Міжгірський районний суд
Закарпатської області
Справа № 302/856/14-ц
Номер рядка звіту 54
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

19.11.2014 р.
смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд
Закарпатської області в

особі головуючого судді Кривка В. П

Міжгірський районний суд
Закарпатської області

в особі суддя Кривка В. П.

при секретарі Гажук Н.В.,

з участю: представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2,

представник відповідача - Гриниха Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні райсуду в
смт.Міжгір'ї в режимі відео конференції
справу за позовами ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості по заробітній платі у
виді надбавки за роботу в гірському
населеному пункті з урахуванням
індексації в загальній сумі 90054 грн. 65
коп., ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі у виді надбавки за
роботу в гірському населеному пункті в
сумі 23572 грн. 87 коп.,-

В С Т А Н О В
И В:

В липні 2014 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_4
звернулись в суд з указаними позовами
до відповідача, які обґрунтовано так.

ОСОБА_1 працює в Міжгірському
відділенні в смт.Міжгір'ї
Закарпатської області з 20.12.20007 р., а
ОСОБА_4 працювала з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 р.,
що відноситься до гірських населених
пунктів. Позивачі мають статус особи,
що проживає і працює в гірському
населеному пункті, що підтверджено
посвідченнями. Відповідач не виконує
вимоги закону «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» (надалі
закон № 56-95 ВР) і постанови КМУ № 648 від
11.08.1995 р. «Про умови оплати праці осіб,
які працюють у гірських районах»
(надалі постанова № 648), а саме не
виплачує надбавки в розмірі 25 % до
посадових окладів.

ОСОБА_1 на основі довідки
відповідача про доходи за період з
01.01.2008 р. по грудень 2013 р. визначила, що
відповідач не виплатив надбавку за
«гірські» в сумі 79333 грн. 29 коп. з
розрахунку: 381719,64 грн. заробітної плати,
з якої утримано обов'язкових платежів у
сумі 64386,48 грн. і виплачено 317333 грн. 16
коп. До цієї суми позивачка нарахувала
вказану в позові суму не виплачених
«гірських» надбавок з розрахунку 25 %.

ОСОБА_1 під час судового розгляду
збільшила вимоги і просить також
стягнути 10693 грн. 26 коп. проіндексовану
внаслідок інфляції невиплачених
«гірських» надбавок, зіславшись на
закон «Про індексацію грошових
доходів населення» (надалі закон №
1282-ХІІ) і постанову КМУ № 1078 від 17.07.2003 р.
про затв. Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення (надалі постанова КМУ № 1078).
Всього ОСОБА_1 просить стягнути з
відповідача 90054 грн. 61 коп.

ОСОБА_4 на основі довідки
відповідача про доходи за період з
листопада 2002 р. по жовтень 2010 р.
визначила, що відповідач не виплатив
надбавку за гірські в сумі 23572 грн.87 коп.
з розрахунку 111165 грн. 57 коп. заробітної
плати, з якої утримано обов'язкові
платежі в сумі 16874 грн. 10 коп. і
виплачено 94291 грн. 47 коп. До цієї суми
позивачка нарахувала вказану в позові
суму не виплачених «гірських» надбавок
з розрахунку 25 %.

Представник позивачки ОСОБА_1
позов підтримав, додатково
обґрунтувавши вимоги тим, що
відповідач дискримінує позивачку з
мотивів одержання нею великого
заробітку, не виконує мінімальні
законодавчі гарантії в оплаті праці
за трудовим договором і чинним
законодавством в тому числі в
порівнянні з працівниками бюджетних
установ і підприємств, зіславшись на
рішення Європейського Суду.

Позивачка ОСОБА_4 подала заяву про
підтримку позовних вимог з проханням
розглянути справу без її участі.

Відповідач позови заперечив
повністю, а позицію обґрунтував таким.

Відповідач не є стороною
генеральних, міжгалузевих і
регіональних, угод з профспілковими
організаціями, не має колективного
договору. Оплата праці відповідача і
позивача врегульована трудовим
договором, за яким оплата праці
позивачів визначена в розмірі, що
складається з посадового окладу, що
значно перевищує розмір мінімальної
заробітної плати з урахуванням
надбавки «гірських», а також
складається з доплат у виді премій,
бонусів інших оплат. Тому відповідач
не порушив вимоги закону « Про статус
гірських населених пунктів в Україні»
і пост. КМУ № 648 (п. 1). Окрім цього,
позивачі не надали відповідачу в
особові трудові справи посвідчення,
які підтверджують статус особи, яка
проживає, працює (навчається) на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського. Відповідач
також заперечив збільшені вимоги
ОСОБА_1 в частині виплати розміру
індексації «гірських надбавок» з
мотивів, що така індексація
застосовується до заробітної плати, а
не її частини. Розмір заробітної
плати ОСОБА_1 не підлягав індексації
згідно чинного законодавства.

Оцінивши зміст позовних вимог,
позиції сторін, доводи представників
сторін, подані в справу докази, суд
дійшов такого висновку.

Судом установлено наступні
обставини, що не оспорюються.

Позивачі працювали у
відповідача у вказаний ними в позовах
період, що стверджено відповідними
наказами і записами в трудових
книжках, у Міжгірському відділенні № 2
на різних посадах. Відділення банку
не має статусу юридичної особи, тобто
є структурним підрозділом ПАТ КБ
«Приватбанк». Це відділення здійснює
діяльність у смт.Міжгір'ї,
Міжгірського району Закарпатської
області, тобто в населеному пункті, що
має статус гірського згідно з ст.ст. 1,
2 закону № 56-95 ВР і пост. КМУ № 647 від
11.08.1995 р. «Про перелік населених
пунктів, яким надається статус
гірських». Із змісту довідок про доходи
позивачів, наданих відповідачем видно,
що їх щомісячна заробітна плата у
вказаний період складалась із
посадового окладу і доплат у виді
премій, бонусів тощо. Нарахування
гірської надбавки в розмірі 25 % до
посадового окладу позивачів
відповідач не проводив і будь-яких
відміток про це в нарахуванні розміру
щомісячного заробітку не проводив, що
видно із змісту довідок і особових
листків про доходи за установленою
формою про доходи і відрахування
обов'язкових платежів. Відповідач не
подав підтверджень про укладення
колективного договору і не є стороною
генеральних, галузевих, міжгалузевих
(регіональних) угод з профспілковою
стороною.

ОСОБА_1 24.05.2007 р. , а ОСОБА_4- 02.04.2002 р.
одержала посвідчення громадянина, який
проживає, працює, навчається на
території гірського населеного
пункту, видане виконкомом Міжгірської
селищної ради.

Покликання представника
відповідача на те, що посвідчення
ОСОБА_4 видане в 2007 р., а не в 2002 р. , суд
відхиляє, бо таке є надуманим і не
підтверджено жодним доказом.

Суд визнає, що позивачі набули
статус осіб, які проживають і працюють
у населеному пункті відповідно до ст.
5 закону № 56-95 ВР і Положення, затв. пост.
КМУ № 345 від 19.03.1996 р. Отже, позивачі
мають право на пільги, передбачені ст. 6
ч. 1 закону України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні».

Зокрема, щодо оплати праці згідно
з постановою КМУ № 648. Пункт 1 цієї
постанови передбачає, що на
підприємствах, установах,
організаціях, військових частинах,
розташованих на території населених
пунктів, яким надано статус гірських,
тарифні ставки і посадові оклади
працівників, військовослужбовців та
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації та Державної кримінальної
виконавчої служби, визначені
генеральною, галузевими та
регіональними громадами як мінімальні
гарантії в оплаті праці, а також
встановлені за рішенням Кабінету
міністрів України або за його
дорученням, підвищуються на 25
відсотків. У разі коли підприємство ,
установа, організація розташовані за
межами населеного пункту, якому надано
статус гірського, але мають філії,
представництва, відділення, інші
відокремлені підрозділи і робочі
місця в населених пунктах, що мають
статус гірських, тарифні ставки і
посадові оклади підлягають
підвищенню у розмірі 25 %.

Ст. 100 КзпП України передбачено,
поряд з іншими положеннями, що на
роботах з особливими географічними
умовами встановлюється підвищена
оплата праці за переліком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Ст.ст. 94-97 КзпП України і законом
«Про оплату праці» передбачено питання
державного регулювання оплати праці,
зокрема:

- мінімальну заробітну плату ,
встановлену законом як державну
соціальну гарантію, обов'язкову на
всій території України для
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності і господарювання та
фізичних осіб;

- індексацію заробітної плати у
встановленому законодавством порядку;

- тарифну систему оплати праці, шляхом
формування тарифної (схеми посадових
окладів) на основі тарифної ставки
робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавство встановлений розмір
мінімальної заробітної плати, та між
кваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів);

- форми і системи оплати праці,
тарифні ставки, схеми посадових
окладів, надбавки, доплати, премії,
винагороди, інші заохочувальні,
компенсаційні і гарантійні виплати
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно
в колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральними,
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, установі, організації не
укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а в разі його відсутності
- з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом. При цьому з урахуванням
викладених вимог закону
встановлюються конкретні розміри
посадових окладів (ставок) робітникам
і службовцям, а також розміри
надбавок, доплат, премій і винагород;

- власник (уповноважений ним орган) не
мають права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, які погіршують умови,
встановлені законодавством, угодами,
колективними договорами.

Указаних вище вимог закону
відповідач належно не виконав, а саме:
не приєднався до генеральних,
галузевих (регіональних) угод з
профспілками, не уклав колективного
договору, не узгодив мінімальні
гарантії, передбачені законом, зокрема
оплату «гірських» надбавок з
представництвом трудового колективу.
Відповідач неправомірно в
односторонньому порядку прийняв
рішення не виплачувати «гірські»
надбавки позивачам (іншим працівникам
Міжгірського відділення за
поясненнями представника) з мотивів
нарахування посадових окладів у
розмірах, що перевищує мінімальний
розмір чинної заробітної плати у
відповідний період.

Така бездіяльність відповідача
визнається судом порушенням вимог
трудового законодавства, зазначеного
вище, а також невиконанням вимог
закону «Про статус гірських населених
пунктів в Україні».

Правовим висновком Верховного Суду
України згідно постанови від 06.02.2013
року в справі № 6-151 цс12, ухваленої з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, визначено, що оплата праці
працівників госпрозрахункових
підприємств (організацій), що
розташовані на території населених
пунктів, яким надано статус гірських,
повинна визначатись з урахуванням
положень ч. 1 ст. 94, ч.ч. 1, 2 ст. 95, ст. 97 КзпП
України, ст.ст. 4, 15 закону «Про олату
праці» від 24.03.1995 р. № 108/95 ВР, а
положення п. 1 пост. КМУ від 11.08.1995 р. №
648 «Про умови оплати праці осіб, які
працюють в гірських районах» слід
розглядати як загальний підхід до
обчислення підвищення тарифних ставок
та посадових окладів працівників, які
працюють на таких підприємствах, а не
визначення кола осіб, які претендують
на таку виплату.

Посилання відповідача на фактичну
виплату позивачам заробітної плати в
значно більшому розмірі ніж
установлений у відповідний період
розмір мінімальної заробітної плати
в державі, суд відхиляє, бо така
позиція є порушенням майнових прав
позивачів відповідно до ст. 1 Протоколу
№ 1 до Конвенції (994535), яка передбачає,
що ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права (Рішення
Європейського Суду з прав людини в
справі «Кечко проти України). Цим же
рішенням констатовано, що якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними. Такі ж
висновки зафіксовані в рішенні
Європейського Суду «Сук проти
України».

Суд вважає, що трудові права позивачів
на одержання гірської надбавки, які
передбачені чинним законодавством,
підлягають захисту в такому порядку.

Оскільки відповідач не передбачив
мінімальні гарантії в оплаті праці,
встановлені чинним законодавством у
порядку, визначеному ст. 97 КзпП
України, ст.ст. 5, 11, 12, 15 закону «Про
оплату праці», з огляду на вище
встановлені обставини, суд застосовує
вимоги ст.ст. 95, 100 КзпП України, ст. 3
закону «Про оплату праці» з
урахуванням положень п. 1 пост. КМУ № 648.

Мінімальною гарантією в оплаті праці
як гарантія держави, з якої і
розраховуються посадові оклади
(тарифні ставки), є мінімальний розмір
заробітної плати, який передбачається
на відповідний період щорічно в законі
«Про державний бюджет України».

Отже, ОСОБА_1 має право на гірську
надбавку з розрахунку 25 відсотків до
мінімальної заробітної плати, чинної
у відповідний період: з 01.2008 р. по січень
2014 р. , а саме:

01.2008 р. - 03.2008 р. - 515 грн. 25 % = 128,75 х 3 міс. =
386,25 грн.

04.2008 р. - 09.2008 р. - 525 грн. 25 % = 131,25 х 6 міс. =
787,50 грн.

10.2008 р. - 11.2008 р. - 545 грн. 25 % = 136,25 х 2 міс. =
272,50 грн.

12.2008 р. - 03.2009 р. - 605 грн. 25 % = 151,25 х 4міс. = 605
грн.

04.2009 р. - 06.2009 р. - 625 грн. 25 % = 156,25 х 3 міс. =
468,75 грн.

07.2009 р. - 09.2009 р. - 630 грн. 25 % = 157,50 х 3 міс. =
472,50 грн.

10.2009 р. - 650 грн. 25 % = 162,50 х 1 міс. = 162,50 грн.

11.2009 р. - 12.2009 р. - 744 грн. 25 % = 186 х 2 міс. = 372
грн.

01.2010 р. - 03.2010 р. - 869 грн. 25 % = 217,25 х 3 міс. =
651,75 грн.

04.2010 р. - 06.2010 р. - 884 грн. 25 % = 221 х 3 міс. = 663
грн.

07.2010 р. - 09.2010 р. - 888 грн. 25 % = 222 х 3 міс. = 666
грн.

10.2010 р. - 11.2010 р. - 907 грн. 25 % = 226,75 х 2 міс. =
453,50 грн.

12.2010 р. - 922 грн. 25 % = 230,50 х 1 міс. = 230,50 грн.

01.2011 р. - 03.2011 р. - 941 грн. 25 % = 235,25 х 3 міс. =
705,75 грн.

04.2011 р. - 09.2011 р. - 960 грн. 25 % = 240 х 6 міс. = 1440
грн.

10.2011 р. - 11.2011 р. - 985 грн. 25 % = 246,25 х 2 міс. =
492,50 грн.

12.2011 р. - 1004 грн. 25 % = 251 х 1 міс. = 251 грн.

01.2012 р. - 03.2012 р. - 1073 грн. 25 % = 268,25 х 3 міс. =
804,75 грн.

04.2012 р. - 06.2012 р. - 1094 грн. 25 % = 273,50 х 3 міс. =
820,50 грн.

07.2012 р. - 09.2012 р. - 1102 грн. 25 % = 275,50 х 3 міс. =
826,50 грн.

10.2012 р. - 11.2012 р. - 1118 грн. 25 % = 279,50 х 2 міс. =
559 грн.

12.2012 р. - 1134 грн. х 25 % = 283.50 х 1 міс. = 283.50
грн.

01.2013 р. - 12.2013 р. - 1218 грн. 25 % = 304,50 х 12 міс. =
3654 грн.

01.2014 р. -1218 грн. 25 % = 304,50 х 1 міс. = 304,50 грн.

Всього на загальну суму 16033 грн. 75
коп.

ОСОБА_4 має право на гірську надбавку з
розрахунку 25 відсотків до мінімальної
заробітної плати, чинної у відповідний
період: з 04.2002 р. по 06.2010 р. , а саме:

з 04.2002 р. -статус за посвідченням; з 11.2002
р. по 06.2010 р. - працювала:

11.2002 р. - 12.2002 р. - 165 грн. 25 % = 41,25 х 2 міс. =
82,50 грн.

01.2003 р. - 11.2003 р. - 185 грн. 25 % = 46,25 х 11міс. =
508,70 грн.

12.2003 р. - 08.2004 р. - 205 грн. 25 % = 51,25 х 9 міс. =
461,25 грн.

09.2004 р. - 12.2004 р. - 237 грн. 25 % = 59,25 х 4 міс. = 237
грн.

01.2005 р. - 03.2005 р. - 262 грн. 25 % = 65,50 х 3 міс. =
196,50 грн.

04.2005 р. - 06.2005 р. - 290 грн. 25 % = 72,50 х 3 міс. =
217,50 грн.

07.2005 р. - 08.2005 р. - 310 грн.25 % = 77,50 х 2 міс. = 155
грн.

09.2005 р. - 12.2005 р. - 332 грн. 25 % = 83 х 4 міс. = 332
грн.

01.2006 р. - 06.2006 р. - 350 грн. 25 % = 87,50 х 6 міс. = 525
грн.

07.2006 р. - 11.2006 р. - 375 грн. 25 % = 93,75 х 5 міс. =
468,75 грн.

12.2006 р. - 03.2007 р. - 400 грн. 25 % = 100 х 4 міс. = 400
грн.

04.2007 р. - 06.2007 р. - 420 грн. 25 % = 105 х 3 міс. = 315
грн.

07.2007 р. - 09.2007 р. - 440 грн. 25 % = 110 х 3 міс. = 330
грн.

10.2007 р. - 12.2007 р. - 460 грн. 25 % = 115 х 3 міс. = 345
грн.

01.2008 р. - 03.2008 р. - 515 грн. 25 % = 128,75 х 3 міс. =
386,25 грн.

04.2008 р. - 09.2008 р. - 525 грн. 25 % = 131,25 х 6 міс. =
787,50 грн.

10.2008 р. - 11.2008 р. - 545 грн. 25 % = 136,25 х 2 міс. =
272,50 грн.

12.2008 р. - 03.2009 р. - 605 грн. 25 % = 151,25 х 4міс. = 605
грн.

04.2009 р. - 06.2009 р. - 625 грн. 25 % = 156,25 х 3 міс. =
468,75 грн.

07.2009 р. - 09.2009 р. - 630 грн. 25 % = 157,50 х 3 міс. =
472,50 грн.

10.2009 р. - 650 грн. 25 % = 162,50 х 1 міс. = 162,50 грн.

11.2009 р. - 12.2009 р. - 744 грн. 25 % = 186 х 2 міс. = 372
грн.

01.2010 р. - 03.2010 р. - 869 грн. 25 % = 217,25 х 3 міс. =
651,75 грн.

04.2010 р. - 06.2010 р. - 884 грн. 25 % = 221 х 3 міс. = 663
грн.

Всього на загальну суму 9683,50
грн.

Суд відхиляє вимоги
позивачів визначити розмір гірської
надбавки з розрахунку 25 % до розміру
їх заробітної плати, оскільки таке не
ґрунтується на законі.

Суд також відхиляє вимоги
позивачки ОСОБА_1 про стягнення
розрахованого нею розміру індексації
невиплаченої надбавки гірських з
таких підстав і мотивів.

Закон України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ та
Порядок проведення індексації
грошових доходів населення, затв. пост.
КМУ № 1078 від 17.07.2003 р. застосовується до
грошового доходу , зокрема заробітної
плати, одержуваної щомісячно, у межах
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб. Натомість
частина грошового доходу, яка
перевищує прожитковий мінімум,
індексації не підлягає. Тому вказані
норми закону і нормативного акту не
підлягають до застосування щодо
невиплаченого позивачам розміру
гірської надбавки, визначеної судом.

Законом № 2050-14 «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», Порядком , затвердженим
пост. КМУ № 159 від 21.02.2001 р. передбачено
виплату компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати. Однак застосування цих норм
суд визнає передчасним, бо позивачі не
звертались до відповідача з вимогою
виплатити таку компенсацію. Натомість
п. 8 Порядку передбачено, що відмова від
виплати компенсації може бути
оскаржена в судовому порядку.
Позивачі не втратили право на
звернення до суду з указаними
обґрунтованими вимогами у
встановленому законом порядку.

Судові витрати у виді судового
збору згідно з вимогами, передбаченими
ст. 88 ЦПК України , законом «Про судовий
збір», виходячи із ставки за видом
позовних вимог і їх кількості, в сумі
487 грн. 20 коп. підлягають стягненню з
відповідача в користь держави.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позови задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» :

- в користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі у виді надбавки за
роботу в гірському населеному пункті в
сумі 16033,75 (шістнадцять тис. тридцять
три грн. 75 коп.) з відрахуванням від
зазначеної суми обов'язкових
податкових платежів і страхових
соціальних внесків;

- в користь ОСОБА_4 заборгованість по
заробітній платі у виді надбавки за
роботу в гірському населеному пункті в
сумі 9683,50 (дев'ять тис. шістсот
вісімдесят три грн. 50 коп.) з
відрахуванням від зазначеної суми
обов'язкових податкових платежів і
страхових соціальних внесків;

- в користь держави судові витрати у
виді судового збору в сумі 487,20
(чотириста вісімдесят сім грн.. 20 коп.).

В решті позовних вимог ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 відмовити.

Рішення в частині стягнення
присудженої суми боргу ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 допустити до негайного
виконання.

Копію рішення надіслати ОСОБА_4 для
відома.

Апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано в апеляційний суд
Закарпатської області через райсуд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення набирає законної сили
згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В. П. Кривка