Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2856/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

20.11.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 04 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на повнолітнього
сина, що продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
повнолітнього сина, що продовжує
навчання. Зазначила, що відповідач є
батьком ОСОБА_4, який навчається у
Кіровоградському машинобудівному
коледжі Кіровоградського
національного технічного університету
(далі по тексту Кіровоградській
машинобудівний коледж КНТУ), у зв'язку з
чим потребує додаткових матеріальних
витрат. Позивач також вказує, що
відповідач має надавати матеріальну
допомогу на період навчання сина,
оскільки має хороший стан здоров'я,
займається особистим господарством,
непрацездатних осіб на утриманні не
має. Просила стягнути з відповідача на
її користь аліменти на період навчання
дитини в розмірі 500 грн. щомісячно на
період навчання сина.

Рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 04
вересня 2014 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача аліменти на сина
ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. щомісячно,
починаючи з 28 липня 2014 року на період
його навчання, тобто до 30 червня 2016
року.

В апеляційній скарзі
відповідач, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, пояснення сторін,
перевіривши письмові докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України
у разі, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

За правилами ч.1 ст.182 СК України,
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги
районний суд виходив з потреби
повнолітньої дитини в матеріальній
допомозі в зв'язку з навчанням на
денній формі та з можливості
відповідача надавати таку допомогу.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлені
обставини справи та відповідні їм
правовідносини та правильно
застосовані норми матеріального права.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст.57-60 ЦПК України.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 відповідно до
свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 28
серпня 1996 року (а.с.4). Згідно зі
свідоцтвом про зміну імені НОМЕР_2 від 03
жовтня 2012 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
змінив прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4»
(а.с.3) і є студентом 2-го курсу
Кіровоградського машинобудівного
коледжу КНТУ, про що свідчить довідка
від 10 червня 2014 року № 136 (а.с.6). ОСОБА_4
на даний час є повнолітнім, проживає
разом з матір`ю АДРЕСА_1 (довідка від 22
липня 2014 року КРЕПу №378 (а. с. 5)).

Також позивач зазначила, що їх син
потребує матеріальної допомоги від
батька через хворобу та у зв'язку з цим
потребу у дієтичному харчуванні, що
передбачає значні матеріальні затрати,
та навчанні сина на денній формі. До
того ж згідно з розрахунком в/л № 2-831
заборгованість відповідача по сплаті
аліментів на утримання їх спільного
сина станом на 20.07.2014 року становить 51
825,44 грн. (а.с.50).

Заперечуючи позовні вимоги
відповідач зазначив, що у нього є інша
сім'я, дружина не працює, пояснив, що
стягнення з нього аліментів на
утримання сина, поставить його в
скрутне матеріальне становище.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести належними та допустимими
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів
щодо його матеріального стану та не
зазначено обставин, наявність яких
виключала б можливість надання
допомоги на навчання сина.
Непрацездатних осіб на утриманні
відповідач не має. Посилання на те, що
він утримує неповнолітню дочку дружини
не приймається судом до уваги з огляду
на те, що ОСОБА_8, 1998 року народження,
відповідачем не усиновлена, а тому має
право на утримання від свого батька.

При визначенні розміру аліментів судом
враховано обставини, передбачені ст.182
СК України, на які посилався
відповідач, і з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності та
розумності стягнуто з останнього
аліменти на період навчання сина.

Суд першої інстанції належним чином
встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
дійшов обґрунтованого висновку про
можливість стягнення аліментів з
відповідача на утримання сина.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їх дана
належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 04 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: