Номер провадження: 22-ц/785/1205/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Відділ
опіки та піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, поділ сумісно
набутого майна, визначення місця
проживання дитини, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 березня 2013
року, -

встановила:

05 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в якому просила суд
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3;
поділити спільне майно подружжя,
квартиру АДРЕСА_1 у рівних долях, та
визнати за ОСОБА_3, право приватної
особистої власності на 1/2 квартири
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4, право
приватної власності на 1/2 квартири
АДРЕСА_1; визначити місце проживання
неповнолітньої дитини, ОСОБА_6, разом з
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.09.2004
року вона разом з чоловіком ОСОБА_4 за
сумісні кошти придбали квартиру
АДРЕСА_1, але у зв'язку з тим, що на час
придбання вказаної квартири вони
сумісно проживали в іншій державі,
квартира була придбана за договором
купівлі-продажу на ім'я матері чоловіка
ОСОБА_7, яка через деякий час вказану
квартиру подарувала ОСОБА_4.

Позивачка вказувала на те, що 09.12.2009
року вона разом з сином ОСОБА_6
зареєстрували своє місце проживання у
вказаній квартирі.

Крім того позивачка посилалася на те,
що чоловік ОСОБА_4 тривалий час
проживає та працює в Новій Зеландії, у
зв'язку з чим вважала доцільним
визначити місце проживання сина разом
з нею.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку ст.
74,76,77 ЦПК України.

Позивач та її представник у судовому
засіданні позов підтримали в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позові.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав в повному обсязі, проти його
задоволення не заперечував.

Представник третьої особи відділу
опіки та піклування КРА ОМР у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщався
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2013 рокупозовна
заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Відділ опіки та піклування Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
поділ сумісно нажитого майна,
визначення місця проживання дитини
задоволена.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної
особистої власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Визначено місце проживання
неповнолітньої дитини, ОСОБА_6, разом з
матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в частині
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, визнання за ОСОБА_3 право
приватної особистої власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, визнання за
ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції
в частині визначення місця проживання
дитини не оскаржується, то колегія
суддів не перевіряє законність рішення
в цій частині.

Судом встановлено, що04 листопада 2000
року Виконавчим комітетом Бритівської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що
складено відповідний актовий запис №
19, вказана обставина підтверджується
Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1
виданим Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану
Білгород-Дністровського міського
управління Юстиції Одеської області
повторно 16 листопада 2012 року (а.с. 3)

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син ОСОБА_6 (а.с. 7).

02 грудня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4
було укладено договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала,
а ОСОБА_4 прийняв у дар квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
складається в цілому з трьох
кімнат,загальною площею 61,2 кв.м.,
житловою площею 37,0 кв.м.

Відповідно до зазначеного договору
дарування вартість квартири АДРЕСА_1
складала 18 206 грн.

В період шлюбу за сумісні кошти
подружжя в зазначеній квартирі був
зроблений ремонт, витрати на
проведення якого склали за поясненнями
позивачки більш 22 000 доларів США.

Даний факт підтверджується копіями
квитанцій та висновком експертизи
призначеної судом апеляційної
інстанції за клопотанням сторони.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
17.07.2014 року

На період оцінки в листопаді 2008р.

Вартість квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 61,2 кв.м в листопаді 2008р. на
період до поліпшення виконаних з
листопада 2008р. по наступний час
складала 1154 $ США х 61,2м = 70625 $ США, що
відповідає 556 525 грн. -556 500грн. курс НБУ
на 26.12.2008г. 1$ США= 7,88 грн. ). Приведена
вартість не враховує НДС.

Вартість квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 60 кв.м в листопаді 2008р. на період
після поліпшення виконаних з листопада
2008р. по наступний час складала 1753 $ США
х 60м2= 105 180 $ США, що відповідає 828 818 грн.
~829000грн (курс НБУ на 26.12.2008г. 1$США= 7,88 грн.
). Приведена вартість не враховує НДС.

На період оцінки в наступний час в
червні 2014р.

Вартість квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 61,2 кв.м в червні 2014г. період
після поліпшення виконаних з листопада
2008р. по наступний час складала 710 $ США х
61,2м 43 452 $ США, що відповідає 508 823 грн. -509
000 грн. (курс НБУ на 08.07.2014г. 1$США= 11,71 грн.
) Приведена вартість не враховує НДС.

Вартість квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 60 кв.м в листопаді 2008р. на період
після поліпшення виконаних з листопада
2008р. по наступний час складала 1227 $ США х
60,0м2= 73 620 $ США, що відповідає 862 090 грн. -862
000 грн. (курс НБУ на 08.07.2014г. 1$США= 11,71
грн.). Приведена вартість не враховує
НДС.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власністю подружжя.

Крім того позивачка зазначала, що
вказану квартиру вона разом з
чоловіком придбали за сумісні кошти
16.09.2004 року, але у зв'язку з тим, що на час
придбання вказаної квартири вони
сумісно проживали в іншій державі, а
саме Новій Зеландії квартира була
придбана за договором купівлі-продажу
на ім'я матері чоловіка ОСОБА_7.

Також позивачка вказувала, що в червні
2007 року вона разом з сином ОСОБА_6
повернулись на України та почали
проживати у вказаній квартирі. Згодом в
листопаді 2008 року сумісно з чоловіком
розпочали здійснювати ремонт у
вказаній квартирі, який було завершено
у квітні 2009 року

Той факт, що договір дарування був
оформлений лише на ім'я чоловіка
позивачка обґрунтувала тим, що на той
момент вона з чоловіком тривалий час
проживала разом, мали неповнолітню
дитину, були зв'язані взаємними
почуттями кохання та довіри, у зв'язку з
чим саме по собі питання хто буде
юридично власником квартири між ними
не виникало.

Відповідач ОСОБА_4 у суді першої
інстанції підтвердив вищенаведені
факти в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦКП України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, навіть якщо один із них не
мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності, що означає, що ні
дружина, ні чоловік не зобов'язанні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте
ними у шлюбі, оскільки воно вважається
таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то
реєстрація прав на нього лише на ім'я
одного з подружжя не спростовує
презумпції належності його до спільної
сумісної власності подружжя, тобто
якщо у відповідному документі
власником чи набувачем вказано лише
чоловіка, це ще не означає, що він є
одноосібним власником майна.

Подружжя володіє, користується та
розпоряджається майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
на рівних засадах, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації
шлюбу мають право на поділ набутого
ними майна як під час перебування у
шлюбі, так і після його розірвання.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною
сумісною власністю подружжя, або лише
певної речі, означає припинення щодо
нього режиму об'єкта права спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 1 статті 71 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

На підставі наведеного та положень
Постанови Пленуму Верховного суд
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ майна
подружжя», суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що по даній справі
слід застосувати засади рівності
часток подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення ведення спільного
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

При таких даних, та враховуючи визнання
позову відповідачем, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що майно, яке придбано за час
шлюбу, а саме квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Оскільки матеріали справи не містять
відповідних доказів для зменшення
частки будь-кого з подружжя, то суд
першої інстанції правильно вважав, що
не має законних підстав відступити від
засади рівності часток подружжя.

Відповідно ст.ст. 355 ч. І, 356 ч.І ЦК
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (
спільне майно). Власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. З та ч. 4 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що
майно, яке є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення. У разі поділу майна
між співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

При таких даних суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2013 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа Відділ опіки та піклування
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, поділ сумісно набутого майна,
визначення місця проживання дитини -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді:
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков