Справа № 344/8022/13-ц
Провадження № 2/344/338/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Сивухіної Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання права
власності та звільнення майна з-під
арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідачів про визнання правочину
удаваним, визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності та звільнення з під
арешту.

В процесі розгляду справи позивач
зменшив позовні вимоги та просив
визнати за ним право власності на
транспортний засіб та звільнити з під
арешту автомобіль, мотивуючи тим, що
він 18.09.2008 року придбав у відповідача
ОСОБА_2 автомобіль марки «Mercedes-Benz» Vito 108
CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, видане 18.11.2004 року. Відчуження
транспортного засобу відбулось шляхом
видання відповідачем ОСОБА_2 на користь
позивача довіреності на володіння,
користування та розпорядження
транспортним засобом. Довіреність було
укладено 18 вересня 2008 року у нотаріуса.
За автомобіль позивач сплатив
відповідачу 45 000 грн. Отже, в результаті
таких дій позивач набув право
власності на автомобіль «Mercedes-Benz» Vito 108
CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2. З 2008 року
автомобіль знаходився у володіння
позивача, який його використовував,
ремонтував, страхував. 04 травня 2013 року
керуючи автомобілем позивач був
зупинений інспектором ДПС, який при
перевірці документів повідомив
позивачу що на автомобіль накладено
арешт ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції за боргові
зобов'язання відповідача ОСОБА_2,
автомобіль було поміщено на
спеціальний майданчик у м. Чорткові, де
він і знаходиться на даний час.
Накладення арешту на автомобіль
перешкоджає позивачу користуватися
ним, порушує його право власності.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
з мотивів викладених в позовній заяві.
Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, суду пояснив, що
позивач придбав у нього автомобіль
згідно доручення. Вважає, що позивач є
власником автомобіля «Mercedes-Benz» Vito 108 CDI,
2000 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Представник відповідача ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції в попередньому
судовому засіданні проти вимог позову
заперечив, арешт на вказаний
автомобіль був накладений правомірно,
а тому немає підстав для його
скасування.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

18 вересня 2008 року ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_1 представляти його інтереси при
здійсненні правочинів по продажу та з
питань експлуатації, а саме: керувати, а
також розпоряджатись (продавати,
здавати в оренду, обмінювати)
автомобіль «Mercedes-Benz» Vito 108 CDI, 2000 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
кузов № НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, видане 18.11.2004 року (а.с.8).

21 липня 2011 року відповідач знову надав
позивачу довіреність на керування,
розпорядження автомобілем «Mercedes-Benz» Vito
108 CDI, 2000 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, видане 18.11.2004 року (а.с.9). Вказана
довіреність зареєстрована у Єдиному
реєстрі довіреностей (а.с.10).

З 2008 року позивач автомобіль
використовував для своїх потреб, однак
з обліку в органах ДАІ його не зняв та
не провів реєстрацію на себе (а.с.17, 18, 19,
20).

Як вбачається з постанови державного
виконавця від 28 січня 2011 року, на все
майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 в
сумі 669 865 грн. 91 коп. було накладено
арешт (а.с.26).

Згідно постанови державного виконавця
від 28 лютого 2011 року, автомобіль
«Mercedes-Benz» Vito 108 CDI, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №
НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, видане
18.11.2004 року, який належить відповідачу
ОСОБА_2 було оголошено в розшук (а.с.27).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, договір
купівлі-продажу транспортного засобу
так і не було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, щ не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Довіреність не є правочином на
підставі якого у особи виникає право
власності, оскільки, відповідно до
частини 3 статті 244 Цивільного кодексу
України (надалі ЦК України),
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Отже, що стосується вимоги позивача про
визнання за ним права власності на
автомобіль, то така вимога також не
може бути задоволена, оскільки
позивачем та його представником не
наведено суду підстав набуття ОСОБА_1
права власності на автомобіль
«Mercedes-Benz» Vito 108 CDI, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №
НОМЕР_2.

Що стосується вимоги позивача про
звільнення майна з під арешту, то суд
виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право особи, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, на звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак, як встановлено судом, позивач не
був та не є власником автомобіля
«Mercedes-Benz» Vito 108 CDI, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №
НОМЕР_2, оскільки не оформив право
власності належним чином.

Арешт на автомобіль відповідачем
накладено правомірно, в рамках
виконавчого провадження відкритого на
виконання виконавчого листа
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду, згідно якого з
відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню
в дохід державного бюджету України - 669
865 грн. 91 коп. заборгованості по сплаті
податку з доходів фізичних осіб,
податку на додану вартість, податку з
власників транспортних засобів,
штрафних санкцій та нарахованої пені
(а.с.25).

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги позивача є необгрунтованими та
не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 16, 244 ч. 3, 328 ч.1
Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4,
10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ВДВС Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання права
власності та звільнення майна з-під
арешту відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено
31 січня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.