Справа 206/178/14-ц
Провадження 2/206/217/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Кушнірчука Р.О.

при секретарі
Ковтун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визначення
часток у спільному сумісному майні, -

ВСТАНОВИВ:

6 січня 2014 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтувала тим, що їй, у 1994 році її
дід, ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною (її
бабусею), ОСОБА_4 приватизували
квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 11 березня
1997 року її дід та баба склали заповіт на
її користь, яким кожен з них заповіли їй
усе належне їм майно, в тому числі
квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
померла та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3.
Після їх смерті вона фактично прийняла
спадщину, так як на момент смерті
проживала разом зі спадкодавцем. Вона
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом, але нотаріус їй
відмовила, оскільки не визначено
частку, що належала померлим у майні, що
знаходиться у спільній сумісній
власності.

Вказані обставини стали причиною
звернення до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала на адресу суду заяву з
проханням розглядати справу без її
участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав на адресу суду заяву про
визнання позовних вимог, з проханням
розглядати справу без його участі.

Від восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
надійшла заява про розгляд справи без
їх участі з письмовими поясненнями.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі

свідоцтва про право власності на житло
від 9 серпня 1994 року, яке видано згідно з
розпорядженням від 8 серпня 1994 року №
1503 (а.с.7).

ОСОБА_3 - дідусь позивачки, а ОСОБА_4 -
бабка позивачки.

11 березня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
склали заповіти на користь ОСОБА_1, яким
кожен з них заповідали їй усе належне
їм майно, а також квартиру АДРЕСА_1
(а.с.14-15)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, після
його реєстрації позивач отримала
прізвище ОСОБА_1 (а.с.16).

Позивач звернулася в нотаріальну
контору з заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, але
постановою від 3 вересня 2013 року їй було
відмовлено у зв'язку з тим, що за життя
її бабусі та дідуся не були виділені
частки співвласників в спірній
квартирі (а.с.17).

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України.

В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України,
передбачено, що у разі виділу частки
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлене домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

У пункті 3.4 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
звертається увага на те, що у разі
відмови нотаріуса видати свідоцтво про
право на спадщину спадкоємці учасника
спільної сумісної власності мають
право звернутися з позовом про
визначення частки майна, належної
померлому на праві спільної сумісної
власності. Зі змісту ст. 357 ЦК
вбачається, що під терміном
«визначення часток» законодавець
розуміє визначення (встановлення)
розміру частки співвласника у
спільному сумісному майні.

Аналізуючи приведені вище норми права,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог у заявлений
позивачем спосіб.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу - не здійснювалося.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 130, 169, 208,
209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити, що частки співвласників
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, є рівними та кожному
з них належало по 1/2 частин квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір 229,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук