У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9,
про компенсацію грошових коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Малиновського районного суду
Одеської області від 11 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що на підставі договору
дарування від 22 березня 2004
року, укладеним між ним та ОСОБА_9, він
був власником 3/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. Зазначена частина
домоволодіння належала ОСОБА_9 на
підставі рішення апеляційного суду
Одеської області від 12 лютого 2004 року,
яке було скасовано рішенням Верховного
Суду України від 6 грудня 2006 року. Крім
того, заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 10 липня 2012
року визнано недійсним договір
дарування 3/25 частини домоволодіння від
22 березня 2004 року, укладений позивачем
та ОСОБА_9

Позивач зазначав, що ним було здійснено
поліпшення 3/25 частини домоволодіння,
внаслідок чого вартість нерухомого
майна значно збільшилась.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути у рівних
частинах на його користь 152 453 грн на
відшкодування витрат на поліпшення
майна та 3 044 грн на відшкодування
витрат за проведення експертизи.

Рішенням Малиновського районного суду
Одеської області від 11 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
19 листопада 2013 року, позов ОСОБА_6
задоволено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 152 453 грн на
відшкодування витрат на поліпшення
майна та 3 044 грн на відшкодування
витрат з проведення експертизи.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовити, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суди виходили із того, що відповідно до
ст. 390 ЦК України позивач має право на
відшкодування витрат на поліпшення
майна, які визначаються у сумі
проведеного капітального ремонту
частини будинку.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, оскільки
вони не ґрунтуються на вимогах
матеріального та процесуального
закону та зроблені при неповному
з'ясуванні усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що 22 березня 2004
року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено
договір дарування 3/25 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, відповідно до
умов якого позивач прийняв у дар
вищезазначену частину будинку (а. с. 14).

Вищезазначена частина домоволодіння
належала ОСОБА_9 на підставі рішення
апеляційного суду Одеської області від
12 лютого 2004 року.

Рішенням Верховного Суду України від 6
грудня 2006 року в справі за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа -
ОСОБА_7, про визнання договору застави
квартири дійсним та визнання права
власності на квартиру, скасовано
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 6 жовтня 2003 року, додаткове
рішення цього ж суду від 9 жовтня 2002
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 12 лютого 2004 року.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено
(а. с. 20-23).

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 14
травня 2009 року визнано недійсним
договір дарування 3/25 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язано
Комунальне підприємство «Одеське МБТІ
та РОН» скасувати реєстрацію права
власності на 3/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а. с.
24-26).

Відповідно до статті 390 ЦК України
добросовісний або недобросовісний
набувач (володілець) має право вимагати
від власника майна відшкодування
необхідних витрат на утримання,
збереження майна, здійснених ним з
часу, з якого власникові належить право
на повернення майна або передання
доходів. Добросовісний набувач
(володілець) має право залишити собі
здійснені ним поліпшення майна, якщо
вони можуть бути відокремлені від
майна без завдання йому шкоди. Якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна, добросовісний набувач
(володілець) має право на відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість.

Право вимагати від власника повернення
відділених від речі поліпшень та
відшкодування вартості невідділених
поліпшень має лише добросовісний
набувач.

Добросовісним набувачем визнається
особа, яка придбала річ у особи, яка не
мала права її відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати.

Із висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 26
липня 2011 року № 15702
вбачається, що ринкова вартість 3/25
частини домоволодіння АДРЕСА_1 без
проведеного поліпшення станом на 2004
рік становить 75 689 грн; ринкова вартість
3/25 частини зазначеного домоволодіння
із урахуванням поліпшення станом на 2010
рік становить 301 720 грн. Поліпшення
виконані ОСОБА_6 в домоволодінні є
роботою по проведенню капітального
ремонту, які не можуть бути
відокремленні. Вартість ремонтних
робіт становить 152 453 грн (а. с. 124-128).

Частиною четвертою статті 390 ЦК України
передбачено право добросовісного
набувача на залишення собі здійснених
ним поліпшень майна, якщо вони можуть
бути відокремлені від майна без
завдання йому шкоди.

Право на отримання відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість,
добросовісний набувач має у разі, якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суди не звернули уваги на те, що на
користь позивача можуть бути стягнуті
лише витрати у сумі, на яку збільшилася
вартість майна, тобто судами
неправильно застосовано положення ч. 4
ст. 390 ЦК України, а також не визначено
розмір цих витрат.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
Одеської області від 11 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 19 листопада 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:
Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана