Справа №489/5399/14-ц 02.12.2014 02.12.2014 02.12.2014
Провадження № 22-ц/784/3304/14
інстанції: Коваленко І.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участі позивача ОСОБА_3,
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
захист честі, гідності та ділової
репутації, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липі 2014 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що з березня 2014 року
ініціативною групою на чолі з
відповідачем ОСОБА_4 поширюється
відносно нього недостовірна
інформація про те, що ним приховуються
від правління садівничого товариства
«Путієць» інформація про існування в
цьому товаристві обслуговуючого
кооперативу.

Посилаючись на те, що така
інформації є неправдивою, звинувачення
відповідачами були висловлені
публічно, в грубій і образливій формі,
він був вимушений виправдовуватися
перед членами садівничого товариства,
через образи і приниження в
присутності членів садівничого
товариства він подав заяву про
звільнення з посади голови правління,
що завдало йому моральних страждань,
які виразилася в душевних
переживаннях, порушенні душевної
рівноваги, позивач просив суд
зобов'язати відповідачів спростувати
недостовірну інформацію та стягнути
з них в солідарному порядку 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 р. в
позові відмовлено, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
зокрема, судом безпідставно зроблено
висновок про те, що розповсюджена
відповідачами інформація є оціночним
судженням, й просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення позивача, відповідачів,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_3 до 22
червня 2014 р. обіймав посаду голови
правління садівничого товариства.
Відповідачі є членами цього
товариства.

Звертаючись з позовом, позивач
посилався на розповсюдження
відповідачами інформації про
приховання ним від членів товариства
відомостей щодо державної реєстрації
садівничого товариства як кооперативу.

В силу ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Недостовірною згідно ч. 3 ст. 277 ЦК
України є негативна інформації,
поширена про особу, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного.

Як зазначено у пункті 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27 лютого 2009 р. «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
(далі - постанова Пленуму), при розгляді
справ зазначеної категорії суди
повинні мати на увазі, що юридичним
складом правопорушення, наявність
якого може бути підставою для
задоволення позову, є сукупність таких
обставин: а) поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі в будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладені в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, а
також в іншій формі хоча б одній особі.

В силу положень ст. 277 ЦК України
і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, а позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Недостовірною при цьому
вважається, як роз'яснено у вказаному
пункті постанови Пленуму, інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Надані позивачем на
підтвердження факту розповсюдження
відповідачами інформації заяви членів
товариства від 13 липня 2014 р. та від 30
березня 2014 р., в тому числі й
відповідачів до правління СТ
«Путієць», містять критичну оцінку
діяльності позивача як голови
правління товариства, а також
посилання на недоведення до членів
товариства відомостей щодо реєстрації
кооперативу.

Така інформація не може вважатися
негативною в розумінні положень ст. 277
ЦК України, а наявні у заявах критичні
оцінки діяльності позивача є
оціночними судженнями, тому суд,
відмовляючи в позові, правильно
виходив з недоведеності факту
порушення прав ОСОБА_3

Щодо тверджень позивача про
образливий характер висловлювань
відповідачів на його адресу, то такі
факти не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи.

Такі висновки суду відповідають
наведеним вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги щодо помилкового
віднесення звернень відповідачів до
оціночних суджень ґрунтуються на
невірному тлумаченні положень закону,
що регулює спірні правовідносини.

Зокрема, в силу роз'яснень, що
надані в пункті 19 постанови Пленуму,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичними твердженнями, чи оціночними
судженнями. Не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Виходячи з цього суд вірно вважав,
що звернення відповідачів містять
оціночні судженнями.

За такого колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 03
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: