Справа № 143/686/13-ц Провадження №
22-ц/772/2560/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойчук О. Г.Категорія 39
Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Чорного В.І., Медвецького С.К.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Погребищенського районного суду
Вінницької області від 14.07.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виділ в натурі ? частки із спадкового
майна, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 року позивач звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати
ОСОБА_4, яка на підставі заповіту від
10.12.1975 року заповіла їй та її сестрі
ОСОБА_3 по ? частині житлового будинку,
що знаходиться по АДРЕСА_3. 19.07.1978 року
державним нотаріусом Липовецької
державної нотаріальної контори їй
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, згідно якого вона
отримала половину житлового будинку з
приналежними до нього господарськими
будівлями, що знаходяться на земельній
ділянці площею 1728 кв. м., тоді як
відповідач свідоцтво про право на
спадщину отримала лише 11.07.1997 року.
Згідно технічної документації, на час
відкриття спадщини, до складу
спадкового майна входило: «А» -
житловий будинок, 1961 року побудови,
інвентарна вартість - 25 046 грн.; «а1» -
прибудова, 1975 року побудови, інвентарна
вартість 7 417 грн.; «Б» - сарай, 1972 року
побудови, інвентарна вартість 7 911 грн.;
«В» - сарай, 1973 року побудови,
інвентарна вартість 4 446 грн.; «п/В» -
погріб, 1973 року побудови, інвентарна
вартість 4 821 грн.. У відповідності до
експлікації до плану будинку, загальна
площа приміщень разом по будинку
становить 60, 9 кв. м. і відповідає
загальній інвентарній вартості 40 358
грн., відтак вартість 1 кв. м. становить
662, 7 кв.м., а ? частини - 20 179 грн.. Позивач
зазначає, що загальна площа квартири
№1, яку використовує відповідач
становить 35, 8 кв.м., тоді як загальна
площа належних їй приміщень складає 25, 1
кв.м., відтак різниця загальної площі на
користь відповідача становить 10, 7 кв.м.,
що відповідає різниці у вартості 7 090, 89
грн.. З урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_2 просила виділити та
визнати за нею право власності в натурі
на ? частку із спадкового майна, яка
складається з: прибудови «а1» (кухня 2-1),
вартістю 7 607 грн., житлової кімнати 2-2,
вартістю 11 863 грн. у житловому будинку
АДРЕСА_2 з грошовою компенсацією на її
користь в сумі 10 036, 50 грн., а також
стягнути на її користь судові витрати,
пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Погребищенського районного
суду Вінницької області від 14.07.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на неповноту
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник апеляційну скаргу
підтримали з посиланням на викладені в
ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
заявлений позов є безпідставним,
оскільки сторони у встановленому
законом порядку прийняли спадщину, яка
була розділена між ними ще за життя
спадкодавця.

Однак погодитись з таким висновком
районного суду не можна, через
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
тому суд апеляційної інстанції на
підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції скасовує
та ухвалює нове рішення з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась
спадщина, яка складається з житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_2, і спадкоємцями даного майна
згідно заповіту є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
рівних частках.

19.07.1978 року державним нотаріусом
Липовецької державної нотаріальної
контори позивачу видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, згідно
якого вона отримала половину житлового
будинку з приналежними до нього
господарськими будівлями, що
знаходяться на земельній ділянці
площею 1 728 кв. м.

Відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право
на спадщину за заповітом видано 11.07.1997
року.

Правовідносини, що склались між
сторонами на час відкриття спадщини,
регламентовані положеннями ЦК України
в редакції 1963 року, а також враховуючи
те що спір щодо поділу спадкового майна
має місце на даний час, тому необхідно
застосовувати і норми ЦК України в
редакції 2004 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини; визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном.

Із висновку судової
будівельно-технічної експертизи №ОС-126
від 06.03.2014 року видно, що розподіл
житлового будинку в означених
ідеальних частках (по ? та ? частки
кожного з співвласників з метою
обладнання окремих ізольованих
квартир) виконати неможливо, оскільки
площа ? частки не відповідає мінімально
допустимим нормам до житлових
приміщень.

Крім того, висновком експертизи
визначено можливі варіанти розподілу
приміщень житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
наближені до ідеальних часток, з
визначенням грошової компенсації
одній із сторін за відхилення від
ідеальної частки.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 562 ЦК України
(в редакції 1963 року) поділ спадкового
майна провадиться за згодою
спадкоємців, що прийняли спадщину. При
недосягненні згоди поділ провадиться
судовим порядком відповідно до часток
належних кожному із спадкоємців за
законом або заповітом.

Згідно ст. 1278 ЦК України ( в редакції 2004
року) частки кожного спадкоємця у
спадщині є рівними, якщо спадкодавець у
заповіті сам не розподілив спадщину
між ними. Кожен із спадкоємців має
право на виділ його частки в натурі.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_3
займає квартиру АДРЕСА_1 та
користується кухнею площею 6,2 кв.м.,
житловою кімнатою площею 12,1 кв.м. та
верандою площею 17,5 кв.м., а всього 35, 8
кв.м..

Натомість ОСОБА_2 займає квартиру
АДРЕСА_2 та користується кухнею площею
9,4 кв.м., житловою кімнатою площею 15,7
кв.м., а всього 25,1 кв.м..

Відтак, різниця загальної площі на
користь ОСОБА_3 становить 10,7 кв.м., тоді
як ідеальні частки сторін становлять
по ?.

Висновок суду першої інстанції про
безпідставність вимог щодо виділу
частки спадкового майна, є таким що не
грунтується на вимогах закону.

Судова колегія, з урахуванням висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №ОС-126 від 06.03.2014 року,
заявлених вимог та порядку
користування спірним будинком, що
склався між сторонами, приходить до
висновку щодо необхідності виділення
та визнання за ОСОБА_2 права власності в
натурі на частку із спадкового майна,
яка складається з: прибудови «а1» (кухня
2-1), вартістю 7 607 грн., житлової кімнати
2-2, вартістю 11 863 грн. у житловому
будинку АДРЕСА_1.

При виділі частки спадкового майна,
судова колегія звертає увагу на те, що
порядок користування спадковим майном,
склався між сторонами з часу відкриття
спадщини і саме вищевказаними
приміщеннями постійно користується
ОСОБА_2, що сторонами не заперечується.

Щодо вимог про стягнення грошової
компенсації за частку нерухомого
майна, то судова колегія вважає за
необхідне застосувати відносно цих
вимог позовну давність, на
застосуванні якої наполягає
відповідач і обов'язковість
застосування якої, передбачено ст. 75 ЦК
України (в редакції 1963 року).

Вимогами ст. 71 ЦК України (в редакції 1963
року) та 257 ЦК України (в редакції 2004
року), загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Судом встановлено, що сторони спадкове
майно використовують з часу відкриття
спадщини, тобто з 1976 року і позивачу
було достовірно відомо про порушення
її права, оскільки нею
використовувалась менша частина
спадкового майна, однак у визначені
законом терміни, позивач за захистом
свого права в суд не зверталась,
клопотання про поновлення даного
строку нею не заявлено, а також
відсутні зупинення та переривання
перебігу позовної давності.

На підставі наведеного, судова колегія
приходить до висновку, що заявлений
позов в частині вимог про виділ частки
спадкового майна є обґрунтованим та
підлягаючим задоволенню, а вимоги про
стягнення грошової компенсації
задоволенню не підлягають у зв'язку із
пропуском строку позовної давності, а
також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України на користь позивача з
відповідача мають бути стягнуті
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати в розмірі
431, 52 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в
и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного
суду Вінницької області від 14.07.2014 року
- скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виділити та визнати за ОСОБА_2 право
власності в натурі на частку із
спадкового майна, яка складається з
прибудови «а1» (кухня 2-1), вартістю 7 607
грн. та житлової кімнати 2-2, вартістю 11
863 грн. у житловому будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 431,52 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В. Оніщук

Судді:
/підпис/ В.І. Чорний

/підпис/ С.К.
Медвецький

З оригіналом вірно: