міського суду
від 10 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивачі через представника ОСОБА_11,
подали апеляційну скаргу, в якій
покликалися на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказували на відмінність застосування
судом положень законодавства щодо
сторін у справі, зокрема суд прийшов до
висновку про те, що відповідачам надано
земельну ділянку під будинком, як
співвласникам, а тому
землекористувачам (не заважаючи на те,
що межа ділянки проходить по стіні
сусіднього будинку), а позивачі взагалі
не є користувачами земельної ділянки,
хоча вони як і відповідачі є
співвласниками будинку.

Доводили, що відмовляючи в задоволенні
позову, суд виходив з того, що позивачі
не є ні користувачами, ні власниками
спірної земельної ділянки, а тому
відсутні правові підстави для захисту
прав землекористувачів, однак у позові
ставилося питання про визнання
недійсним рішення міської ради та
державного акта як таких, що порушують
право власності позивачів на будинок,
оскільки межа виділеної сусідам
земельної ділянки проходить по
зовнішній стіні будинку та в
безпосередній близькості до нього,
внаслідок чого нема можливості його
обслуговувати.

Стверджували, що рішення Рівненської
міської ради №2159 від 30 грудня 2008 року
прийнято з порушенням положень ст. 13 ЦК
України, ст. 39 ЗК України та ст. 24 ЗУ «Про
місцеве самоврядування».

Вказували, що документи, які б
підтверджували розмір спірної
земельної ділянки судом не
досліджувалися, як і не було
встановлено, що відповідачам до
прийняття міською радою оскаржуваного
рішення земельна ділянка надавалася у
користування у тих розмірах та межах,

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №1715/18535/12
Головуючий в суді І інст. -
Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц /787/2263/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

які вказані в державному акті.

Зазначили, що суд не взяв до уваги, що на
час прийняття рішення були відсутні
технічні матеріали та документи, що
підтверджують розмір земельної
ділянки, і які були виготовлені після
прийняття рішення, що суперечить ч. 2 ст.
188 ЗК України.

Просили рішення Рівненського міського
суду від 10 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13
зазначили, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просили залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 та їх представник ОСОБА_11 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_12
адвокат ОСОБА_16 та ОСОБА_17 просили
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
місцевого суду залишити без змін

Відповідач ОСОБА_13 та представник
Рівненської міської ради у
встановленому законом порядку,
завчасно були повідомлені про час і
місце розгляду справи, однак до суду не
з'явилися і причин неявки суду не
повідомили, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності.

Представник Управління
Держземагенства в м. Рівному ОСОБА_18
подала відповідні документи та
пояснила суду, що згідно матеріалів
технічної документації по визначенню
меж присадибних ділянок станом на 1996
рік до будинку АДРЕСА_1 належала
земельна ділянка площею 264 кв.м., а до
будинку АДРЕСА_2 - земельна ділянка
площею 392 кв.м.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачі не є ні користувачами, ні
власниками спірної земельної ділянки,
у них відсутні рішення про надання їм в
користування (власність) спірної
земельної ділянки, а також документи,
що посвідчують таке право, відповідно
відсутні і правові підстави для
захисту прав землекористувачів.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, за
адресою: АДРЕСА_2 розташований будинок
відповідачів та до нього належить
земельна ділянка площею 0,0370 га, яка
рішенням Рівненської міської ради № 2159
від 30 грудня 2008 року передану у спільну
сумісну власність ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 210497 від 8 жовтня 2009 року (а.с.
94,104-105).

Позивачі є власниками квартир АДРЕСА_1,
що розташований на земельній ділянці
площею 0,0264 га., яка обліковується
землями міста та передана у відання
Житлово-експлуатаційної контори № 3
(а.с. 109).

Віднесення земельної ділянки, на якій
розташований будинок позивачів, до
земель міста (тобто власності
територіальної громади) спростовує їх
твердження про необхідність
погодження з ними меж земельної
ділянки, оскільки відповідно до ст.12 ЗК
України до компетенції міськради
належить розпорядження землями
територіальної громади.

Відповідно до ст.42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

Розміри та конфігурація земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Як вбачається з повідомлення
управління Держземагенства у м Рівне №
06-533 від 5 грудня 2014 року, рішення
Рівненської міської ради щодо передачі
у приватну власність або користування
земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутні.

Отже, місцевий суд дійшов вірного
висновку, що в розумінні земельного
законодавства позивачі не є
землекористувачами та відсутні
правові підстави для їх захисту,
оскільки вони не могли бути порушені, а
міськрада в межах своїх повноважень
ухвалила оскаржене рішення № 2159 від 30
грудня 2008 року та видала Державний акт
на право власності на землю серії ЯЗ №
210497 від 8 жовтня 2009 року.

Посилання позивачів на порушення
оскарженими рішенням міськради та
державним актом на право власності на
землю їх прав на вільне використання їх
власності - квартир у будинку АДРЕСА_1
не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст.10 та ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу свої вимог та заперечень.

З часу ухвалення міськрадою
оскаржуваного рішення в 2008 році та
отримання відповідачами державного
акту в 2009 році, за період понад три роки
до часу звернення до суду, позивачами
не доведено порушення відповідачами їх
прав, як власників квартир у
багатоквартирному будинку, зокрема й
щодо доступу до помешкань та їх
обслуговування зі сторони земельної
ділянки будинку АДРЕСА_2 в м. Рівне.
Питання про встановлення земельного
сервітуту між сторонами не виникало.

Обґрунтовано не взято до уваги
місцевим судом посилання позивачів на
п.3.25 ДБН 360-25, як на правову підставу
вимог, оскільки зазначена норма діяла з
1992 року, а межа між сусідніми
домоволодіння встановлена з часу
забудови.

Станом на 1995 рік при проведенні
технічної інвентаризації по
визначенню меж присадибних ділянок
межа між сусідніми домоволодіннями
проходила по стіні будинку АДРЕСА_1, про
що свідчить витяг з плану земельної
ділянки та площі сусідніх земельних
ділянок - відповідачів 392 кв.м., а у
позивачів 264 кв.м., якою вона є і тепер,
що спростовує твердження позивачів про
їх право на ділянку площею 509 кв.м., тим
більше за рахунок земельної ділянки
двору сусіднього домоволодіння. Також
слід зазначити, що на той час був
відсутній вихід з будинку АДРЕСА_1 в
двір будинку АДРЕСА_2.

Крім того, Державні будівельні норми
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень"
поширюються на проектування нових і
реконструкцію існуючих міських і
сільських поселень України, а не є
нормативним документом, що регулює
земельні правовідносини.

За таких обставин, оскільки рішення
місцевого суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,324,325
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
своїх інтересах та в інтересах дітей -
ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 -
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
10 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: