Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2424/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ковальчук С.Я.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

15.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Белінська І.М., Гайсюка О.В.,

за
участю секретаря - Аліксійчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Державного закладу
вузлова лікарня станції Гайворон
державне підприємство охорони
здоров'я, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог н предмет спору -
ОСОБА_3 про відшкодування майнової і
моральної шкоди, визнання відсутності
на роботі з поважних причин за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 18 червня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

20 травня 2014 року ОСОБА_2 пред'явив
позов до Державного закладу вузлова
лікарня ст. Гайворон державне
підприємство здоров'я про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, визнання
відсутності на роботі з 5 жовтня 2013 року
по 9 жовтня 2013 року з поважних причин.
Позов мотивовано тим, що 29 вересня 2013
року він отримав побутову травму,
різану рану в області правої кисті з
кровотечею, і звернувся в Гайворонську
центральну районну лікарню, де хірург
ОСОБА_4 зробив йому операцію на руці і
наклав на рану шви. 30 вересня 2013 року
він звернувся до відповідача по справі
для подальшого лікування і відкриття
лікарняного листа. Лікар-хірург ОСОБА_3
повідомив його про відкриття листка
непрацездатності та необхідність
з'явитися 4 жовтня 2013 року. У
призначений час він з'явився до лікаря
хірурга ОСОБА_3, той оглянув рану і
повідомив про необхідність з'явитися
повторно 9 жовтня 2013 року. 9 жовтня 2013
року за розпорядженням лікаря ОСОБА_3
медична сестра зняла з рани шви.
Незважаючи на біль у рані, лікар видав
йому листок непрацездатності після
чого і він побачив, що він закритий ще 4
жовтня 2013 року. Того ж дня він звернувся
до Гайворонської ЦРЛ де рану було
проведено чистку рани та вставлено у
рану дренаж та знову відкрито листок
непрацездатності Вважає, що
неправомірними діями лікаря ОСОБА_3,
який не надав йому належну медичну
допомогу, змусив фактично з 5 жовтня 2013
року працювати, звертатися за медичною
допомогою до інших закладів і тим самим
спричинив йому матеріальну шкоду так,
як він вимушено не працював з 5 по 9
жовтня 2013 року, втратив заробіток у
сумі становить 1014 грн. 45 коп. Крім того
йому завдано моральну шкоду, яку він
оцінює в 5000 грн.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 18
червня 2014 року в задоволені вимог про
відшкодування майнової і моральної
шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду
від 15 серпня 2014 року відмовлено у
визнанні відсутності позивача на
роботі з 5 по 9 жовтня 2013 року з поважних
причин.

Не погоджуючись з рішенням суду від
18 червня 2014 року, позивач подав
апеляційну скаргу в якій просив
скасувати рішення суду від 18 червня 2014
року і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Суд не дав оцінки
тому, що листок непрацездатності був
неправомірно закритий лікарем ОСОБА_3 в
той час коли він ще продовжував
хворіти. Факт тривалості його хвороби
підтверджується тим, що за наслідками
його звернення до Гайворонської ЦРЛ 10
жовтня 2013 року йому знову був відкритий
листок непрацездатності. Внаслідок цих
дій лікаря ОСОБА_3 він втратив
заробіток у сумі 1014 грн. 45 коп. Йому
також завдано моральну шкоду.

Третя особа ОСОБА_3 подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу в
яких вказав на те, що 4 жовтня 2013 року,
після огляду хворого ОСОБА_2, він дійшов
висновку про відновлення
працездатності і повідомив позивача
про закриття листка непрацездатності
та необхідність приступити до роботи 5
жовтня 2013 року. ОСОБА_2 не отримував
литок непрацездатності до 9 жовтня 2013
року з власної вини. Проведена у
Гайворонській ЦРЛ ревізія рани не є
свідченням неналежного лікування, а
відкритий лист непрацездатності на три
дні у зв'язку з необхідністю за
живлення рани після проведення
маніпуляції.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції позивач
підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача також
підтримала доводи апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги не визнав.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача
та його представника, пояснення
третьої особи. дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
29 вересня 2013 року позивач отримав
травму - різану рану в області правої
кисті з кровотечею і звернувся за
отриманням медичної допомоги до
Гайворонської центральної районної
лікарні, де хірург ОСОБА_4 зробив йому
операцію на руці і наклав на рану шви. 30
вересня 2013 року він звернувся в вузлову
лікарню ст. Гайворон для подальшого
лікування де лікар-хірург, він же
головний лікар ОСОБА_3, відкрив лист
непрацездатності.

За наслідками лікування 4 жовтня 2013
року лікар-хірург ОСОБА_3 дійшов
висновку про відновлення
працездатності позивача і закрив
лікарняний лист із зазначенням про
необхідність позивачу приступити до
роботи 5 жовтня 2013 року.

Правильність встановлення судом
вказаних обставини сторонами не
оспорюється.

Крім того, з матеріалів справи в
вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до
Гайворонської ЦРЛ із скаргами на біль у
рані де йому було проведено процедуру
ревізії рани і 10 жовтня 2013 року
відкрито листок непрацездатності, як
працюючому стрільцем Знам'янського
загону воєнізованої охорони, на строк
до 12 жовтня 2013 року (а.с. 7), після чого
він мав приступити до роботи 13 жовтня
2013 року.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону
України «Основи законодавства України
про охорону здоров'я» у разі порушення
законних прав і інтересів громадян у
сфері охорони здоров'я відповідні
державні, громадські або інші органи,
підприємства, установи та організації,
їх посадові особи і громадяни
зобов'язані вжити заходів щодо
поновлення порушених прав, захисту
законних інтересів та відшкодування
заподіяної шкоди

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків
(ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Згідно роз'яснень наданих Пленумом
Верховного Суду України у п. 2.
постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами справ за
позовами про відшкодування шкоди»
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, завдана особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, -
незалежно від наявності вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 5 постанови від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про не
доведеність фактів неналежне
виконання своїх службових обов'язків з
боку лікаря-хірурга ОСОБА_5 при наданні
медичної допомоги та лікуванні
позивача.

Обґрунтовуючи вимоги про
відшкодування завданих збитків,
позивач посилався на те, що він втратив
заробіток за період з 5 по 9 жовтня 2013
року через передчасне, до його
одужання, закриття листка
непрацездатності лікарем-хірургом
ОСОБА_5

Згідно ч. 1, 2 ст. 69 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я» медична експертиза з
тимчасової втрати працездатності
громадян проводиться лікарем або
комісією лікарів у закладах охорони
здоров'я незалежно від форми власності,
а також лікарями, що провадять
господарську діяльність з медичної
практики як фізичні особи - підприємці.
Порядок проведення медичної
експертизи з тимчасової втрати
працездатності громадян визначається
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я.

Статтею 73 цього ж Закону
встановлено, що у разі незгоди
громадянина з висновками державної
медичної експертизи та в інших
передбачених законодавством випадках
на вимогу громадянина проводиться
альтернативна медична
(медико-соціальна, військово-лікарська)
експертиза або патологоанатомічний
розтин.

Альтернативна медична експертиза
здійснюється фахівцями відповідного
профілю і кваліфікації. Громадяни
самостійно обирають експертну
установу та експертів.

Порядок та умови проведення
альтернативної медичної експертизи
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Положення про експертизу
тимчасової непрацездатності
затверджене наказом Міністерства
охорони здоров'я від 9 квітня 2008 року №
189.

Одним із завдань експертизи
тимчасової непрацездатності є
установлення у працівників факту
тимчасової непрацездатності та
визначення її термінів, надання
рекомендацій про відповідні умови
праці для хворих, які не мають групи
інвалідності, але потребують тимчасово
чи постійно особливих умов праці за
станом здоров'я (п.п. 2.1. Положення).

Пунктом 4 вказаного Положення
передбачено п'ять рівнів експертизи
тимчасової непрацездатності: лікуючий
лікар, завідуючий профільним
відділенням, лікарсько-консультативна
комісія закладу охорони здоров'я,
заступник головного лікаря експертизи
тимчасової непрацездатності або
відповідальна особа з експертизи
тимчасової непрацездатності,
відповідальна особа органу охорони
здоров'я з експертизи тимчасової
непрацездатності.

При цьому Положення передбачає
здійснення контролю з боку суб'єктів
експертизи вищого рівня за якістю
експертизи тимчасової
непрацездатності суб'єктами нижчого
рівня.

Відповідно до ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та п. 1. Інструкції про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 13
листопада 2001 року № 455, тимчасова
непрацездатність працівників
засвідчується листком
непрацездатності.

Пунктом 2.2. вказаної Інструкції
передбачено, що 2.2. при втраті
працездатності внаслідок захворювання
або травми лікуючий лікар в
амбулаторно-поліклінічних закладах
може видавати листок непрацездатності
особисто терміном до 5 календарних днів
з наступним продовженням його, залежно
від тяжкості захворювання, до 10
календарних днів.

Якщо непрацездатність триває понад 10
календарних днів, продовження листка
непрацездатності до 30 днів проводиться
лікуючим лікарем спільно з завідувачем
відділення, а надалі - ЛКК, яка
призначається керівником
лікувально-профілактичного закладу,
після комісійного огляду хворого, з
періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів,
але не більше терміну, встановленого
для направлення до МСЕК. В окремих
випадках, коли захворювання вимагає
тривалого лікування, наприклад у разі
важких травм та туберкульозу
періодичність оглядів ЛКК з
продовженням листка непрацездатності
може бути не рідше 1 разу на 20 днів
залежно від тяжкості перебігу
захворювання.

У разі лікування в стаціонарі
листок непрацездатності видається
лікуючим лікарем спільно з завідувачем
відділення за весь період
стаціонарного лікування. У разі
потреби продовження лікування в
амбулаторних умовах листок
непрацездатності може бути продовжено
на термін до 3 календарних днів з
обов'язковим обґрунтуванням у медичній
карті стаціонарного хворого та витягу
з неї (п. 2.9. Інструкції).

Відповідно до п. 8.1. Інструкції
контроль за виконанням цієї Інструкції
закладами охорони здоров'я усіх
відомств здійснюють у межах своєї
компетенції Міністерство охорони
здоров'я України, Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, профспілки та їх
об'єднання.

Як вбачається з матеріалів справи
(листка непрацездатності - а.с. 6), в день
звернення позивача до лікаря-хірурга
ОСОБА_3 він був госпіталізований на
стаціонарне лікування до хірургічного
відділення Державного закладу
вузлової лікарні ст. Гайворон
державного підприємства охорони
здоров'я.

Лікуючим лікарем ОСОБА_3 було
встановлено втрату тимчасової
непрацездатності позивача у зв'язку з
чим, відповідно до п. 2.9. Інструкції про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, лікарем та
завідуючим хірургічним відділенням
видано листок непрацездатності
позивача на строк до четвертого жовтня.

Відповідно до змісту п.п. 5.1.5.
Положення про експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 9 квітня 2008 року № 189, підставою для
закриття документу, що засвідчує
тимчасову непрацездатність є
відновлення працездатності.

4 жовтня 2013 року, після огляду рани
позивача, лікуючим лікарем ОСОБА_3 було
встановлено відновлення
працездатності позивача у зв'язку з чим
лікарняний лист закрито, а позивачу
визначено дату коли він має приступити
до роботи - 5 жовтня 2013 року.

Пояснення позивача про те, що він
не був попереджений лікарем про
закриття листка непрацездатності та
необхідність стати до роботи нічим е
підтвердженні та спростовуються
показаннями допитаного судом свідка
ОСОБА_6 - медичної сестри.

Та обставина, що позивач відмовився
отримувати листок непрацездатності у
день його закриття, не свідчить про
неправомірні дії працівників
відповідача.

При цьому позивач не оспорював
висновок лікаря щодо відновлення його
працездатності та правомірність
закриття листка непрацездатності так,
як він не звертався до суб'єктів
експертизи тимчасової
непрацездатності вищого рівня з
питання встановлення його тимчасової
непрацездатності та до органів охорони
здоров'я з питання недотримання
Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян.

Той факт, що 10 жовтня 2013 року за
зверненням позивача до Гайворонської
ЦРЛ лікарем ОСОБА_4 було визначено його
тимчасову непрацездатність строком на
три дні - до 12 жовтня 2013 року - не
свідчить про попереднє неправильне
визначення відновлення його
працездатності, а являлось наслідком
проведення лікарем маніпуляції із
ревізії рани, що підтверджується
показаннями допитаного судом лікаря
ОСОБА_4

Таким чином суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
відсутності доказів неправомірності
дій медичного персоналу відповідача,
якими завдано майнової та моральної
шкоди позивачу.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 18 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: