АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про повернення безпідставно
набутих грошових коштів, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 26 вересня 2013 року, -

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_2
безпідставно набуті кошти в сумі 219 426
грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12
серпня 2011 року, між нею та
відповідачем, який діяв на підставі
довіреності від імені третьої особи ,
було укладено попередній договір
купівлі-продажу, відповідно до умов
якого вона передала, а ОСОБА_3 в особі
представника отримав
забезпечувальний платіж на загальну
суму 219 426 грн.

Оскільки основний договір між
сторонами по справі укладено не було,
вказана сума у відповідності до ст. 1212
ЦК України підлягає стягненню з
відповідача, як особи, яка
безпосередньо отримувала грошові
кошти.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 26 вересня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 219 426 грн. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 27 жовтня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення суду
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати заочне рішення Дарницького
районного суду м . Києва від 27 жовтня
2014 року.

Свої доводи мотивує тим, що під час
розгляду справи судом першої
інстанції не були враховані доводи
ОСОБА_2 про те, що він не є належним
відповідачем у справі. Так, будинок по
АДРЕСА_1, частину якого за попереднім
договором мала придбати позивач,
належить сину відповідача - ОСОБА_3, а
не відповідачу. Після отримання
грошових коштів відповідач, який діяв
на підставі довіреності, передав їх
ОСОБА_3 в повному обсязі, про що
свідчить розписка про отримання 219 426
грн.

В письмовому запереченні на
апеляційну скаргу представник
позивача ОСОБА_5 просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Зазначив, що посилання на те, що
ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у
справі повністю спростовується
змістом договору та розписок про
отримання грошей. Належність
земельної ділянки, про яку йде мова в
апеляційній скарзі, не має значення
для визначення особи, яка повинна
нести відповідальність у
правовідносинах, що склались між
позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Клопотання представника позивача про
неможливість явки в судове засідання
у зв'язку з зайнятістю у судовому
засіданні Ірпінського міського суду
Київської області, не підтверджене
належними чином.

За таких підстав колегія суддів
розцінила неявку останнього в судове
засідання, як неявку без поважних
причин.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 12
серпня 2011 року між ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_2, та ОСОБА_1
укладено нотаріально посвідчений
попередній договір купівлі-продажу.

Відповідно до умов вказаного
договору ОСОБА_3 зобов'язався у строк
не пізніше 20 березня 2012 року продати
ОСОБА_1, а ОСОБА_1 зобов'язалася купити
у ОСОБА_3 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 (п.1 договору). Купівля-продаж
зазначеної квартири має бути вчинена
за суму, що еквівалентна 27 500 доларів
США і становить на момент укладення
цього договору 219175 грн. за офіційним
курсом НБУ (п.3 договору).

На підтвердження дійсних намірів про
наступне укладання договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а
ОСОБА_3 в особі представника отримав
забезпечувальний платіж у сумі, що
еквівалентна 13 534 доларів США і
становить на момент укладення цього
договору 107 866 грн. за офіційним курсом
НБУ.

Відповідно до п. 6 вказаного договору
ОСОБА_1 зобов'язується внести до 26
серпня 2011 року суму, що еквівалентна 8
000 доларів США і становить на момент
укладення цього договору 63 760 грн. за
офіційним курсом НБУ. Решту суми
ОСОБА_1 зобов'язується вносити
щомісяця починаючи з 20 вересня 2011
року протягом семи місяців суму, що
еквівалентна 852 дол. США і становить
на момент укладення цього договору
6790 грн. за офіційним курсом НБУ на
картку VISA ПриватБанку НОМЕР_1 або
готівкою під розписку до двадцять
шостого числа кожного місяця.

Як вбачається з наданих суду копій
розписок, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3
отримав від ОСОБА_1: 26.08.2011 р. - 63 760
грн.; 23.09.2011 р. - 6850 грн.; 26.10.2011 р. - 6850
грн.; 26.11.2011 р. - 6850 грн.; 26.12.2012 р. - 6850
грн.; 27.01.2012 р. - 6800 грн.; 22.02.2012 р. - 6800
грн.; 29.03.2012 р. - 6800 грн.

Відповідно до п. 17 вказаного
договору зобов'язання про укладення
договору купівлі-продажу, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо жодна із сторін не звернеться до
другої сторони з пропозицією про
підписання договору купівлі-продажу
протягом 3 днів від дати, зазначеної у
п.1 цього правочину.

Встановивши, що станом на 20 березня
2012 року основний договір між
сторонами укладений не був, жодна з
сторін не вчиняла дії, спрямовані
на продовження дії договору, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
вказаний договір є припиненим.

З огляду на те, що правова підстава,
відповідно до якої відповідачу були
передані грошові кошти, відпала, суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
та необхідність їх задоволення.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду
виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту попереднього
договору, відповідач ОСОБА_2 при його
укладенні діяв від імені ОСОБА_3 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
18 .05.2011 р. за реєстровим №1837.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Діюче цивільне законодавство надає
особі, як учаснику правовідношення,
право набувати собі права та обов'язки
як особисто, так і через представника.
При цьому відповідно до ст. 239 ЦК
України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не був
стороною у зобов'язанні, а вчиняв
правочин та отримував грошові кошти
діючи від імені ОСОБА_3, правові
підстави для покладення обов'язку
повернення грошових коштів на
представника у суду першої інстанції
були відсутні.

Пред'явлення позову до неналежного
відповідача є самостійною підставою
для відмови в його задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги
заявлені до неналежного відповідача,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 26 вересня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про повернення
безпідставно набутих грошових коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/14680/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Цимбал  І.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: КирилюкГ.М.