У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення
Великоберезнянського районного суду
від 25 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням ОСОБА_1 відмовлено
у позові до державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», відокремленого
підрозділу «Ужгородська дистанція
колії» державного
територіального-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» про поновлення
на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі позивачка просить
рішення скасувати, ухваливши нове, яким
задовольнити її вимоги. Вказує на те, що
рішення ґрунтується на неналежних та
недопустимих доказах. Окрім того,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлені слідуючі факти та
обставини.

Позивачка черговою по переїзду 3-го
околотку Ужгородської дистанції колії
працювала з 1997 року по 27 травня 2013 року,
коли наказом відповідача № 135/ос була
звільнена з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП
України, тобто за появу на роботі у
нетверезому стані.

Згідно графіку змінності та виходу на
роботу чергових по переїзду,
затвердженого начальником
Ужгородської дистанції колії та
погодженого з профспілковим комітетом
відповідача позивачка з 20:00 24 травня
2013 року до 08:00 25 травня 2013 року повинна
була перебувати на переїзді в с.
Жорнава Львівської залізниці, де
повинна була організувати та
регулювати рух потягів через переїзд.

За інформацією машиніста потягу, який
прослідував через вказаний переїзд, та
чергової дистанції колії, які
повідомили про відсутність
регулювання руху потягів на цій
ділянці залізниці, 25 травня 2013 року на
робоче місце позивачки прибув її
безпосередній керівник - шляховий
майстер ОСОБА_2, а згодом головний
інженер Ужгородської дистанції колії
ОСОБА_3 та чергова по переїзду ОСОБА_4

Допитані в якості свідків вказані
особи підтвердили в судовому засідання
факт знаходження позивачки 25 травня 2013
року з 06:00 до 07:00 на робочому місці у
нетверезому стані, про що було складено
відповідний акт. Дати письмове
пояснення з приводу цього порушення та
пройти медичне освідчення позивачка
відмовилась, у зв'язку з чим була
відсторонена від роботи. Замість
позивачки до чергування на переїзді
заступила інша чергова - ОСОБА_4

27 травня 2013 року профспілковий комітет
відповідача, розглянувши подання
адміністрації дав згоду на її
звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП. Позивачка
була присутня на засіданні профкому і
визнала факт перебування 25 травня 2013
року на робочому місці у нетверезому
стані.

Вказані обставини підтвердили в
судовому засідання члени
профспілкового комітету ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитані судом
в якості свідків.

При доведеності цих обставин
відповідач мав правові підстави для
звільнення позивачки з роботи за п. 7 ст.
40 КЗпП України.

Відмова суду першої інстанції у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відповідає вимогам закону та
ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи скарги до уваги прийняті бути не
можуть.

Вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України щодо
належності та допустимості доказів при
ухваленні рішення судом першої
інстанції дотримані.

Факт перебування позивачки на робочому
місці у нетверезому стані доведений як
показами свідків, так і письмовими
доказами: правилами внутрішнього
трудового розпорядку відповідача,
графіком змінності та виходу на роботу
чергових по переїзду, актом від 25
травня 2013 року, яким встановлені
конкретні ознаки алкогольного
сп'яніння позивачки, журналом
цільового інструктажу, табелем обліку
робочого часу, протоколом оперативної
наради при начальнику дистанції колії,
протоколом засідання профспілкового
комітету відповідача.

Оспорюючи обвинувачення адміністрації
щодо перебування її на робочому місці у
нетверезому стані позивачка мала
можливість та повинна була 25 травня 2013
року після відсторонення її від роботи
самостійно пройти обстеження у
будь-якому медичному закладі та надати
документ нарколога, який спростував би
ці твердження.

Як встановлено, виправдувальні медичні
документи позивачкою ані
адміністрації, ані профкому
відповідача не надані.

Враховуючи підвищену небезпеку
залізниці та необхідність суворого
дотримання дисципліни її працівниками
під час руху потягів колегія не приймає
до уваги позитивні дані щодо особи
позивачки у питанні співмірності
обраного відповідачем виду стягнення
ступеню вчиненого позивачкою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивачки відхилити.

Рішення Великоберезнянського
районного суду від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя