АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7448/14 Справа: №
643/7761/14-ц Категорія: «сімейні
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Малихін О.Р.
Доповідач: Малінська С.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Тичкової О.Ю.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 17 вересня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування в особі Управління служб у
справах дітей департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про встановлення місця
проживання дітей; за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
орган опіки та піклування в особі
Управління служб у справах дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
встановлення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що вона
з відповідачем знаходилась у
зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають двох дітей. У 2010 році шлюб між
ними розірвано та діти залишилися
проживати з нею у квартирі, яка була
придбана відповідачем. У зв'язку з тим,
що ОСОБА_2 створив неможливі умови
проживання в квартирі, вона з дітьми
була вимушена переїхати мешкати до
іншого житла. У 2013 році вона звернулася
до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_2 на її користь аліментів на
утримання дітей, після чого поведінка
відповідача змінилися і він подав до
суду зустрічний позов про стягнення
аліментів і встановлення місця
проживання дітей з ним. 22 травня 2014 року
ОСОБА_2, не погодившись із позивачкою,
забрав сина ОСОБА_4 із дитячого садка і
залишив його проживати з батьками
відповідача. На теперішній час син
мешкаю з нею. ОСОБА_3 зазначала, що діти
мають проживати саме з нею, оскільки
вона працює, має позитивні відгуки,
спиртними напоями не зловживає, діти
бажають мешкати разом з нею, з батьком
вони не знаходять контакту, бояться
його, оскільки відповідач зловживає
спиртними напоями, вдається до
насильства до неї в присутності дітей,
не займається їхнім виховання, його
участь у вихованні зводиться до
надання подарунків. У зв'язку з цим,
позивач просила визнати місцем
проживання неповнолітніх дітей: дочки
ОСОБА_5, 2002 року народження та сина
ОСОБА_4, 2008 року народження з нею.

Відповідач проти позову заперечував і
подав зустрічний позов, в якому просив
визнати місцем проживання
неповнолітніх дітей з ним, а також
встановити наступний порядок
зустрічей матері з дітьми: щовівторка і
щочетверга з 16 до 18 годин за будь-яким
місцем, визначеним нею самостійно, але
з повідомлення батька. ОСОБА_2
посилався, що діти зараз проживають із
ним та його батьками. До цього моменту
діти також постійно проживали з ним,
починаючи з вересня 2013 року. Він
особисто несе всі витрати по утриманню,
лікуванню та навчанню дітей. Матір не
виконує батьківських обов'язків,
зловживає спиртними напоями, не
приймає участі у вихованні та
утримуванні дітей. Фізичним
вихованням, навчанням дітей займається
він та його батьки. Рішенням суду
задоволений його позов про стягнення з
матері аліментів на утримання дітей на
його користь. Відповідачка не має
посійного заробітку, її поведінка
негативно впиває на психіку та
емоційний стан дітей, після зустрічі з
нею вони плачуть, не можуть довго
заснути. Але, розуміючи право матері на
доступ до дитини, вважає доцільним
встановити вказаний порядок її
зустрічей з дітьми.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 17 вересня 2014 року
основний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визначено місце проживання
неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір'ю ОСОБА_3 У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні первісного позову ОСОБА_8
відмовити та задовольнити його
зустрічну позовну заяву, визначивши
місце проживання сина ОСОБА_7 та дочки
ОСОБА_6 за адресою проживання батька
АДРЕСА_3, встановити наступний порядок
зустрічей матері з дітьми: щовівторка,
щочетверга з 16 до 18 годин за будь-яким
місцем, визначеним нею самостійно, але
з повідомленням батька.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
в зареєстрованому шлюбі, під час якого
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 та
ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_4.

Після розірвання між сторонами шлюбу,
діти залишилися проживати з позивачкою
ОСОБА_3 АДРЕСА_1. На теперішній час діти
проживають з матір'ю АДРЕСА_2. Батько
мешкає за іншою адресою.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спір між батьками ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, які проживають окремо та, які
не досягли згоди про те, з ким із них
залишаться проживати діти, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, врахував, хто з
батьків виявляє більшу увагу до дітей і
турботу про них, їхній вік і
прихильність до кожного з батьків,
особисті якості батьків, можливість
створення належних умов для виховання.

Судом першої інстанції були враховані
надані сторонами докази, а саме
показання свідків, які підтвердили, що
мати ОСОБА_3 має з дітьми контакт, має
вплив на них і приймає участь в їх житті
в школі та в дитячому садку. В судовому
засідання суду першої інстанції сама
малолітня ОСОБА_6, яка досягла 12 років,
підтвердила, що бажає проживати з
матір'ю і малолітнім братом.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку висновкам управління служб у
справах дітей департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, яким перевірялись умови
проживання дітей, ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, відношення дітей до
батьків. Надано і належну оцінку
соціально-психологічним висновкам у
справі, останній з яких складений 11
серпня 2014 року провідним спеціалістом
ЦСССДМ Московського району після
роботи з малолітнім ОСОБА_7, з якого
вбачається, що хлопчик знаходиться в
більш врівноваженому стані. При
повторному тестуванні дитини
результати абсолютно протилежні
відносно батьків. Мати у ОСОБА_7
асоціюється із радістю та емоційною
розрядкою, знаттям напруги. Батько
навпаки став асоціюватися у дитини з
тривожністю та стресом. Незмінним
залишається відношення ОСОБА_7 до
старшої сестри, до якої у хлопчика
велика емоційна прив'язаність.

Згідно висновку № 361 від 14 серпня 2014
року орган опіки та піклування вважає
за доцільне визначення місяця
проживання малолітніх дітей разом із
матір'ю.

При вирішенні спору, суд обґрунтовано
дійшов висновку щодо ситуації, яка
склалася у родині, яка може бути
травматичною та викликати емоційну
напругу, діти прагнуть до спокійних
відносин, які будуть побудовані на
любові та взаєморозумінні. При цьому,
судом враховані положення ст.ст. 141, 157,
160, 161 СК України .

Крім того, Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, зокрема у принципі 6,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Доказами, наявними в матеріалах справи
підтверджено, що діти почуваються
комфортно разом із матір'ю, а тому, суд
першої інстанції, врахувавши інтереси
дітей обґрунтовано постановив рішення
про визначення місяця проживання
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з
їх матір'ю - ОСОБА_3

Твердження в апеляційній скарзі, що
поведінка позивачки негативно впливає
на психічний та емоційний стан дітей,
після зустрічей з нею вони плачуть та
не можуть довго заснути будь -якими
доказами не підтверджено.

А посилання на те, що ОСОБА_3 не має
постійного заробітку не може бути
визнана підставою для відмови в
задоволенні її позову, оскільки
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини
справи, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив законне й
обґрунтоване рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді