Справа № 444/2772/13
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/4095/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представника Рава- Руської
міської ради Бурлакової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 24 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Рава-Руської міської ради
Жовківського району, третіх осіб:
Жовківського районного управління ГУ
Держепідемслужби у Львівській області,
Державної інспекції техногенної
безпеки України Жовківський районний
відділ ГУ Держтехногенбезпеки у
Львівській області, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
зобов'язання привести самочинно
збудовану господарську будівлю до
санітарних та пожежних норм та
перенесення її на закріплену земельну
ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду із
позовом про зобов'язання привести
самочинно збудовану господарську
будівлю до санітарних та пожежних норм
та перенесення її на закріплену
земельну ділянку. З урахуванням
збільшення позовних вимог свої вимоги
мотивували тим, що вони проживають в
АДРЕСА_1. На суміжній з їх земельною
ділянкою, яка була самовільно
захоплена ОСОБА_2, площею 0,0186 га. та
самочинно збудовані літня кухня, сарай
дровітня, які розташовані на відстані
7,1 м. від житлових кімнат південного
фасаду його житлового будинку, а також
цими будівлями обмежена видимість з
вікон його будинку. Із листа Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області №7/12-6-3723
від 27.06.2013 року підтверджено висновки
попередніх комісій, якими встановлення
відхилення від затвердженої проектної
документації, та винесено припис
Жовківської СЕС №678/01 від 09.04.2004 року та
видано виконавчий лист №2-1452 від 13.04.2006
року Жовківським районним судом
Львівської області щодо перенесенням
будівель на відстань відповідно до
будівельних, санітарно-гігієнічних та
протипожежних норм не виконані. З метою
узаконення самозахопленої земельної
ділянки та правомірного оформлення
права власності на вищезгадані будівлі
ОСОБА_2 рішенням 4-ої сесії Рава-Руської
міської ради задано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо передачі у власність земельної
ділянки площею 0,0768 га., на якій
знаходяться його житловий будинок та
господарські будівлі в термін до 31.03.2012
року виготовити технічну документацію.
Проте, станом на 01.09.2013 року Рава-Руська
міська рада не розглядала питання про
затвердження відповідної технічної
документації, а отже самовільно
захоплена земельна ділянка площею 0,0186
га. і надалі залишається власністю
Рава-Руської міської ради. Згідно акту
державної технічної комісії про
готовність збудованих об'єктів
садибної забудови до експлуатації від
18.11.2000 року та затвердженого виконкомом
Рава-Руської міської ради від 25.01.2005
року № 33 господарські будівлі: літня
кухня, сарай, дровітня повинні
знаходитися на ділянці, яка перебуває у
власності у гр.ОСОБА_2 площею 0,06 га., а не
самозахопленій ділянці площею 0, 0186 га.
Крім того після його звернення до
Прокурора Жовківського району
Львівської області було внесено
протест на вищевказане рішення
виконкому Рава-Руської міської ради,
також в подальшому були опротестовані
Прокуратурою Жовківського району
Львівської області рішення виконкому
Рава-Руської міської ради №288 від 30.11.2007
року «Про узаконення самовільно
побудованої господарської будівлі по
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2» та рішення ХV сесії
Рава-Руської міської ради №25 від 10.12.2007
року «Про безкоштовну передачу у
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_2.». Також позивач в усній формі
звертався до відповідача з вимогою про
знесення самочинно збудованих
об'єктів, однак він відмовився виконати
його вимогу, а тому він був змушений
звернутись до суду за захистом своїх
прав. Таким чином земельна ділянка
відповідачу ОСОБА_2 не виділялась,
встановлено істотне відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам та порушує його права,
істотне порушення будівельних норм і
правил, та просить суд його позовні
вимоги задоволити.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 24 квітня 2014 року
позов задоволено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
вважає рішення безпідставним та
незаконним, оскільки рішенням
Жовківського районного суду
Львівської області від 30 травня 2005 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Рава-Руська міська рада
Жовківського району Львівської
області про усунення перешкод в
користуванні проїздом, вилучення
земельної ділянки, знесення самовільно
зведених споруд та проїздом та ін.
позов задоволено частково та
зобов'язано його не чинити перешкод в
користуванні частини земельної
ділянки та перенести господарську
споруду - вбиральну на відстань
відповідно до будівельних норм.
Вказане рішення вступило в законну
силу та було виконане в повному об'ємі,
що підтверджується показами та
довідкою виданою Рава-Рською міською
радою Жовківського району Львівської
області, тобто вже існує прийняте судом
рішення з аналогічного спору, що ним
виконано.

Просить скасувати рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 24 квітня 2014 року
та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представника Рава-Руської міської
ради Бурлакову Н.П., які підтримали
доводи апеляційної скарги та ОСОБА_3 ,
який висловив свої заперечення щодо
доводів, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що із акту
державної технічної комісії про
готовність закінчених будівництвом
проектів садибної забудови до
експлуатації від 18.11.2000 року
затвердженого рішенням виконкому
Рава-Руської міської ради народних
депутатів від 25.01.2005 року №33,
вбачається, що житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1, складається з 4-х
житлових кімнат, кухні, вітальні,
кладових. Площа земельної ділянки
складає 600 кв.м., житлова 59.8 кв.м., а також
із господарських будівель літньої
кухні та сараю. Однак встановлено
відхилення від затвердженого проекту.
Окрім того в самому акті зазначено, що
такий акт може служити основою для
реєстрування суб'єкта ,
інтелектуальної або приватної
власності у відповідних органах для
юридичних і фізичних осіб, а також у
державних органах статистики.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Статтею 126 Земельного Кодексу України
визначено документи, які засвідчують
право власності та право користування
земельною ділянкою. Так, право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами, форми
яких затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст. 38 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі,
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
подає позов до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсацію витрат, пов'язаних з таким
знесенням.

Частиною другою даної статті за
рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво. Замовником
робіт із знесення зазначеного об'єкта є
орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Відповідно до п.22 Постанови
№6 Пленуму Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» встановлено,
що знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Розглядаючи
зазначені позови відповідно до вимог
вказаної норми та положень частини
сьомої статті 376 ЦК, суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 земельна ділянка не виділялась,
при цьому встановлено істотне
порушення будівельних норм та правил
щодо самовільного будівництва за
адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком районного
виходячи із наступного.

Як вбачається з рішення 9 сесії 6
демократичного скликання №40
Рава-Руської міської ради Жовківського
району Львівської області від 24.02.2011
року про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо передачі у
власність земельної ділянки площею 0,0768
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2
та зобов'язано його виготовити
технічну документацію (а.с. 44).

Згідно до пояснень представника
Рава-Руської міської ради Жовківського
району Львівської області Бурлакової
Н.П. господарська будівля гр. ОСОБА_2 є
капітальною спорудою і її знесення не є
можливим, а технічна документація щодо
зазначеної земельної ділянки
знаходиться у процесі виготовлення.

Також матеріалами справи встановлено,
що згідно Акту державної технічної
комісії про готовність закінчених
будівництвом проектів садибної
забудови до експлуатації від 18
листопада 2000 року, рішенням державної
технічної комісії житловий будинок
АДРЕСА_1 готовий до введення в
експлуатацію. (а.с. 40)

Колегією суддів встановлено, що згідно
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 30 травня 2005
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 06 березня 2006 року, у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
Рава-Руська міська рада Жовківського
району Львівської області про усунення
перешкод в користуванні проїздом,
вилучення земельної ділянки, знесення
самовільно зведених споруд та проїздом
та ін. позов задоволено частково та
зобов'язано його не чинити перешкод в
користуванні частини земельної
ділянки та перенести господарську
споруду - вбиральну на відстань
відповідно до будівельних норм.
Вказане рішення вступило в законну
силу та було виконане в повному об'ємі,
що підтверджується показами та
довідкою виданою Рава-Руською міською
радою Жовківського району Львівської
області.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ст. 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» право на
звернення до суду з позовом про
знесення самочинно збудованих об'єктів
містобудування належить відповідним
інспекціям державного
архітектурно-будівельного контролю.
Такий позов може бути пред'явлено до
суду, якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису та/або перебудова
об'єкта є неможливою.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №6 «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України про правовий режим самочинного
будівництва», у якій зазначено, що
відповідно до вимог цієї статті право
на звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

Згідно абз. 4 вищенаведеного пункту
розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Пунктом 23 вищенаведеної Постанови
передбачено, що при вирішенні питання
про те, чи є відхилення від проекту
істотним і таким, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, суди повинні в кожному
випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами статті 143
ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Покликання суду щодо істотного
порушення будівельних норм та правил
щодо самовільного будівництва за
адресою вул. В. Великого, 81 не
підтверджено доказами.

Окрім того матеріалами справи
встановлено, що жодних приписів щодо
знесення чи проведення самочинного
будівництва не виносилось.

Також розглядаючи даний спір судом
не встановлено порушення прав
позивача, оскільки у разі порушення
прав осіб, право на звернення до суду
належить особам згідно до ст. 391 ЦК
України за наявністю порушеного права
та умови, що вони доведуть у
відповідності до вимог ч.3 ст.10 ЦПК
України, факт створення їм перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном при
неможливості усунення цих перешкод в
інший спосіб.

Суд першої інстанції на зазначені
вище положення законів та обставини
справи уваги не звернув та не надав їм
належної оцінки. Разом з тим, вони мають
важливе значення для правильного
вирішенні справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи, чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги й заперечення сторін, та якими
доказами вони підтверджуються, що мало
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, що є підставою
для скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні у позові.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовківського районного
суду Львівської області від 24 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Рава-Руської
міської ради Жовківського району,
третіх осіб: Жовківського районного
управління ГУ Держепідемслужби у
Львівській області, Державної
інспекції техногенної безпеки України
Жовківський районний відділ ГУ
Держтехногенбезпеки у Львівській
області, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про зобов'язання
привести самочинно збудовану
господарську будівлю до санітарних та
пожежних норм та перенесення її на
закріплену земельну ділянку -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська