Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Касьяна О.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства «Одеська
залізниця» про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди

за касаційною скаргою Державного
підприємства «Одеська залізниця» на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до державного
підприємства «Одеська залізниця» (далі
- ДП «Одеська залізниця») про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди.

Вимоги мотивувала тим, що із січня 1994
року вона працювала на підприємстві
відповідача на посаді провідника
пасажирського вагону у парку відстою
за безстроковим трудовим договором. У
березні 2000 року її було переведено на
посаду провідника пасажирського
вагону за контрактом, який
неодноразово переукладався. Останній
контракт № 537/2007 від 17 липня 2007 року із
дію до 17 липня 2010 року був продовжений
додатковою угодою до 17 липня 2013 року.
Зі спливом цього строку її було
звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України.

Разом з тим, положення про порядок
укладання контрактів при прийнятті
(найманні) на роботу працівників,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1994 року
№ 170, передбачає необхідність
укладення контрактної форми трудового
договору із працівником, який
приймається на роботу на відповідне
підприємство вперше, про що зазначено
також у листі Державної адміністрації
залізничного транспорту України від 15
серпня 1997 року № ЦЗ-1-970 та телеграмі
Укрпрофжд № 963 від 19 серпня 1997 року.

Посилаючись на те, що на роботу вперше
її прийнято за безстроковим трудовим
договором, а тому п. 2 ст. 36 КЗпП України
не може бути підставою припинення
трудових відносин з нею, ОСОБА_4 просила
поновити її на роботі, скасувавши наказ
від 17 липня 2013 року про звільнення,
стягнути із відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та 50 000 грн у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 6 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове про часткове задоволення
позову. Скасовано наказ ДП «Одеська
залізниця» № ЛВЧДК-3-05/1241-ОС від
17 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_4
Поновлено ОСОБА_4 на посаді провідника
пасажирського вагону ДП «Одеська
залізниця» з 17 липня 2013 року. Стягнуто
із ДП «Одеська залізниця» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу із 17 липня 2013 року
до дня поновлення на роботі 15 травня 2014
року у розмірі 39 893, 28 грн та
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про
судові витрати. В іншій частині вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Одеська
залізниця», посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Розглянувши справу у відповідності до
вимог цивільного процесуального
закону на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були надані сторонами та
досліджені у судовому засіданні,
оцінені судом у відповідності до ст. 212
ЦПК України, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про
звільнення ОСОБА_4 без законної
підстави та обґрунтованості заявлених
нею вимог.

Доводами касаційної скарги висновки
суду не спростовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Одеська залізниця»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Т.П. Дербенцева

О.П. Касьян

В.О. Савченко