Справа № 363/2177/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/266/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

4 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Малорода О.І.

суддів - Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі - Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 01 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року позивачка звернулася
до суду з даним позовом та просила
розділити сумісно набуте майно
подружжя, яке складається з
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
виділивши їй у власність 2/3 частини
квартири, а відповідачу - 1/3 частину
вказаної квартири.

Мотивувала свої вимоги тим, що з 25
жовтня 2003 року по 12 січня 2011 року вони з
відповідачем перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітню доньку ОСОБА_4, 2004 року
народження. За час проживання в шлюбі,
за спільні кошти подружжя, ними була
придбана, шляхом інвестування в
будівництво 70000 доларів США спірна
квартира, яка є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Просить врахувати інтереси
неповнолітньої дитини, яка проживає з
нею і знаходиться на її повному
утриманні та відступити від рівності
часток при поділі майна.

Відповідач в жовтні 2013 року подав до
суду зустрічний позов та уточнивши
його /а.с.106/, просив здійснити розподіл
майна подружжя, залишивши у власності
позивачки поліпшення, які були
зроблені ними в квартирі АДРЕСА_2,
визнати право власності за ним на
квартиру АДРЕСА_1, стягнути з позивачки
на його користь грошові кошти, як
компенсацію 1/2 частки за автомобіль в
сумі 60625 грн. та 1/2 частки вартості
поліпшення спільного майна подружжя
(ремонт квартири) в сумі 9669 грн.

Мотивував свої вимоги тим, що квартира
АДРЕСА_1 не є спільним майном подружжя,
оскільки сторони з квітня 2007 року не
проживали як сім'я, не вели спільного
господарства, проживали за різними
адресами, а право власності на вказану
квартиру зареєстровано за ним 14 липня
2007 року.

Зазначає, що проживаючи в шлюбі, ними,
на ім'я позивачки, було придбано
легковий автомобіль Мазда-6, 2005 року
випуску, легковий седан-В. Після
розірвання шлюбу даний автомобіль за
взаємною згодою подружжя залишився у
користуванні позивачки.

Крім того, за час спільного проживання
з дружиною та донькою в квартирі
АДРЕСА_2, яка належить родичам
позивачки, ними було проведено
поточний ремонт за сімейні кошти
всього на суму 19338 грн.

Рішенням суду первісний та зустрічний
позови задоволено частково.

Визнано за кожною із сторін право
власності на 12 частину спірної
квартири.

Стягнуто з позивачки на користь
відповідача грошову компенсацію
вартості 1/2 частини спірного
автомобіля.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивачка
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати в
частині стягнення з неї грошової
компенсації за автомобіль та стягнути
з відповідача на її користь судові
витрати.

Мотивує свої вимоги тим, що суд в
частині стягнення грошової
компенсації за автомобіль, неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, не довів обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Вважає, що суд не врахував того, що акт
про оцінку автомобіля від 20.09.2013
наданий відповідачем, сфальсифіковано,
оскільки ще в 2012 році вказаний
автомобіль після ДТП був знятий з
обліку та проданий на розбору.

На її думку, суд всупереч вимогам
закону не призначив експертизу для
визначення вартості спірного
автомобіля, оскільки сторони не
досягли згоди щодо його вартості та не
дав критичної оцінки акту оцінки
автомобіля, який є явно фіктивним.

Вказує, що судом взагалі не було
вирішено питання про судові витрати
сторін.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
також подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати в
частині визнання за позивачкою та за
ним права власності на ? частину
спірної квартири та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким визнати за
ним право власності на спірну квартиру,
а судові витрати покласти на позивачку.

Мотивує свої вимоги тим, що суд
ухвалюючи рішення в цій частині,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Вважає, що суд не врахував того, що
спірна квартира не є спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки сама
позивачка вказувала, що вони спільно не
проживають з квітня 2007 року, а державна
реєстрацій спірної квартири взагалі
здійснена 24 вересня 2013 року, тобто в
період їх окремого проживання.

На його думку, суд не врахував також
того, що позивачка не надала доказів
придбання квартири за рахунок спільних
коштів подружжя в період їх спільного
проживання та ведення спільного
господарства.

Крім того, на його думку, судом не взято
до уваги того, що поліпшення спірної
квартири було здійснено за рахунок
проведення ним за власні кошти
ремонтних робіт, а заявлена позивачкою
вартість спірної квартири не
відповідає дійсній вартості.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 25.10.2003 по 12.01.2011 сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. Дані обставини
підтверджуються копією свідоцтва про
одруження та рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 12.01.2011.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час спільного проживання в шлюбі
сторонами за сімейні кошти подружжя
була придбана, шляхом інвестування в
будівництво 70000 доларів США
двокімнатна квартира в АДРЕСА_1, що
підтверджується інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 29.08.2013. Вказана
квартира зареєстрована 14.07.2007 за ОСОБА_2

Також за час перебування сторін в шлюбі
було придбано автомобіль Мазда-6, 2005
року випуску, легковий седан-В, який
зареєстрований за позивачкою, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.

Суд першої інстанції з посиланням на
ст.. 60, 63, 69, 70 СК України, встановлені
обставини справи, прийшов до висновку,
що квартира АДРЕСА_1 була придбана
позивачем та відповідачем за час
перебування ними у шлюбі, а тому
відноситься до спільної сумісної
власності подружжя.

Суд також не знайшов підстав, для
відступу від засад рівності часток
кожного із подружжя і тому провів поділ
спірної квартири порівну.

Колегія вважає, що висновки суду в
частині визнання спірної квартири
майном подружжя та її поділ,
узгоджуються з встановленими
обставинами справи та положеннями
сімейного кодексу, на які послався суд.

Дійсно встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб в 2003 році, в період
шлюбу придбали спірну квартиру і 14
березня 2007 року отримали свідоцтво про
право власності на квартиру./а.с.41/

Заперечення відповідача про те, що
сторони не проживають разом з квітня 2007
року, не спростовують висновків суду
про придбання спірної квартири в
період шлюбу.

Також не спростовують висновків суду і
заперечення відповідача в тій частині,
що спірна квартира не є власністю
подружжя, поскільки реєстрацію спірної
квартири була проведена лише 24 вересня
2013 року, уже після припинення сімейних
стосунків та після розірвання шлюбу,
поскільки 14 березня 2007 року було видане
свідоцтво про право власності на
квартиру, а 14 липня 2007 року проведена
первинна державна реєстрація права
власності./а.с.41/

При вирішенні спору про поділ
автомобіля суд указав, що сторони не
заперечували, що під час шлюбу ними був
придбаний автомобіль Мазда-6, 2005 року
випуску, легковий сєдан-В та
зареєстрований на позивачку.

Також судом встановлено, що позивачем
ОСОБА_1 даний автомобіль знятий з
обліку та відчужений третій особі по
довіреності.

З акту про оцінку колісного
транспортного засобу № 13092002 ,
проведеної ФОП ОСОБА_3, суд встановив,
що дійсна ринкова вартість автомобіля
Мазда-6, 2005 року випуску складає 121 250
грн.(а.с.61).

Надалі суд дав оцінку встановленим
обставинам і зазначив, що твердження
представника позивача, що даний
автомобіль був придбаний по ціні 130 000
грн., а тому оцінка автомобіля завищена,
спростовується матеріалами справи, а
саме рахунком № 12656 від 14.08.2006 року, в
якому вказано, що сума 130000 грн. сплачена
як доплата. /а.с.95/

Суд указав, що в судовому засіданні
представник позивача не скористався
своїм правом заявити клопотання про
проведення експертизи щодо оцінки
транспортного засобу Мазда-6 на час
розгляду справи, оскільки даний
автомобіль відчужений і де він на даний
час знаходиться йому не відомо, доказів
на спростування поданої відповідачем
ОСОБА_2 оцінки транспортного засобу
суду не надав.

За таких обстави суд правомірно
прийшов до висновку про задоволення
позову в цій частині та про стягнення з
ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вартості
автомобіля у розмірі 60625,00 грн.

В апеляційній скарзі позивачка указує,
що автомобіль потрапив у аварію, був
знятий з обліку і проданий по
довіреності за згодою відповідача, але
поскільки вказані обставини не
підтверджені доказами колегія не
приймає їх до уваги.

Також позивачка зазначає, що акт оцінки
автомобіля сфальсифіковано і тому
вона звернулась з відповідною заявою у
правоохоронні органи.

Позивачка не надала суду першої та
апеляційної інстанції доказів
притягнення до відповідальності особи,
яка проводила оцінку автомобіля, а тому
на думку колегії вказані заперечення
не підтверджені доказами та не
спростовують висновків суду.

Також колегія вважає, що суд правомірно
відмовив в задоволенні вимог
відповідача про стягнення з позивачки
коштів в розмірі 9669 грн. за ремонт
квартири АДРЕСА_2, де певний час
проживали сторони, поскільки
відповідач, відповідно до вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України не довів обставини на
які посилався в позові.

Суд указав, що дійсно відповідно до
наданого кошторису, в квартирі були
виконані поліпшення, однак квартира не
є особистою власністю сторін, в
квартирі сторони проживали тимчасово і
повинні були піклуватись про належний
стан квартири де проживали.

Колегія вважає, що судом вірно
встановлено обставини справи, дано їм
належну правову оцінку.

Заперечення викладені в апеляційних
скаргах позивачки та відповідача
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційні скарги і
залишає рішення без змін.

Позивачка в апеляційній скарзі указує,
що суд першої інстанції не вирішив
питання про стягнення судових витрати,
однак на думку колегії вказане питання
можливо вирішити ухваленням
додаткового рішення.

Підстав для стягнення судових витрат
на користь позивачки, при розгляді її
апеляційної скарги, колегія не вбачає,
поскільки апеляційну скаргу
відхилено, а вимоги позивачки не
ґрунтуються на положеннях ст.. 88 ЦПК
України.

Керуючись ч. 1 ст. 308, 315 ЦПК України
колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 01 листопада 2013
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 1720 грн. 50 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: