АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/1656/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Антонова Н.В.
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

30 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі на рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 26 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі про скасування
наказу про звільнення,поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,-

в с т а
н о в и л а:

В липні 2013 року позивач
пред»явив вказаний позов до
відповідача і зазначав,що працював в
Українському державному університеті
фінансів та міжнародної торгівлі з
квітня 2011 року та наказом від 29.04.2011
року його було призначено на посаду
проректора з навчально-наукової та
методичної роботи. У зв»язку зі змінами
в структурі університету його було
призначено на посаду першого
проректора з навчально-методичної
роботи.

Наказом в.о. ректора університету
Покрещука О.О. № 201 -к від 27.06.2013 року
його було звільнено з займаної посади
за одноразове грубе порушення трудових
обов»язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП
України, а саме за те, що перебуваючи на
вказаній посаді та виконуючи
повноваження ректора університету на
час його відсутності,в порушення вимог
чинного законодавства видав наказ про
переведення водія
експлуатаційно-технічного відділу
ОСОБА_3 на посаду заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації з
порушенням норм чинного законодавства,
що призвело до незаконного нарахування
та виплати ОСОБА_3 заробітної плати,що
підпадає під ознаки одноразового
грубого порушення трудових обов»язків.

Посилаючись на порушення
трудового законодавства при його
звільненні, позивач просив скасувати
наказ про його звільнення, поновити на
роботі на посаді першого проректора з
навчально-методичної роботи
університету та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 листопада
2013 року позов задоволено. Вирішено
поновити позивача на посаді першого
проректора з навчально-методичної
роботи Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі, стягнути з університету на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 75 212 грн.28
коп..

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції, відповідач в
апеляційній скарзі просить скасувати
його та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних
вимог,посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Вислухавши доповідь суддів,
пояснення осіб, що з»явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що наказом № 191-к від
26.04.2011 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу
до Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі на посаду головного наукового
співробітника відділу наукових
програм.

Наказом №198-к від 29.04.2011 року його
переведено на посаду проректора з
навчально-наукової та методичної
роботи з 29 квітня 2011 року,а наказом №
675-к від 26.10.2011 року переведено на посаду
першого проректора з
навчально-методичної роботи з 26.10.2011
року.

Наказом №201 -к від 27.06.2013 року ОСОБА_1
було звільнено з займаної посади за
одноразове грубе порушення трудових
обов»язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП
України,а саме : за призначення ОСОБА_3
на посаду заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації з
порушенням норм чинного законодавства,
що призвело до незаконного нарахування
та виплати заробітної плати.Перший
проректор з навчально-методичної
роботи ОСОБА_1, виконуючи обов»язки
ректора університету з 13.02.2013 року , в
порушення вимог чинного законодавства
видав наказ № 42-к від 13.02.2013 року про
переведення водія легкового
автомобіля експлуатаційно-технічного
відділу ОСОБА_3 на посаду заступника
начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу,ліцензування та
акредитації,цим же наказом ОСОБА_3
встановлено надбавку за складність та
напруженість у роботі у розмірі 50 % від
посадового окладу. Згідно з розподілом
обов»язків між керівництвом
Університету та посадової інструкції
першого проректора з
навчально-методичної роботи , ОСОБА_1
здійснює керівництво та контроль за
діяльністю навчально-методичного
центру, до складу якого входить відділ
науково-методичного забезпечення
навчального процесу,ліцензування та
акредитації. В цей же час ОСОБА_3
продовжує працювати за сумісництвом на
посаді водія легкового автомобіля
експлуатаційно-технічного відділу,що є
порушенням п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 03 квітня 1993 року
№ 245 «Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій».

ОСОБА_3 посадові обов»язки за посадою
заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації не виконував, на робочому
місці не з»являвся, про що свідчить акт
від 22 квітня 2013 року.В час виконання
основної роботи виконував обов»язки
водія та особисті розпорядження
ОСОБА_1, отримуючи при цьому заробітну
плату як заступник начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації.

Так за період з 13 лютого по 31 березня 2013
року ОСОБА_3 незаконно отримав 4040,81 грн.
заробітної плати,яку він повернув при
звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
поновлюючи його на роботі на посаді
першого проректора з
навчально-методичної роботи
Українського державного університету
та міжнародної торгівлі, стягнувши з
університету на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 75 212 грн.,суд виходив з того,що
викладені в наказі про звільнення
позивача обґрунтування незаконності
переведення ОСОБА_3 на нову посаду,
стосуються не безпосередньо самого
факту переведення вказаної особи,а
подальшого її перебування на даній
посаді, належного виконання своїх
обов»язків, і такі обставини не можуть
свідчити будь-яким чином про вчинення
ОСОБА_1 одноразового грубого порушення
трудової дисципліни.

Одночасно суд прийшов до висновку про
те,що переведення ОСОБА_3 на посаду
заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації відбулося з порушенням
вимог Посадової інструкції заступника
начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації роботи Українського
державного університету та
міжнародної торгівлі.

Колегія суддів вважає,що суд при
вирішенні даного спору зробив
висновки, які виключають один одного
чим порушив норми процесуального
права,а тому рішення неможна вважати
законним та обґрунтованим, відповідним
обставинам справи та вимогам закону, що
регулює правовідносини, які виникли
між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу від 30 травня 2012
року за №431 Про розподіл обов»язків між
проректорами Українського державного
університету та міжнародної торгівлі ,
першому проректору університету
ОСОБА_1 безпосередньо
підпорядковувався
навчально-методичний центр, до якого
входить відділ науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації, що
обумовлює його обізнаність стосовно
Положення про навчально-методичний
центр та його структури, а також
Посадових інструкцій його працівників,
які передбачають кваліфікаційні
вимоги до них.

Так відповідно до п.6 Посадової
інструкції заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації, яка
затверджена 26 вересня 2011 року ректором
Покрещуком О.О. , на посаду заступника
начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації призначається особа, яка
має вищу освіту, стаж роботи на посадах,
пов»язаних з навчально-методичною
роботою,не менше двох років.

Незважаючи на вимоги вказаної
Інструкції та покладених на нього
обов»язків щодо контролю за діяльністю
навчально-методичного центру, позивач
видав наказ № 42-к від 13.02.2013 року про
переведення ОСОБА_3 на посаду
заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету, встановивши
йому надбавку у розмірі 50 % від
посадового окладу за складність та
напруженість у роботі, який на цей час
працював у нього водієм легкового
автомобіля експлуатаційно-технічного
відділу університету, закріпленого за
позивачем і взагалі не мав стажу роботи
на посадах, пов»язаних з
навчально-методичною роботою .

Матеріалами справи підтверджується,що
позивач достовірно знав про попередню
роботу ОСОБА_3 водієм та охоронцем в
різних підприємствах відповідно до
його особистого листка, яка не була
пов»язана з навчально-методичною
роботою і таким чином про відсутність у
нього права займати зазначену посаду.

Обставини щодо порушення
позивачем законодавства при
переведенні водія ОСОБА_3 на посаду
заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу університету,
ліцензування та акредитації визнані
судом першої інстанції , проте на думку
колегії суддів їм не надана належна
оцінка в сукупності з іншими
встановленими обставинами по справі,
що призвело до хибного висновку про
відсутність в діях позивача грубого
порушення трудової дисципліни.

Так, при переведенні ОСОБА_3 з грубим
порушенням вимог щодо кваліфікації
заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету,позивач
проігнорував вимоги Постанови КМУ № 245
від 03.04.1993 року «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств,установ і
організацій»,оскільки останній не був
звільнений з посади водія
закріпленого за ним автомобіля, а був
залишений на цій посаді і продовжував
працювати водієм позивача.

Вказані обставини підтверджуються
подорожніми листами службового
автомобіля, який був закріплений за
ОСОБА_3 і які свідчать про знаходження
його на цій роботі продовж робочого дня
з 9.00 до 18.00 годин ,відомостями витрат
пального та на видачу бензину за
лютий,березень 2013 року з його підписом,
бухгалтерською довідкою щодо відпуску
пального, табелями обліку робочого
часу ОСОБА_3 в якості водія за
сумісництвом у період з 13.02.по 22.04.2013
року (а.с. 71-73,77-78,79-91).

Разом з цим інші докази свідчать про
невихід його на роботу у відділ
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету та не
виконання обов»язків заступника
начальника відділу при тому,що
відбувалося нарахування йому
заробітної плати як заступнику
начальнику відділу у розмірі 4040 грн.81
коп..

Вказані обставини фактично
підтверджені ОСОБА_3(а.с.34 ),який
звільнився з роботи за власним
бажанням та повернув заробітну
плату,нараховану та виплачену йому як
заступнику начальнику відділу у
розмірі 4040 грн.81 коп. (а.с.223-227).

З огляду на викладене не заслуговують
на увагу твердження позивача про
погодження переведення ОСОБА_3 на
посаду заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету із
відповідними службами.

Крім того, з заяви ОСОБА_3 про
переведення його на вказану посаду та
зі змісту наказу № 42-к від13.02.2013 року
таке погодження не вбачається, а
навпаки таке рішення позивач прийняв
особисто.

До того ж колегія суддів вважає,що
наявність або відсутність погоджень
інших служб на вирішення такого
кадрового питання не звільняла
позивача,виконуючого на той момент
обов»язки ректора університету,
дотримуватися вимог трудового
законодавства.

До того ж в службовій записці від 22.04.2013
року методист вищої категорії відділ
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету ОСОБА_6,яка з
січня 2013 року вела табель обліку
робочого часу,зазначила,що ОСОБА_3 до
кабінету № 308 адміністративного
корпусу, де розташований відділ
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету та робоче
місце заступника начальника відділу
ніколи не заходив і в журналі обліку
виходу на роботу його підписи були
відсутні (а.с.70).

Згідно з табелями обліку робочого часу
працівників відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету у період з
13.02. по 22.04.2013 року ОСОБА_3 не з»являвся
на робоче місце у зазначений відділ без
зазначення причин і відсутній
відпрацьований ним час на посаді
заступника начальника цього відділу
(а.с. 74-76 ,103-105).

В зв»язку з зазначеним колегія суддів
критично оцінює пояснення свідка
ОСОБА_5, яка займала посаду заступника
керівника навчально-методичного
центру про те, що ОСОБА_3 після
призначення на посаду заступника
начальника відділу спільно з нею та за
участю кафедр і факультетів
доопрацьовував ліцензійні та
акредитаційні справи університету.

При цьому колегія суддів також звертає
увагу на те,що за підписом ОСОБА_5, яка
займала вказану посаду, до бухгалтерії
університету подавалися табелі обліку
робочого часу працівників відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації за лютий-квітень 2013 року, у
яких зафіксована неявка ОСОБА_3
впродовж всього робочого часу на
роботу в якості заступника начальника
відділу.

При відсутності будь-яких спростувань
зі сторони позивача як в суді першої
інстанції, так і в суді апеляційної
інстанції, вказані обставини колегія
суддів вважає встановленими та
доведеними належними та допустимими
доказами, як це передбачено ст.ст. 57-60
ЦПК України,а висновок суду першої
інстанції є невідповідним вказаним
обставинам.

Колегія суддів не находить підстав
вважати порушенням з боку відповідача
ст.ст.149,

148 КЗпП України, про що заявлялось
позивачем, оскільки про здійснення
позивачем незаконного переведення
ОСОБА_3 на посаду заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації
університету, було виявлено 22.04.2013 року
після проведення перевірки обставин,
викладених в службовій записці від
22.04.2013 року методиста вищої категорії
відділ науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації
університету ОСОБА_6,тобто в той день
коли позивач був відсутній на роботі у
зв»язку з тимчасовою непрацездатністю
і не перебував на роботі з поважних
причин ,а акт від 25.06.2013 року складений
працівниками університету,свідчить
про те,що відповідач зажадав від
позивача пояснень стосовно
незаконного переведення ОСОБА_3 на
посаду заступника начальника відділу
науково-методичного забезпечення
навчального процесу, ліцензування та
акредитації університету, проте як
вбачається з матеріалів справи від
позивача таких пояснень до відповідача
не надійшло (а.с.35-36,98-102).

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про те,що умисні
дії позивача стосовно переведення
ОСОБА_3 на посаду заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального
процесу,ліцензування та акредитації
університету з грубим порушенням вимог
закону,що призвело до незаконного
нарахування та виплати ОСОБА_3
заробітної плати,підпадають під ознаки
одноразового грубого порушення
трудових обов»язків,а тому його
звільнення з роботи з вказаних вище
підстав проведено з додержанням норм
чинного трудового законодавства.

В зв»язку з такими висновками колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове,яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316 ЦПК
України,колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -