У х в а л а

24 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,суддів:
Журавель В.І., Мартинюка В.І.,Іваненко
Ю.Г., Писаної Т.О.,розглянувши заяву
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсною заяви про скасування
заповіту; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного
підприємства «Борей-таксі», Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фронт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліпат-Інвест»,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», Приватного
підприємства «ЮС-Центр», ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з
обмеженою відповідальністю «А.О.
Бастіон», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елітком», ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, про
визнання недійсним заповіту, визнання
пріоритету зареєстрованих прав на
частину квартири, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визначення судом відповідальності,
стягнення у солідарному порядку
погіршення частки, упущеної вигоди,
неодержаної орендної плати, пені,
моральної шкоди, реальних збитків,
грошової компенсації, припинення права
власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2000 року ОСОБА_18 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_19 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Шостої київської
державної нотаріальної контори
Мотицькою С.А. 03 листопада 1998 року, що
зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на
ім.'я ОСОБА_20 та ОСОБА_19 щодо спадкового
майна померлого ОСОБА_21 у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2000 року
позов задоволено.

Зазначене рішення суду ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
28 липня 2008 року скасовано за
нововиявленими обставинами.

До участі у справі в якості
правонаступника померлого ОСОБА_18 було
притягнуто його сина - ОСОБА_2, який з
урахуванням заяви про зміну та
уточнення позову та заяви про
залишення частини позовних вимог без
розгляду просив: визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03 листопада 1998 року,
реєстровий № 3с-619, видане Шостою
київською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_20 та ОСОБА_19 у
спадковій справі № 164/97 в частині
визнання за ОСОБА_19 права на
спадкування за законом 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому ОСОБА_21 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва 11 лютого 1994
року за № 531 та зареєстрована в
Київському БТІ 17 лютого 1994 року за № 4662;
визнати недійсною заяву від 16 січня 2001
року подану ОСОБА_20 до Шостої київської
державної нотаріальної контори про
скасування заповіту від 23
грудня 1999 року.

ОСОБА_2 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_21 Своїм заповітом
від 27 січня 1994 року ОСОБА_21 заповідав
ОСОБА_19 лише автомобіль. Враховуючи, що
ОСОБА_20 на час смерті свого чоловіка
ОСОБА_21 проживала разом із ним у
належній їм та ОСОБА_18 квартирі, то
вона відповідно до вимог ст. 549 ЦК
України (в редакції 1963 року) прийняла
спадщину, оскільки у встановлений ст. 553
ЦК України (в редакції 1963 року)
шестимісячний строк не подавала заяву
про відмову від спадщини. Але 03
листопада 1998 року Шоста Київська
державна нотаріальна контора видала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім'я ОСОБА_20 та ОСОБА_19 щодо
спадкового майна померлого ОСОБА_21 у
вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 з
порушенням вимог статей 529, 548, 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), а тому воно
має бути визнано недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_20 (мати
батька позивача - ОСОБА_22.). Не
дивлячись на те, що ОСОБА_20 своїм
заповітом від 23 грудня 1999
року скасувала свій попередній заповіт
від 31 жовтня 1996 року, Шоста
київська державна нотаріальна контора
направляла як за вимогою суду, так і
позивачу відомості про те, що в
Спадковому реєстрі зареєстрований
лише один заповіт ОСОБА_20 від 31 жовтня
1996 року на користь ОСОБА_19

ОСОБА_20 своїм заповітом від 23 грудня 1999
року скасувала попередній заповіт від
31 жовтня 1996 року, а відповідно до вимог
ч. 2 ст. 544 ЦК України (в редакції 1963
року) заповіт, складений пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або в частині, в якій він йому
суперечить. Оскільки заповітом від 23
грудня 1999 року ОСОБА_20 змінила особу, на
користь якої вона заповіла своє майно,
то даний заповіт повністю скасував
попередній її заповіт від 31 жовтня 1996
року на користь ОСОБА_19

При цьому нотаріальна контора
повідомила, що заповіт ОСОБА_20 від
23 грудня 1999 року за реєстровим № 8-10744
скасовано її заявою від 16 січня 2001
року за реєстровим № 2-111. Однак підпис,
вчинений на цій заяві від імені ОСОБА_20,
не є її підписом, оскільки в цей час
ОСОБА_20 знаходилась в смт Немішаєво
Бородянського району Київської
області.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ПП
«Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», ПП «ЮС-Центр»,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ТОВ
«А.О. Бастіон», ТОВ «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», в якому,
уточнивши, змінивши та доповнивши
позовні вимоги, остаточно просив:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_20 на
ім'я ОСОБА_18 від 23 грудня 1999 pоку;
визнати за померлим ОСОБА_19. і ОСОБА_20
пріоритет зареєстрованих прав
власності на частки квартири АДРЕСА_1
над іншими незареєстрованими правами
станом на момент відкриття спадщини
ОСОБА_18;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом, як
1/18 частки після смерті ОСОБА_19. та 5/18
часток після смерті ОСОБА_20;

- визначити відповідальність ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», ПП
«ЮС-Центр», які спільно завдали шкоди
ОСОБА_23, у частці відповідно до ступеня
вини кожного;

- стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП
«Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», ПП «ЮС-Центр» на
користь ОСОБА_23 погіршення 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 (1/18 частки після
смерті ОСОБА_19. та 5/18 часток після
смерті ОСОБА_20), у розмірі 172 606,67 грн;

- стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП
«Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», ПП «ЮС-Центр» на
користь ОСОБА_23 упущену вигоду від
здачі в оренду належної йому на праві
власності за рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня
2004 року 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з
15 червня 2004 року по 14 січня 2010 року
включно: 153 892,10 грн доходів, 51 736,24 грн
інфляційних, 10 734,18 грн трьох процентів
річних, а загалом 216 362,52 грн;

- стягнути з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_23
неодержану орендну плату за термін 3
(трьох) місяців авансом у розмірі 11 864,85
грн, як еквівалент 1 500 дол. США;

- перевести у солідарному порядку на
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», ПП
«ЮС-Центр» обов'язок сплати йому за
прострочення передачі квартири в
оренду за договором оренди квартири
від 30 жовтня 2007 року і стягнути з них у
солідарному порядку на користь ОСОБА_23
пеню за прострочення орендних платежів
у розмірі 345 504,43 грн, як еквівалент 43 680
дол. США;

- стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», ПП «ЮС-
Центр» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 500 тис. грн;

- зобов'язати ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у
солідарному порядку передати ОСОБА_23
сімейний фотоальбом, що належав
ОСОБА_20;

- стягнути з ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП
«ЮС-Центр» на користь ОСОБА_23 реальні
збитки у розмірі 10 752,69 грн згідно з
поданим розрахунком;

- захистити цивільний матеріальний
інтерес ОСОБА_23, встановивши станом на
час звернення ОСОБА_23 до суду з позовом
і розгляду цієї справи юридичний факт
вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 у
розмірі 123 468,04 дол. США;

- стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_23
еквівалент матеріальної компенсації -
грошову компенсацію за 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_23
за рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 27 квітня 2004 року у розмірі
986 818,13 грн;

- припинити право власності ОСОБА_23 на
1/3 частки квартири АДРЕСА_1, що
належить йому за рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2004
pоку, яке було зареєстровано 14 червня 2004
року КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна»;

- стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_23
витрати у розмірі 5 231,65 грн, а також
судові витрати та всі інші витрати,
пов'язані з розглядом даної цивільної
справи;

- встановити такий порядок виконання
рішення у цій справі, яким зобов'язати
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
право власності на 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1 за рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2004
року (реєстраційний напис від 14
червня 2004 року) припинити за ОСОБА_23 не
раніше отримання з ОСОБА_2. на користь
ОСОБА_23 грошових сум у розмірах 986
818,13 грн та 5 231,65 грн з усіма іншими,
покладеними на нього витратами у цій
справі;

- покласти на відповідачів у
солідарному порядку всі витрати,
пов'язані з розглядом даної цивільної
справи.

- стягнути на користь ОСОБА_23 у
солідарному порядку з відповідачів
ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., ОСОБА_8., ТОВ «А.О. Бастіон», ТОВ
«Технічний центр домофонізації
Цифрал-Сервіс», ПП «ЮС-Центр» реальні
збитки у розмірі 28 800 грн та 115 200 грн
упущеної вигоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що після смерті 27 лютого 1994
року ОСОБА_21 його спадщина була
прийнята двома з трьох спадкоємців
дружиною ОСОБА_20 і сином, його батьком
ОСОБА_19 ОСОБА_20 прийняла спадщину,
фактично вступивши у володіння
спадковим майном, а ОСОБА_19 прийняв
спадщину, фактично вступивши в
управління спадковим майном -
автомобілем ЛуАЗ, належним ОСОБА_21
Вказував на те, що третій спадкоємець
ОСОБА_21 - його син ОСОБА_18 спадщини не
приймав, оскільки заяви про прийняття
спадщини у встановлений ст. 549 ЦК УРСР
строк нотаріусу не подавав, в
управління спадковим майном не вступав
та не міг проживати у спірній квартирі
і прийняти спадщину у 1994 році.

Також з вини відповідачів він тривалий
час був позбавлений можливості
використовувати за призначенням
належну йому власність у вигляді 1/3
частини спірної квартири, що призвело
до заподіяння йому збитків та шкоди в
розмірі, зазначеному в позові,
неодержання ним доходів, заподіяння
моральної шкоди. Внаслідок
протиправних дій відповідачів у нього
виник обов'язок перед третіми особами у
сплаті останнім пені з умовами
укладених з третіми особами договорів,
тому зазначений обов'язок повинен бути
перенесений на відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року, позов
ОСОБА_2. до ОСОБА_23 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсною заяви про скасування
заповіту задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане
державним нотаріусом Шостої київської
державної нотаріальної контори
Мотицькою С.А. 03 листопада 1998 року на
ім'я ОСОБА_20 та ОСОБА_19 щодо спадкового
майна померлого ОСОБА_21 у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. Решту
позовних вимог залишено без
задоволення.

У задоволенні позову ОСОБА_23 до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
ПП «ЮС-Центр», ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., TOB «А.О. Бастіон», ТОВ
«Технічний центр домофонізації
Цифрал-Сервіс», за участю третіх осіб:
Головного управління юстиції у м.
Києві, ТОВ «Елітком», ОСОБА_9, ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14.,
ОСОБА_15., ОСОБА_16., ОСОБА_17, про визнання
недійсним заповіту, визнання
пріоритету зареєстрованих прав на
частки квартири, визнання права
власності на частку квартири в порядку
спадкування за законом, визначення
судом відповідальності, стягнення у
солідарному порядку погіршення частки,
упущеної вигоди, неодержаної орендної
плати, пені, моральної шкоди, реальних
збитків, грошової компенсації,
припинення права власності відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_23 відхилено,
вказані судові рішення залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_23 про перегляд вказаної ухвали
суду касаційної інстанції на підставі
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
положень ст. 1266 ЦК України і ст. 549 ЦК
УРСР, що призвело до ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1
посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року, від 25 серпня
2011 року, рішення Верховного Суду
України від 14 травня 2008 року, від 12
грудня 2007 року, ухвалу Апеляційного
суду Волинської області від 20 грудня 2007
року, постановлену за результатами
касаційного перегляду, та ухвали
Верховного Суду України від 01 жовтня
2008 року, від 19 листопада 2008 року, 04
червня 2008 року, від 11 березня 2009
року, від 02 квітня 2008 року, від 07
листопада 2007 року, від 21 листопада 2007
року, від 10 жовтня 2007 року, від 06 червня
2007 року, від 13 липня 1994 року і від 01
серпня 2007 року.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах або
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 <nau://ukr1618-15|st353>-360
ЦПК України <nau://ukr1618-15|st360>» № 11 від 30
вересня 2011 року роз'яснено, що під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвал Верховного Суду
України від 04 червня 2008 року, від 11
березня 2009 року, від 02 квітня 2008 року,
від 07 листопада 2007 року, від 21 листопада
2007 року, від 06 червня 2007 року, від 13
липня 1994 року і від 01 серпня 2007 року, які
додані до заяви як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, вбачається, що
судом касаційної інстанції скасовано
рішення судів попередніх інстанції з
передачею справи на новий розгляд.

Посилання на ухвали суду касаційної
інстанції, якими справу передано на
новий судовий розгляд, не є підставою
для допуску справи для перегляду
Верховним Судом України, оскільки у них
не висловлено правової позиції щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права.

Решта судових рішень, наданих
заявником для порівняння не можуть
бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права,
оскільки правові висновки зазначені у
цих судових рішеннях та в ухвалі, про
перегляд якої подано заяву,
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах, встановлених судами.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами ст.
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсною заяви про скасування
заповіту; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного
підприємства «Борей-таксі», Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фронт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліпат-Інвест»,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», Приватного
підприємства «ЮС-Центр», ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з
обмеженою відповідальністю «А.О.
Бастіон», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елітком», ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, про
визнання недійсним заповіту, визнання
пріоритету зареєстрованих прав на
частину квартири, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визначення судом відповідальності,
стягнення у солідарному порядку
погіршення частки, упущеної вигоди,
неодержаної орендної плати, пені,
моральної шкоди, реальних збитків,
грошової компенсації, припинення права
власності до провадження Верховного
Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. КасьянСудді: В.І.
ЖуравельЮ.Г. ІваненкоВ.І. МартинюкТ.О.
Писана