Справа № 743/1397/14-ц
Провадження № 2/743/375/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарях Марченко А.В.,
Коваль Т.С.

з участю позивача,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт.Ріпки справу
за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, про
розірвання договору, стягнення
сплачених коштів та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, зазначивши що 23.07.2014 року між
нею та відповідачем було укладено
договір, про виготовлення і доставку
металопластикової конструкції
(віконного блоку), за умовами якого
позивач внесла передоплату, в розмірі
5620 грн., а ОСОБА_2 зобов"язався упродовж
14 робочих днів виготовити і доставити
товар.

Оскільки позивач в повному обсязі
виконала взяті на себе зобов"язання, а
ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від
виконання своїх обов"язків, ОСОБА_1,
посилаючись на ст.ст.4, 10 Закону України
"Про захист прав споживачів", ст.ст. 530,
614, 872, 1210 ЦК України, просить розірвати
договір купівлі-продажу, укладений між
сторонами, стягнути з відповідача 5620
грн. коштів, сплачених за товар, а також
500 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
підтримала свої вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в заяві, додатково
вказавши, що за контактним телефоном
ОСОБА_2, працівники відповідача
неодноразово запевняли її, що з їх
сторони договір буде виконано в
найкоротший термін, однак згодом
ОСОБА_1 особисто встановила, що офіс,
який орендував суб"єкт підприємницької
діяльності, тривалий час не працює
взагалі.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до
органів внутрішніх справ із заявами
про шахрайські дії відповідача, однак
про результати розслідування її не
повідомляли.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, будучи повідомленим про
час та місце розгляду справи в порядку,
визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України,
за договором про надання послуг одна
сторона зобов'язується за завданням
другої сторони надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що
23.07.2014 року між сторонами укладено
договір про виготовлення, доставку та
встановлення віконного склопакету,
загальною площею 10,9 м/кв., вартістю 5620
грн.

За умовами договору, ОСОБА_2
зобов"язався виконати на користь
позивача вказані вище дії упродовж 14
робочих днів, після отримання авансу, в
сумі 5000 грн., а відповідач взяла на себе
обов"язок сплатити аванс і додатково -
620 грн. по факту доставки товару.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами, є домовленість про
предмет договору, його умови що
визначені законом як істотні або
необхідні для договорів певного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою
хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Товарним чеком від 23.07.2014 року
підтверджується, що 23.07.2014 року ФОП
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 5620 грн. в
якості плати за металокострукцію.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач достроково, в
день укладення договору, сплатила
відповідачеві як суму авансу, так і
кошти, які вона була зобов"язана внести
по факту виконання робіт.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 в
повному обсязі виконала взяті на себе
зобов"язання.

Довідкою № 1699 від 23.10.2014 року,
виданою Любецькою селищною радою
Ріпкинського району підтверджується,
що за місцем пролживання ОСОБА_3
балконна рама замінена не була.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З пояснень позивача слідує, що
ОСОБА_2 не повідомляв її про
неможливість виконання взятих на себе
зобов"язань та не повертав отриманих
від неї коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_1 належними і допустимими
засобами доказування довела ті
обставини, на які вона посилалась, як на
підставу своїх вимог.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, вимог Цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за їх відсутності - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.905 ЦК України, строк договору
про надання послуг встановлюється за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні встановлено, що
договір, укладений між сторонами і
повністю виконаний позивачем в момент
його укладення, без поважних причин не
виконується відповідачем у строки, які
значно перевищують термін, обумовлений
сторонами.

У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Абзацем 3 ч.12 ст.10 Закону України "Про
захист прав споживачів" передбачено, що
споживач має право відмовитися від
договору про виконання робіт (надання
послуг).

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку про
обгрунтованість вимог позивача про
розірвання договору укладеного між нею
та ОСОБА_2

Статтею 611 ЦК України передбачено, що
при порушенні зобов'язання настають
правові наслідки у вигляді припинення
зобов'язання; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону
України "Про захист прав споживачів",
при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Суд вважає, що з відповідача підлягають
стягненню на користь ОСОБА_1 всі
понесені нею і документально
підтверджені витрати за договором.

В той же час, вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Задоволення вимоги про відшкодування
моральної шкоди можливо за умови її
пред'явлення, з урахуванням положень п.5
ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав
споживачів", згідно якого моральна
шкода відшкодовується внаслідок
недоліків продукції (дефекту),
відповідно до закону.

Оскільлки позивач не отримувала
продукцію яка має недоліки (дефекти), її
вимога в цій частині, не грунтується на
законі.

Інших підстав для відшкодування
моральної шкоди Законом України "Про
захист прав споживачів", не
передбачено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню
судовий збір в доход держави.

Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір про
виготовлення та доставку
металопластикової конструкції,
укладений між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
укладений 23.07.2014 року.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний №
НОМЕР_1)ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Чернігова, зареєстрованого в АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_1, зареєстрованої в
АДРЕСА_2, в якості відшкодуванн збитків,
5620 грн.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний № НОМЕР_1), в доход
держави, судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути
подана до апеляційного суду
Чернігівської області, через
Ріпкинський районний суд, упродовж 10
днів, з дня його проголошення, а особою,
яка не була присутня під час
проголошення рішення - у цей же строк, з
дня отримання його копії.

Суддя
Є.А. Жовток