Номер провадження № 22-ц/785/226/14
Головуючий у першій інстанції Кожокар
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О. А.

при секретарі Колмакові В. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» до
ОСОБА_2, приватного акціонерного
товариства «Міська страхова компанія»,
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в
порядку регресу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського
районного суду Одеської області від 02.
12. 2013 р.,

в с т а н
о в и л а:

28. 08. 2013 р. Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Брокбізнес» (далі ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес») на підставі ст.
ст. 993, 1166, 1188, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27
Закону України «Про страхування»,
звернулася до суду з позовом про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних зі страховою
виплатою, в якому ставилося питання про
стягнення зі ОСОБА_2 на її користь
витрат пов'язаних зі страховою
виплатою в розмірі 7890 грн. і судових
витрат тому, що позивач виплатив за
договором добровільного страхування
автотранспорту ТОВ «ТЕК Зектер»
страхове відшкодування в сумі 7890 грн.,
яке було завдано застрахованого нею
транспортному засобу ТОВ «ТЕК Зектер»,
внаслідок дорожньо-транспортної події
за участю автобусу під управлінням
відповідача та за його вини.

Ухвалою Саратського районного суду
Одеської області від 10. 10. 2013 р. залучено
до участі у справі в якості
співвідповідачів Приватне акціонерне
товариство «Міська страхова компанія»
(далі ПрАТ «Міська страхова компанія»)
і ОСОБА_3

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес» після залучення
до участі у справі в якості
співвідповідачів ПрАТ «Міська
страхова компанія» та ОСОБА_3 просив
стягнути 7890 грн. лише зі ОСОБА_2 як
зазначено у позовних вимогах.

Рішенням Саратського районного суду
Одеської області від 02. 12. 2013 р.
задоволено позов ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес» і стягнуто зі
ОСОБА_2 на її користь 7890 грн. витрат,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, і судовий збір в сумі 229,4
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову тому, що за його ініціативою до
участі у справі було залучено ОСОБА_3,
власника автомобіля, яким відповідач
керував, та ПрАТ «Міська страхова
компанія» і відповідач з ОСОБА_3 проти
позову заперечували тому, що
відшкодування повинна здійснювати
ПрАТ «Міська страхова компанія» і
позивач погодився, що належним
відповідачем має бути ПрАТ «Міська
страхова компанія», але не було
викликано до суду належного
відповідача, внаслідок чого висновки
суду не відповідають дійсності і не
може бути обґрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
доводи апеляційної скарги, не
оспорював встановлені судом фактичні
обставини і підтвердив, що позивач при
розгляді справи по суті після
притягнення в якості співвідповідачів
ОСОБА_3 та ПрАТ «Міська страхова
компанія» просив стягнути 7890 грн. лише
зі ОСОБА_2 як зазначено у позовних
вимогах.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції з посиланням на ст. ст. 993, 1166,
1187, 1191 ЦК України виходив з того, що
ОСОБА_2 як особа винна у вчиненні
пошкоджень автомобілю ТОВ «ТЕК Зектер»
повинен відшкодувати збитки завдані
позивачу ПАТ «Страхова компанія
«Брокбізнес», який виплатив страхове
відшкодування потерпілій стороні в ДТП
за участю ОСОБА_2, а твердження
відповідача та його представника про
те, що збитки має відшкодовувати ПрАТ
«Міська страхова компанія» суд визнав
необґрунтованими тому, що суду не
надано належних доказів того, що на час
скоєння ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована.

Проте з таким висновком суду в повному
обсягу погодитися не можна з таких
підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За роз'ясненнями п. 6 постанови № 4
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01. 03. 2013 р. «Про
деякі питання застосування
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

За роз'ясненнями п. 27 цієї ж постанови №
4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01. 03. 2013 р. при
вирішенні спорів про право зворотної
вимоги страховика суди повинні
розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», а для
суброгації відповідно до статті 993 ЦК і
статті 27 Закону України «Про
страхування» встановлено особливий
правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування. Розмір страхового
відшкодування визначається за
правилами, встановленими у договорі
страхування.

Судом встановлено, що за договором №
006-0038047/015НТ добровільного страхування
наземного транспорту від 14. 06. 2011 р. ПАТ
«Страхова компанія «Брокбізнес» був
застрахований належний ТОВ
«Транспортна експедиційна компанія
«Зектер» автомобіль Mitsubishi держномер
НОМЕР_3 на строк з 19. 06. 2011 р. по 18. 06. 2012 р.
на страхову суму 108639,94 грн.

За п. 15.11 цього договору страховик, який
виплатив страхове відшкодування,
отримує право вимоги до особи, яка
винна у нанесенні збитків, відповідно
до чинного законодавства.

Постановою Саратського районного суду
Одеської області від 17. 01. 2012 р. визнано
ОСОБА_2 винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення в
розмірі 680 грн. та встановлено, що
«ОСОБА_2, 23. 11. 2011 р. о 14:30 год., керуючи
автобусом марки «Богдан А091», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить на праві власності ОСОБА_3,
рухаючись по вулиці Італійський
бульвар в м. Одесі, не дотримався
безпечної дистанції, внаслідок чого
скоїв зіткнення з автомобілем марки
«Мітсубісі Лансер», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, який
рухався попереду в тому ж напрямку. В
результаті ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження».

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 29. 02. 2012 р. постанова
Саратського районного суду Одеської
області від 17. 01. 2012 р. змінена зі
зменшенням накладеного на ОСОБА_2
стягнення з 680 грн. до 425 грн. у зв'язку з
виходом судом першої інстанції за межі
санкції ст. 124 КУпАП.

ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на
виконання договору страхування
виплатила ТОВ «Транспортна
експедиційна компанія «Зектер»
страхове відшкодування в розмірі 7890
грн. платіжним дорученням від 14. 12. 2011 р.

За відповіддю заступника начальника
Департаменту інформаційного
забезпечення, аналізу та методології
страхування Моторного (транспортного)
страхового бюро України від 27. 09. 2013 р.
№7/2-28/26629 автобус марки «Богдан А091»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
який належить на праві власності
ОСОБА_3, застрахований ПрАТ «Міська
страхова компанія» з лімітом по майну
50000 грн. на строк з 10. 06. 2011 р. по 09. 06. 2012 р.

ОСОБА_2 23. 11. 2011 р. керував автобусом
марки «Богдан А091», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності на підставі наданих йому
ОСОБА_3 прав і не знаходився з ОСОБА_3 у
трудових правовідносинах.

Вказані фактичні обставини у справі
сторонами не оспорені, в та
підтверджені матеріалами справи.

Тому апеляційний суд ввважає
правильним та обґрунтованим
задоволення судом першої інстанції
зазначеного позову до ОСОБА_2 у даній
справі.

Посилання на необгрунтованість
рішення суду апеляційний суд не
приймає до уваги з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК
України сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у

суді першої інстанції.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У справі позов ПАТ «Страхова компанія
«Брокбізнес» заявлено лише до особи,
відповідальної за завдані збитки, якою
є ОСОБА_2, і про задоволення позову про
стягнення 7890 грн. лише з нього
представник ПАТ «Страхова компанія
«Брокбізнес» наполягав і після
притягнення судом до участі у справі
власника автобуса ОСОБА_3 і ПрАТ
«Міська страхова компанія», що
уточнював суд першої інстанції в
судовому засіданні.

Апеляційний суд відмічає, що ні ОСОБА_2,
ні ОСОБА_3 не надано до суду першої
інстанції доказів (договір
обов'язкового чи добровільного
страхування щодо автобусу ОСОБА_3, в
тому числі з вказівкою, що договір діє
при передачі ОСОБА_3 керування
автобусом іншій особі; про
повідомлення про ДТП з боку ОСОБА_3 на
адресу ПрАТ «Міська страхова компанія»
тощо), які б підтверджували їх позицію,
що відшкодування у даному випадку за
встановлених судом фактичних обставин
повинна здійснювати ПрАТ «Міська
страхова компанія».

Посилання в апеляційній скарзі на
розгляд справи в суді першої інстанції
без виклику представника ПрАТ «Міська
страхова компанія» не приймається до
уваги тому, що цій компанії судом
першої інстанції було направлено
судову повістку за офіційним
місцезнаходженням, де за даними пошти
ПрАТ «Міська страхова компанія»
відсутня, а відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК
України у разі відсутності юридичної
особи за місцем її офіційного
місцезнаходження вважається, що
судовий виклик вручено належним чином.

Аналогічне становище мало місце і при
розгляді справи в апеляційній
інстанції.

Крім того, апеляційний суд враховує те,
що право вибору способу відшкодування
шкоди за рахунок безпосереднього
заподіювача шкоди або за рахунок
страховика шляхом отримання
страхового відшкодування, належить
самому потерпілому, а у даному випадку
це право вибору належить ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес», якій перейшло
право вимоги.

При цьому, апеляційний суд також
враховує правовий висновок Верховного
Суду України від 25. 12. 2013 р. у справі №
6-112цс13, предметом якої був спір про
стягнення з особи, винної у настанні
страхового випадку, сум виплаченого
страховою компанією на користь
потерпілого страхового відшкодування,
за яким у разі настання страхового
випадку за договором добровільного
страхування наземного транспортного
засобу у потерпілої особи виникає
право або вимагати відшкодування шкоди
від особи, винуватої в її заподіянні,
або вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії,
з якою нею укладено договір
добровільного страхування автомобіля.
У разі виплати страховою компанією
страхового відшкодування до неї у
межах фактичних витрат від потерпілої
особи переходить право вимоги до особи,
винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК
України).

Аналізуючи обставини справи з
урахуванням наведених правових
положень у сукупності апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно по суті
задовольнив позов ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_2 з
викладенням цього у резолютивній
частині рішення, але мотивувальна
частина рішення підлягає зміні з
наведених вище підстав.

З урахуванням зазначених обставин на
підставі вимог ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду справи в межах заявлених
позивачем вимог і відповідно до вимог
ст. ст. 303, 309 ЦПК України апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції у даній справі
підлягає зміні в мотивувальній частині
з ухваленням нового рішення з підстав
викладених вище, а в іншій частині
рішення суду належить залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 3, 313-316, 317,
318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Змінити мотивувальну частину рішення
Саратського районного суду Одеської
області від 02. 12. 2013 р. з підстав,
викладених у даному судовому рішенні.

В іншій частині рішення Саратського
районного суду Одеської області від 02.
12. 2013 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

В. А. Станкевич

О.А.
Ступаков