Справа № 567/1381/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Власюк І.В.

з участю

представника ПАТ "КБ "Надра" Рищука В.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ "КБ "Надра" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення 419316 грн. 71 коп.
заборгованості за кредитним договором
звернулось ПАТ "КБ "Надра", мотивуючи це
невиконанням відповідачкою умов
кредитного договору від 26.12.2007 року, за
яким ОСОБА_2 отримала в кредит 250000
грн. зі сплатою 20,49% річних за
користування кредитом та 0,10% комісії за
надання та управління кредитом з
терміном повернення не пізніше 10.12.2017
року.

В подальшому позивач збільшив позовні
вимоги та просить стягнути з
відповідачки заборгованість по
кредитному договору, яка станом на
09.12.2013 року становила 1012916 грн. 92 коп. та
включала в себе: 230890 грн. 54 коп. -
заборгованість по тілу кредиту, 125970
грн. 51 коп. - нараховані відсотки, 8595
грн. 57 коп. - заборгованість по комісії,
622460 грн. 30 коп. - пеня за просторочення
сплати кредиту, 25000 грн. - штраф за
порушення вимог кредитного договору.

Відповідач позов не визнала,
посилаючись на те, що банком пропущено
строк позовної давності, завищено
розмір відсотків, невірно визначено
щомісячний платіж за кредитним
договором, послуга у вигляді надання та
управління кредитом не надавалась,
наявні обставини для зменшення розміру
неустойки.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та пояснив, що
26.12.2007 року між ВАТ КБ "Надра", яке
внаслідок зміни
організаційно-правової форми та назви
стало ПАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №7/2612/07-6-Б,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в
банку кредит в сумі 250000 грн. з умовою
оплати відсотків за користування
кредитом в розмірі 20,49% річних та
щомісячною платою за надання та
управління кредитом в розмірі 0,10% від
залишку заборгованості за кредитом, з
терміном повернення кредиту 10.12.2017
року.

Посилаючись на те, що кредитним
договором передбачена щомісячна сума
мінімально необхідного платежу в
розмірі 5108 грн. 56 коп., який ОСОБА_2
зобов'язалась вносити щомісячно до 10
числа поточного місяця, вказуючи на те,
що даний обов'язок було порушено, так як
20.10.2009 року відповідачкою востаннє
вносилась повна сума мінімально
необхідного платежу, а в подальшому
вносились суми менші 5108 грн. 56 коп.,
окрім березня 2013 року та липня 2013 року,
коли внесені суми перевищували 5108 грн.
56 коп., просить стягнути з відповідачки
несплачений залишок по кредиту станом
на 09.12.2013 року на суму 230890 грн. 54 коп. та
заборгованість за відсотками,
передбаченими п. 1.3 кредитного договору
у розмірі 20,49% річних, яка становила 125970
грн. 51 коп.

Зазначив, що банк у письмовій формі
звертався до відповідачки з вимогою
про погашення боргу, але
заборгованість по кредитному договору
не погашена.

Пояснив, що згідно п.4.3.13 кредитного
договору відповідачка зобов'язалась
сплачувати комісію за надання та
управління кредитом в розмірі 0,10% від
залишкової суми заборгованості за
кредитом щомісяця і оскільки ОСОБА_2
цей обов'язок порушила, то просить
стягнути з неї заборгованість по
сплаті комісії в розмірі 8595 грн. 57 коп.
Зазначив, що обов'язки банку перед
відповідачкою в цій частині виконані
були, оскільки банком для ОСОБА_2 було
здійснено роботу по підготовці до
надання кредиту, видано кредит та в
подальшому здійснювалось управління
ним, шляхом подальшого обслуговування
кредиту, повідомлення відповідачки про
наявність заборгованості.

Зазначає, що п. 4.3.4 кредитного договору
визначено, що за порушення взятих на
себе зобов'язань по договору,
позичальник зобов'язався сплатити на
користь банку штрафні санкції,
передбачені п. 5.1 та 5.2 договору і
зокрема пеню в розмірі 1% від
несвоєчасно сплаченої суми за кожний
день прострочення та штраф у розмірі 10%
від суми кредиту і оскільки
відповідачка порушила взяті на себе
зобов'язання за договором, то просить
стягнути з неї 622460 грн. 30 коп. пені та 25000
грн. штрафу.

Пояснив, що позиція відповідачки по
справі в частині невірного розрахунку
заборгованості за кредитним договором
є невірною, оскільки укладаючи
кредитний договір, сторони погодились,
що його погашення буде здійснюватись
щомісячними платежами по 5108 грн. 56
коп., тобто ануїтетними платежами,
якими передбачено, що погашення суми
кредиту здійснюватиметься не рівними
платежами по 2083 грн. 33 коп., на що вказує
відповідачка, а шляхом сплати зі сталої
суми в розмірі 5108 грн. 56 коп. процентів,
комісії та сплати основного боргу за
рахунок залишку коштів, які
залишаються суми мінімально
необхідного платежу, з поступовим
щомісячним збільшенням суми сплати
основного боргу за рахунок пов'язаного
з цим зменшення суми нарахованих
процентів. Зазначив, що саме у зв'язку з
цим графік погашення платежів для
цього кредитного договору не
складався.

Вважає, що строк позовної давності по
даному спору не настав, оскільки
позовна давність до основної вимоги не
сплила, а тому відповідно до ст.. 266 ЦК
України не сплила позовна давність і до
додаткових вимог та, окрім того
відповідачка майже кожного місяця
здійснювала погашення боргу за
кредитним договором і останнє таке
погашення мало місце 07.10.2013 року, а
звернення в суд з позовом про
дострокове стягнення заборгованості є
правом, а не обов'язком позивача.

Зазначив, що позов про стягнення
неустойки заявлено лише за останній
рік, що відповідає ст.. 258 ЦК України.

Пояснив, що оскільки кредитним
договором не передбачено порядку
погашення платежів, то банк в першу
чергу здійснював зарахування комісії,
процентів, в подальшому основної суми
боргу, а в останню чергу здійснював
зарахування неустойки.

Зазначив, що позивач визнає, що
відповідачка є вдовою, проживає одна, є
пенсіонеркою за віком та розмір її
пенсії є незначним.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала.
Відповідачка та її представник в
судовому засіданні підтвердили
укладення кредитного договору 26.12.2007
року та пояснили, що до 20.10.2009 року
відповідачка сплачувала позивачу суму
мінімально необхідного платежу в
розмірі 5108 грн. 56 коп., а з 20.10.2009 року
сплачувала менші суми і саме з цього
часу в банку виникло право вимоги до
ОСОБА_2 та розпочався перебіг строку
позовної давності, який закінчився
20.10.2012 року.

Підтвердили, що кредит повертався
шляхом сплати сум, які відображені в
розрахунках заборгованості за
кредитним договором, наданих позивачем
та остання сплата за кредитом мала
місце в жовтні 2013 року.

Вважають, що щомісячний платіж мав
становити 4236 грн. 65 коп., з розрахунку 2083
грн. 33 коп. щомісячної сплати на
повернення кредиту.

Вважають, що позивачем для ОСОБА_2 зайво
нараховано відсотки в сумі 3229 грн. 80
коп., оскільки банком нараховано їх в
розмірі 276605 грн. 47 коп., а мало бути
нараховано 273075 грн. 27 коп.

Зазначили, що позивачем не надавались
для ОСОБА_2 послуги у виді надання та
управління кредитом, надання яких
передбачено п. 4.3.13 кредитного договору,
а тому немає підстав для стягнення
комісії. Пояснили, що відповідачка
зверталась до позивача з проханням
надати графік погашення платежів по
даному кредитному договору, однак така
послуга банком надана не була.

Пояснили, що у справі наявні підстави
для зменшення розміру неустойки,
оскільки у відповідачки склались
скрутні обставини, пов'язані зі смертю
її чоловіка. Зазначили, що на даний час
відповідачка є вдовою і проживає одна.
Окрім того, вона є пенсіонеркою за
віком та розмір її пенсії є незначним, у
зв'язку з чим просять зменшити розмір
неустойки.

Суд, вислухавши представника ПАТ "КБ
"Надра", відповідачку ОСОБА_2 та її
представника, вивчивши матеріали
справи вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

З пояснень сторін та матеріалів справи
в судовому засіданні встановлено, що 26
грудня 2007 року між ВАТ "КБ "Надра",
правонаступником якого є позивач та
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 250000 грн. зі сплатою
20,49% річних за користування кредитними
коштами.

Відповідно до меморіального ордеру №4
від 26.12.2007 року встановлено, що для
ОСОБА_2 банком було перераховано кошти
в рахунок видачі кредиту в сумі 250000 грн.

Згідно п.4.3.13 кредитного договору
ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно
сплачувати комісію за надання та
управління кредитом в розмірі 0,10% від
залишкової суми заборгованості за
кредитом.

Пунктом 1.4 даного договору визначено,
що остаточний термін його погашення
встановлено не пізніше 10.12.2017 року, а п.
5.1 та 5.2 зазначеного договору
передбачено, що за порушення виконання
зобов'язання по поверненню коштів
ОСОБА_2 зобов'язувалась сплатити пеню в
розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої
суми за кожний день прострочення та
штраф в розмірі 10% від суми кредиту.

Даний договір відповідає вимогам ст..
1054 ЦК України.

Кредитний договір між банком та ОСОБА_2
відповідає і вимогам Закону України
"Про фінансові послуги і державне
регулювання ринку фінансових послуг",
оскільки між сторонами при укладенні
договору досягнуто згоди по всіх
істотних умовах договору,
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі та не встановлено
порушень вимог ст.. 203 ЦК України.
Зазначене підтверджується і рішенням
Острозького районного суду
Рівненської області від 31.03.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
"Надра".

При цьому, в судовому засіданні
встановлено, що при укладенні
кредитного договору сторони
домовились про те, що погашення кредиту
проводитиметься сплатою щомісячно
мінімально необхідного платежу
розміром 5108 грн. 56 коп., який вноситься
до 10 числа поточного місяця, починаючи
з січня 2008 року (п.3.3.2, 3.3.3 кредитного
договору). Зазначене вказує на те, що
при укладенні кредитного договору
сторони домовились про ануїтетний
спосіб погашення кредиту, який саме і
передбачає повернення коштів з
нарахованими на них відсотками та
іншими платежами протягом всього
терміну позики.

Статтею 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана вчинити
на користь другої сторони певну дію,
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом і зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Оскільки при укладенні кредитного
договору сторони домовились про
ануїтетний спосіб погашення кредиту,
то суд вважає, що позиція відповідачки
про класичний спосіб погашення
кредиту, який передбачає незмінну з
часом суму платежу щомісячно на
погашення кредиту зі змінною сумою
відсотків, що створює нерівномірність
щомісячних внесків, не відповідає
умовам договору. За таких умов, суд
вважає, що проведені відповідачкою
розрахунки заборгованості за
кредитним договором є невірними та
бере до уваги розрахунки
заборгованості за кредитним договором
позивача, які не викликають зауважень.

При цьому, суд виходить і з того, що ним
роз'яснювалось як позивачу так і
відповідачу право на заявлення
клопотання про проведення експертизи
правильності розрахунків
заборгованості за кредитним договором,
однак сторони таким правом
скористатись не побажали.

З довідок ПАТ "КБ "Надра" щодо
розрахунку заборгованості за
договором №7/2612/07-6-Б від 26.12.2007 року
встановлено, що заборгованість по
кредитному договору з ОСОБА_2 станом на
09.12.2013 року становила 1012916 грн. 92 коп. та
включала в себе: 230890 грн. 54 коп. -
заборгованість по тілу кредиту, 125970
грн. 51 коп. - нараховані відсотки, 8595 грн.
57 коп. - заборгованість по комісії, 622460
грн. 30 коп. - пеня за просторочення
сплати кредиту, 25000 грн. - штраф за
порушення вимог кредитного договору.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві грошові кошти у строк та
в порядку, встановленому договором.
Оскільки п. 1.4, 3.3.2 кредитного договору
було передбачено повернення коштів до
10.12.2017 року рівними частинами і
оскільки ОСОБА_2 зазначені умови
порушила, починаючи з жовтня 2009 року, то
з неї на користь ПАТ КБ "Надра" слід
стягнути заборгованість по кредиту,
яка станом на 09.12.2013 року становила 230890
грн. 54 коп., як і стягнути
заборгованість по комісії за надання
та управління кредитом, яка була
визначена п. 4.3.13 кредитного договору і
заборгованість по якій станом на 09.12.2013
року була 8595 грн. 57 коп.

З вимог ПАТ КБ "Надра" ОСОБА_2 від 05.11.2012
року та від 09.07.2013 року встановлено, що
банк інформував відповідачку про
наявність боргу за кредитним
договором, ставив вимогу про погашення
боргу по кредитному договору від 26.12.2007
року.

Одночасно, з зазначених листів
вбачається, що банк інформував
відповідачку про можливість
ознайомитись з програмою
реструктуризації боргу та
скористатись нею.

Зазначене, поряд з тим, що банком
виконані умови договору по
ознайомленню ОСОБА_2 з умовами
кредиту та по наданню кредиту, а також
умови по його обслуговуванню, вказує на
те, що послуга по наданню та управлінню
кредитом для ОСОБА_2 надавалась.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Кредитним договором від 26.12.2007
року визначено, що ОСОБА_2 отримала в
кредит 250000 грн. зі сплатою 20,49% річних за
користування кредитними коштами і
оскільки борг по нарахованих відсотках
становить 125970 грн. 51 коп., то зазначену
суму слід стягнути з відповідача.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
пенею є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

При укладенні кредитного договору від
26.12.2007 року (п. 4.3.4 кредитного договору)
сторони домовились, що за порушення
взятих зобов'язань по поверненню
основної суми кредиту, комісії та
своєчасної сплати відсотків за
користування кредитом ОСОБА_2
зобов'язалась сплатити на користь
банку штрафні санкції, передбачені п. 5.1
та 5.2 договору і зокрема пеню в розмірі
1% від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочення та штраф у
розмірі 10% від суми кредиту і оскільки
відповідач порушила взяті на себе
зобов'язання за договором, то
відповідно до вимог ст.. 1050 ЦК України з
неї на користь позивача підлягає
стягненню 622460 грн. 30 коп. пені та 25000
грн. штрафу.

Статтею 551 ЦК України визначено, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що
нарахований розмір пені по зазначеному
договору становить 622460 грн. 30 коп., а
розмір штрафу становить 25000 грн., що
значно перевищує розмір основного
боргу, а тому суд, беручи до уваги
зазначену обставину, вважає за можливе
зменшити розмір пені до 155615 грн. 08 коп.,
а розмір штрафу до 12500 грн. та стягнути
зазначені суми коштів з відповідачки.

Одночасно, судом береться до уваги і те,
що відповідачка після отримання
кредиту у зв'язку зі смертю чоловіка
потрапила в скрутне матеріальне
становище, проживає одна, є
пенсіонеркою за віком та розмір її
пенсії є незначним (зазначені
обставини визнавались представником
позивача в судовому засіданні, а тому,
відповідно до ч.1 ст.. 61 ЦПК України, не
підлягають доказуванню).

Вирішуючи питання про можливість
застосування до спірних правовідносин
позовної давності, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. За правилами ст.. 257 ЦК
України позовна давність встановлена
тривалістю у три роки, а за правилами п.
1 ч. 2 ст.. 258 ЦК України, до вимог про
стягнення неустойки застосовується
позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

З розрахунків заборгованості за
кредитним договором вбачається, що з
жовтня 2009 року відповідачка припинила
щомісячне внесення мінімально
необхідного платежу в розмірі 5108 грн. 56
коп., передбаченого п. 3.3.2 кредитного
договору, а отже з цього часу у позивача
виникло право на пред'явлення позову
про стягнення заборгованості за даним
договором. Пунктом 4.2.4 кредитного
договору №7/2612/07-6-Б від 26.12.2007 року
визначено, що банк має право вимагати
від позичальника дострокового
виконання зобов'язань щодо повернення
кредиту, сплати нарахованих відсотків
та можливих штрафних санкцій, якщо
позичальник не вніс черговий платіж у
термін, визначений п. 3.3.3 договору. З
умов зазначеного договору вбачається,
що вимога дострокового виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати нарахованих відсотків та
можливих штрафних санкцій є правом, а
не обов'язком позивача, а отже
починаючи з жовтня 2009 року в нього не
виникло обов'язку на звернення до суду
з позовом до ОСОБА_2 про дострокове
повернення кредиту та інших платежів.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачка майже
щомісяця здійснювала внесення
платежів на погашення кредиту в
меншому розмірі, що вказує на визнання
нею боргу за кредитним договором.
Зазначені обставини вказують на те, що
відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності переривався
і тому підстав для застосування до
спірних правовідносин ст.. 257, 258 ЦК
України немає. При цьому, суд враховує і
те, що в лютому, березні, червні,
листопаді та грудні 2010 року ОСОБА_2
вносила суми, які значно перевищують
величину мінімально необхідного
платежу, що вказує на те, що вона
намагалась виконувати умови
кредитного договору і позивач, не
пред'являючи позов про стягнення
заборгованості, сприяв їй у цьому.

Одночасно, при вирішення спору суд бере
до уваги, що пунктом 3.3.4 кредитного
договору визначено, що кінцевий термін
повернення кредиту становить 10.12.2017
року, а позов про стягнення
заборгованості був поданий до цього
терміну, а також те, що позов про
стягнення неустойки був пред'явлений в
межах останніх 12 місяців, що відповідає
нормам ст.. 258 ЦК України. Також,
вирішуючи спір, суд бере до уваги
вимоги ст.. 266 ЦК України, якою
визначено, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги та не знаходить
підстав для застосування позовної
давності до спірних правовідносин.

На підставі ст. 203, 256-258, 264, 525, 526, 1048-1050, 1054
ЦК України, ст. 6 Закону України "Про
фінансові послуги і державне
регулювання ринку фінансових послуг",
керуючись ст.. 10, 57, 61, 62, 88, 212 ЦПК України,
суд

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" 230890 грн. 54 коп.
заборгованості по тілу кредиту, 125970
грн. 51 коп. заборгованості по відсотках,
8595 грн. 57 коп. заборгованості по
комісії, 155615 грн. 08 коп. пені, 12500 грн.
штрафу за порушення вимог кредитного
договору №7/2612/07-6-Б від 26.12.2007 року та 3441
грн. витрат на сплату судового збору.

В іншій частині в задоволені позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуНазарук В.А.