Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом та просила стягнути
з відповідача матеріальну шкоду
заподіяну їй дорожньо-транспортною
пригодою в розмірі 10 300 грн. В
обґрунтування вимог посилалася на те,
що 14.10.2007 року о 19.00 годині відповідач
керуючи автомобілем здійснив наїзд на
неї внаслідок чого вона отримала
тілесні ушкодження, що змусило її
звернутися за медичною допомогою. З
14.10.2007р., по 07.11.2007р., вона перебувала на
стаціонарному лікуванні із діагнозом:
«відкритий перелом кісток лівої голені
зі зміщенням уламків». Під час
лікування нею було витрачено на
медикаменти 10 300 грн., та вона, після
отриманої травми, залишилася калікою.

Відповідач вимоги позову не визнав та
зазначив, що за вчинений наїзд відбув
покарання на підставі вироку суду, за
яким з нього було стягнуто моральну
шкоду. Під час розгляду кримінальної
справи ОСОБА_1, як потерпіла, не надала
жодного доказу про витрати здійснені
під час лікування в 2007 році та
пред'явила їх до суду, як і позов, тільки
02.12.2013 року тобто із пропуском строку
позовної давності. За таких підстав
просив в позові відмовити та подав
письмову заяву про застосування
наслідків пропуску позовної давності
(а.с. 20).

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так установлено, що 14.10.2007 року ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «MITSUBISHI» р/н НОМЕР_3
порушив Правила дорожнього руху п.п.
2.9«а», 31.1, 31.4, 31.4.1«а», 10.1, 12.1, 13.1 внаслідок
чого здійснив зіткнення з автобусом
«БАЗ» р/н НОМЕР_2, після зіткнення,
ОСОБА_2, здійснив наїзд на ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, за вчинені дії ОСОБА_2, був
визнаний винним у вчинені злочину
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
засуджений до трьох років позбавлення
волі. В наслідок наїзду, ОСОБА_1,
отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Цивільний позов ОСОБА_1, що розглядався
в кримінальній справі, задоволений
частково та з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1,
було стягнуто моральну шкоду в розмірі
25 000 грн, в частині стягнення
матеріальної шкоди відмовлено у
зв'язку із недоведеністю розміру
завданої шкоди. Зазначені обставини
встановлені вироком Суворовського
районного суду м. Одеси від 19.10.2009 року
(а.с. 21-24).

Також встановлено, що після отримання
тілесних ушкоджень, ОСОБА_1, каретою
швидкої допомоги була доставлена до
Одеської обласної клінічної лікарні де
знаходилася на лікуванні з 14.10.2007 року
по 07.11.2007 року із діагнозом: «Відкритий
перелом кісток лівої голені зі
зміщенням уламків» (а.с. 8). Під час
лікування ОСОБА_1,, було витрачено кошти
на лікування в сумі 10 248, 85 грн., що
підтверджується фіскальними чеками
про придбання ліків на зазначену суму
(а.с. 4-7). Після закінчення лікування
07.11.2007 року ОСОБА_1,була виписана з
лікарні у задовільному стані для
продовження амбулаторного лікування
за місцем проживання. Після виписки з
лікарні, ОСОБА_1, за медичною допомогою
не зверталася, ступінь ушкодження
здоров'я, внаслідок отриманих при
дорожньо-транспортній пригоді
тілесних ушкоджень (каліцтво), та група
інвалідності не встановлювалися.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

В силу ст. 1187 ЦК України, джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що порушення Правил дорожнього
руху відповідачем ОСОБА_2, знаходиться
в безпосередньому
причино-наслідковому зв'язку з
спричиненням матеріальної шкоди
ОСОБА_1, у розмірі доведеному
позивачкою, а саме в сумі 10 248,85 грн.

Разом із тим, суд вважає. що вимоги
позову задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Так, дорожньо-транспортна пригода
відбулася 14.10.2007 року, з лікарні ОСОБА_1,
виписалася 07.11.2007 року, отже витрати на
лікування нею були здійснені з 14.10.2007
року по 07.11.2007 року (що підтверджується
датами на фіскальних чеках про
придбання ліків). Із позовом до суду про
стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_1,
звернулася тільки 02.12.2013 року. Із заявою
про поновлення строку на звернення до
суду ОСОБА_1, не зверталася.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, заявив
про застосування позовної давності під
час розгляду справи, про що подав
письмову заяву, а в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Отже, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1,
пропустила строк, у межах якого могла
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу ст.
256 ЦК України, а відповідач, у
встановлений строк, заявив про
застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що цивільне право позивача
ОСОБА_1, порушено але захисту не
підлягає у зв'язку із пропуском строку
позовної давності (ст. 267 ЦК України).
Вимоги ч. 2 ст. 265 ЦК України, до виниклих
правовідносин не застосовуються
оскільки при розгляді кримінальної
справи цивільний позов ОСОБА_1, не був
залишений без розгляду, а був
розглянутий по суті та в частині
стягнення матеріальної шкоди
потерпілій ОСОБА_1, було відмовлено у
зв'язку із недоведеністю розміру
завданої шкоди.

Також, на виниклі правовідносини не
поширюються вимоги п. 3 ч. 1 ст. 268, ст. 1195
ЦК України, оскільки, як встановлено в
судовому засіданні, позивачкою не
надано жодного доказу щодо шкоди
завданої їй каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, та із такими
вимогами, з зазначених підстав,
позивачка до суду не зверталася.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК
України суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: