Справа № 333/5150/14-ц
Провадження № 2/333/2189/14
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року

м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого
судді

Дмитрієвої М.М.,

при секретарі

Пасюті К.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя, цивільну справу за позовом
Концерн «Міські теплові мережі» в
особі Філії Концерну «Міські теплові
мережі» Орджонікідзевського району до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу
кредитором спадкодавця зі спадкоємців,
-

В С Т
А Н О В И В:

Концерн «Міські теплові мережі» в
особі Філії Концерну «Міські теплові
мережі» Орджонікідзевського району
звернувся до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором
спадкодавця зі спадкоємців.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив наступне.

Між Концерном «Міські теплові мережі»
та фізичною особою ОСОБА_5 був
укладений Договір № 202573 від 01.05.2007 року
«Купівлі – продажу теплової енергії в
гарячій воді». Згідно з п.1.1. Договору №
202573 від 01.05.2007 року теплопостачальна
організація бере на себе зобов’язання
відпустити теплову енергію в гарячій
воді Споживачу, а Споживач
зобов’язується прийняти та оплатити
її вартість за діючими тарифами
(цінами) в термін та порядку,
встановленими умовами цього договору
та додатками до Договору, що є його
невід’ємними частинами. На виконання
умов договору Концерн «МТМ» постачав
теплову енергію в приміщення, що
знаходиться за адресою: м. Запоріжжя,
бул. Центральний, буд 20, прим. 193. Як
стало відомо позивачу, ОСОБА_5 помер
16.05.2011 року. 29.03.2013 року позивач
звернувся до Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори з
вимогою про обов’язок спадкодавця.
20.09.2011 року із заявою про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_5 до
нотаріуса звернулася спадкоємиця
ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 37, кв. 83 та спадкоємець
ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 37, кв. 83. 18.07.2011 року
Концерн «МТМ» в особі Філії Концерну
«МТМ» Орджонікідзевського району
звернулися до суду з заявою про видачу
судового наказу до ОСОБА_5
Федоровича.20.06.2012 року Концерн «МТМ»
звернувся до Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ із заявою про
примусове виконання судового наказу.
06.11.2012 року державним виконавцем
Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ
було винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв’язку із
смертю боржника.

Позивач у період лютого 2009 року по
квітень 2011 року постачав теплову
енергію на загальну суму 11666,36 грн. За
вказаний період була здійснена
часткова оплата в сумі 3597,56 грн. Таким
чином, на цей час сума заборгованості
становить 8007,38 грн.

З огляду на вищевикладене, посилаючись
на ст.ст. 264, 608, 1218, 1268, 1281 ЦК України,
позивач просить суд стягнути в
солідарному порядку зі спадкоємців
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за використану теплову
енергію в сумі 8007 гривень 38 копійок та
судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала у повному обсязі з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 –
ОСОБА_2 проти задоволення позову
заперечував з тих підстав, що в своїй
позовній заяві Концерн «МТМ» вказує, що
вже отримував судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_5 заборгованості.
Позивач зазначає це в позові, вважаючи
звернення за судовим наказом до суду
перериванням строку позовної давності
вимог. Проте, судовий наказ був поданий
на виконання, було відкрито виконавче
провадження. Таким чином,
заборгованість, що заявлена до
стягнення у даній цивільній справі, вже
була стягнута судом і на виконання
судового наказу примусово стягувалася
державною виконавчою службою. Не може
бути подвійного стягнення судом однієї
і тієї ж суми та з одних і тих же
підстав. Якщо стягується якась сума і в
процесі виконавчого провадження
державний виконавець з’ясовує, що
боржник помер, то можливі два варіанти
щодо подальшого стягнення цієї суми:
коли встановлені судом правовідносини
допускають правонаступництво та коли
встановлені судом правовідносини не
допускають правонаступництва. У
першому варіанті державний виконавець
зупиняє виконавче провадження на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче
провадження» (далі - Закон). Оскільки
заборгованість ОСОБА_5 перед Концерном
«МТМ» вже була стягнута судом і на
виконання судового наказу примусово
стягувалася державною виконавчою
службою, а державний виконавець
з’ясував, що боржник помер, то
стягнення цієї заборгованості може
відбуватися вже за виданим судовим
наказом, підстав для повторного
стягнення судом цієї суми не існує.
Згідно з ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна
заява щодо вимог, визначених у частині
першій статті 96 цього Кодексу, може
бути подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України,
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості. З
огляду на зазначене, на думку
представника відповідача, Концерн
«МТМ», за наявності вже виданого
судового наказу, взагалі не міг
подавати цей позов. Концерн «МТМ» у
позові посилається, що виконавче
провадження по стягненню
заборгованості з ОСОБА_5 було закінчено
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва. Те, що Концерн «МТМ»
не оскаржив цю постанову ДВС, ніяким
чином не надає йому права просити суд
повторно стягнути заборгованість.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з’явилася, про дату, час та місце
слухання справи повідомлялася
своєчасно та належним чином, жодних
заяв та клопотань на адресу суду не
надходило.

Вислухавши думки учасників процесу,
всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.05.2007 року між
Концерном «Міські теплові мережі» в
особі Філії Концерну «Міські теплові
мережі» Орджонікідзевського району та
ОСОБА_5 було укладено договір № 202573.

Позивач свої обов’язки за вказаним
договором виконував у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_5 не сплачував надані
послуги, у нього утворилась
заборгованість за період з лютого 2009
року по квітень 2011 року, у зв’язку з чим
Концерн «МТМ» звернулися до суду із
судовим наказом про стягнення
заборгованості за вказаний період в
розмірі 11385,66 грн.

За вказаним судовим наказом було
відкрито виконавче провадження.

16.05.2011 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується актовим записом № 3155
від 21.05.2011 року.

Постановою Державного виконавця
Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ
при примусовому виконанні судового
наказу № 2н-2774, виданого 18.05.2012 року, від
06.11.2012 року закінчено виконавче
провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження», у зв’язку зі смертю
боржника.

Дії державного виконавця Концерном
«МТМ» не були оскарженні.

Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини незалежно від часу
її прийняття.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов’язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується
матеріалами спадкової справи № 521.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі смерті,
оголошення померлим чи визнання
безвісно відсутнім стягувача або
боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження зупиняється у
випадках, передбачених пунктами 1 і 2
частини першої статті 37 цього Закону,
до визначення правонаступників
боржника або призначення опікуна
недієздатному боржникові. Оскільки
вказані правовідносини допускають
правонаступництво, таким чином,
державний виконавець, відповідно до
вимог ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» зобов’язаний
був зупинити виконавче провадження.

Однак, державний виконавець, всупереч
вищевказаним нормам закону,
провадження у справі до визначення
правонаступників не зупинив, а закрив
провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Концерн «МТМ» дії державного виконавця
не оскаржував, а звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за період з
лютого 2009 року по квітень 2011 року.

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні, Концерн «МТМ»
звернувся із судовим наказом про
стягнення заборгованості за період з
лютого 2009 року по квітень 2011 року в
розмірі 11385 гривень 66 копійок. І саме за
вказаний період Концерн «МТМ»
звернулися до суду з позовом про
солідарне стягнення заборгованості зі
спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зазначивши суму боргу в розмірі 8007
гривень 37 копійок, оскільки борг в
розмірі 3378 гривень 28 копійок було
сплачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих саме підстав, а також оспорювати в
іншому процесі встановлені судом факти
і правовідносини.

Таким чином, судовий наказ № 2н-2774,
виданий 18.05.2012 року Комунарським
районним судом м. Запоріжжя набув
законної сили, його не було змінено чи
скасовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення, ухвалене з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих саме підстав.

З огляду на вищевикладене, з
урахуванням того, що судовий наказ
набрав чинності, не скасований, тобто
вже існує рішення, яке набрало законної
сили, про той самий предмет, з тих саме
підстав, правовідносини допускають
правонаступництво, суд дійшов висновку
про необхідність закриття провадження
у цій справі із роз’яснення позивачу
його на звернення із заявою про заміну
сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст.
205, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, –

У Х В А Л И В:

Провадження по цивільній справі за
позовом Концерн «Міські теплові
мережі» в особі Філії Концерну «Міські
теплові мережі» Орджонікідзевського
району до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу кредитором спадкодавця зі
спадкоємців - закрити.

Роз’яснити позивачу його право на
звернення зі заявою про заміну сторони
виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя

М.М. Дмитрієва