Номер провадження: 22-ц/785/9823/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова О.А.

- при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання договору дарування
удаваним, переведення прав та
обов'язків покупця по договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на 174/2000 частини квартири, та
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення та
вселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014
року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
органу опіки та піклування ПРА ОМР, та
просить визнати удаваним договір
дарування 174/2000 частин п'ятикімнатної
квартири спільного заселення АДРЕСА_1,
укладений 06 грудня 2002 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі під № 2013, а вказану угоду
визнати договором купівлі-продажу;
перевести права та обов'язки покупця за
договором купівлі-продажу з ОСОБА_5 на
ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_3 право
власності на 174/2000 частини
п'ятикімнатної квартири спільного
заселення АДРЕСА_1; усунути перешкоди в
користуванні власністю ОСОБА_10 шляхом
виселення з 174/2000 частин вказаної
квартири ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, та вселити у вказану частину
квартири ОСОБА_3

Позивачка обґрунтовувала вимоги тим,
що за час спільного подружнього життя з
ОСОБА_4 з 29 жовтня 1993 року по 17 січня 2000
року вони проживали в кімнаті
загальною пл. 21, 1 кв. м. в квартирі
АДРЕСА_1. У вказаній квартирі ще
проживали ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які займали житлову площу 63, 74
кв. м. Після розірвання шлюбу в 2000 році,
згідно з рішенням Центрального
районного суду м. Одеси від 26 листопада
2001 року за нею було визнано право на
житлову площу в розмірі 21, 1 кв. м. в
рівних частках з ОСОБА_4 25 листопада 2001
року ОСОБА_4 виписався з вищевказаної
квартири, у зв'язку придбанням іншого
житла, а 06 грудня 2002 року, без відома
позивачки, уклав з ОСОБА_5 договір
дарування, за яким 174/2000 частини
вказаної квартири передав їй у
власність.

ОСОБА_3 вважала, що вищевказаний
договір є удаваним, оскільки в
результаті його укладення ОСОБА_5 було
передано ОСОБА_4 кошти в розмірі 10 600, 00
грн., а тому такий договір слід вважати
договором купівлі-продажу. Крім того,
також вважала, що має привілейоване
право на придбання 1/2 частини кімнати
ОСОБА_4, так як друга половина належить
їй. Тому, просила перевести на неї права
та обов'язки покупця по договору
купівлі-продажу від 06 грудня 2002 року.
Позивачка також зазначила, що ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є
співвласниками 678/1000 частин квартири
АДРЕСА_1, неправомірно займають житлову
кімнату загальною пл. 21, 1 кв. м., тому
просила також усунути їй перешкоди у
користуванні вказаною кімнатою шляхом
їх виселення.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали позовні вимоги
у повному обсязі та просили їх
задовольнити, надали пояснення
аналогічні обставинам, викладеним у
позовній заяві.

ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав
позовні вимоги ОСОБА_3, та вказав, що не
заперечує проти того, щоб перевести
права покупця з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 та
отримати від позивачки кошти за свою
частину кімнати.

Відповідачі ОСОБА_5, та ОСОБА_6, який діє
в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_7, у судовому засіданні
заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та вказали, що їм,
а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві
спільної часткової власності належить
678/1000 частин квартири АДРЕСА_1. На
підставі договору дарування від 06
грудня 2002 року ОСОБА_4 передав у
власність ОСОБА_5 174/2000 частин вказаної
квартири, в якій до цього часу проживає
їх сім'я. Також вказали, що на момент
укладення вказаного договору їм не
було відомо, що інша частина кімнати
належала на праві власності також і
ОСОБА_3, тому передали ОСОБА_4 грошову
суму в розмірі 10 600, 00 грн. за 174/1000
частини квартири. Позивачка з 2000 року
не проживає в спірній квартирі, не
користується нею та не оплачує
комунальні послуги. В житлі ОСОБА_3 не
має потреби, оскільки проживає в
приватному будинку. В подальшому,
ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи
за її відсутності.

ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився.

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 в судове
засідання не з'явилась. До суду
надійшла заява про розгляд справи за її
відсутності. Вимоги ОСОБА_3 вважала
необгрунтованими та зазначала, що
договір дарування від 06 грудня 2002 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
посвідчений з дотриманням всіх вимог
чинного законодавства, тому немає
жодних підстав вважати такий договір
удаваним.

Представник органу опіки та піклування
ПРА ОМР в судове засідання не з'явився.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання договору
дарування удаваним, переведення прав
та обов'язків покупця по договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на 174/2000 частини квартири, та
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення та вселення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
виданого УЖКГ виконкому Одеської
міської ради народних депутатів №7-19277
від 11 жовтня 2002 року та відповідного
розпорядження органу приватизації
№167700 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на
праві спільної часткової власності
174/1000 частин комунальної квартири
АДРЕСА_1, що складає 35, 4 кв. м. загальної
площі квартири (Т. 2, а. с. 186, 187).

Згідно технічного паспорту від 05
листопада 2002 року виданого ОМБТІ та РОН
на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 174/1000 квартири
АДРЕСА_1 складає житлова кімната площею
20, 1 кв. м., самостійна кухня площею 9, 1 кв.
м., а також 174/1000 підсобних приміщень
загального користування, туалету
площею 0, 8 кв. м. та двох коридорів
площею 5, 4 кв. м. та 20, 7 кв. м. (т. 2, а. с. 7-9,
75).

Співвласниками іншої частини
вищевказаної квартири є ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, яким на праві спільної
часткової власності належить 678/1000
частин комунальної квартири, що
складає 127, 1 кв. м. загальної площі, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого УЖКГ виконкому
Одеської міської ради народних
депутатів № 7-3927 від 22 вересня 1994 року
та відповідного розпорядження органу
приватизації № 47910 (т. 2, а. с. 180, 181).

Крім того судом встановлено, що
відповідно до технічного паспорту від
27 липня 2003 року власником 148/1000 частин
вищевказаної комунальної квартири,
жилою площею 15, 8 кв. м., є ОСОБА_12 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 22 вересня 1994 року, видане
УЖКГ виконкому Одеської міської ради
народних депутатів за №7-3928. (т. 2, а. с. 326)

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 17 січня 2000 року, згідно з
рішенням Центрального районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2001 року за
позивачкою було визнано право на
житлову площу в розмірі 21, 1 кв. м. в
рівних частках з ОСОБА_4 Дане рішення
ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 30 травня 2002 року залишено
без змін (т. 2 а. с. 17, 20).

25 листопада 2001 року ОСОБА_4 виписався з
вищевказаної квартири, у зв'язку
придбанням іншого житла.

Згодом ОСОБА_4 були передані ще 5 300, 00
грн. У судовому засіданні ОСОБА_4
підтвердив, що отримав від сім'ї ОСОБА_5
10 600, 00 грн. за придбання його частини
кімнати. Однак, договір купівлі-продажу
квартири укладений не був.

06 грудня 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
був укладений договір дарування,
згідно з яким останній подарував
ОСОБА_5 174/2000 частин квартири спільного
заселення АДРЕСА_1 (Т. 4, а. с. 83). Вказаний
договір був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрований в реєстрі під № 2013.
Після цього сім'я ОСОБА_5 встановила в
подарованій ОСОБА_4 кімнаті
перегородку.

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР в редакції
1963 року, який діяв на той час, за
договором дарування одна сторона
передає безоплатно другій стороні
майно у власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому. Дарування
громадянами майна державним,
кооперативним або іншим громадським
організаціям може бути обумовлено
використанням цього майна для певної
суспільно корисної мети.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові вважав встановленим, що 21
вересня 2002 року ОСОБА_5 запропонувала
ОСОБА_4 купити його частину квартири за
10 600,00 грн., внаслідок чого між ними був
укладений договір завдатку,
зареєстрований приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 під № 1104 на суму 5 300, 00
грн., з ціллю подальшого оформлення
договору купівлі-продажу на зазначену
частину квартири.

Суд першої інстанції послався на те, що
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 03 жовтня 2003 року
вищезазначений договір дарування від 06
грудня 2002 року був визнаний недійсним,
а тому вважав, що вимоги ОСОБА_3 про
визнання договору дарування 174/2000
частин п'ятикімнатної квартири
спільного заселення АДРЕСА_1, укладений
06 грудня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
удаваним, є безпідставними. (т 2, а. с. 36)

У зв'язку з вищевикладеним, суд першої
інстанції вважав також безпідставними
вимоги позивачки в частині переведення
права та обов'язки покупця та визнання
за нею право власності на 174/2000 частини
п'ятикімнатної квартири спільного
заселення АДРЕСА_1.

Між тим з матеріалів справи вбачається,
що рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 03 жовтня 2003 року на яке
послався суд першої інстанції
скасовано ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 18 березня 2004 року,
а справа направлена до суду першої
інстанції на новий розгляд.(т. 3 а.с.
120-122)

Оскільки рішення Приморського суду від
03 жовтня 2003 року скасовано ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
18 березня 2004 року, то у суду першої
інстанції не було законних підстав
посилатися на зазначене рішення.

Однак відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину. який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачка не була стороною у спірних
договорах, тому до цих правовідносин не
можуть бути застосовані положення ст.
235 ЦК України, які містять правові
наслідки удаваного правочину, який
сторони правочину насправді вчинили
для приховання іншого правочину, і
стосуються тільки сторін договору.

При таких даних позовні вимоги
позивачки в частині переведення права
та обов'язки покупця та визнання за нею
право власності на 174/2000 частини
п'ятикімнатної квартири спільного
заселення АДРЕСА_1 не підлягають
задоволенню.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає необхідним змінити
мотивувальну частину рішення суду
першої інстанції та вважати такою, як
викладено в рішенні апеляційного суду.

Що стосується позовних вимог в частині
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення з 174/2000
частин вказаної квартири ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та вселення у
вказану частину квартири ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить
на праві власності на 174/2000 частини
комунальної квартири АДРЕСА_1, тому
вона відповідно має право на
користування вищевказаною частиною
квартири.

Згідно висновку ОНДІСЕ судової
будівельно-технічної експертизи № 6432
від 15 липня 2003 року (т. 2, а. с. 5-6),
розділити спірну житлову кімнату
площею 15, 26 кв. м. (згідно технічного
паспорту приміщення « 7» є жилою
кімнатою площею 20, 1 кв. м., з двома
віконними прорізами) в комунальній
квартирі АДРЕСА_1 на дві рівні частини
не представляється можливим.

Оскільки у судовому засіданні
доведено, що спірна кімната є
неподільною, то, на думку суду, питання
про встановлення способу користування
даною кімнатою повинно бути вирішено
шляхом звернення сторін до суду з
відповідними позовними вимогами.

До того ж, жодна зі сторін не заявляла
клопотання про призначення експертизи
для визначення ринкової вартості 174/2000
частин спірної кімнати. Вимоги про
стягнення з відповідачів ОСОБА_3
ринкової вартості даної кімнати, або
про стягнення такої вартості з сім'ї
ОСОБА_5 на користь позивачки, також не
заявлялись, тому судом не розглядались.

Таким чином, суд вважає також
необгрунтованими вимоги позивачки в
частині усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення з 174/2000 частин вказаної
квартири ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, та вселення у вказану частину
квартири ОСОБА_3

У судовому засіданні доведено, що
позивачка починаючи з 2001 року не
проживає в спірній квартирі, не сплачує
комунальні послуги за неї, та мешкає по
АДРЕСА_2 в приватному будинку.

В спірній кімнаті сім'єю ОСОБА_5 за
власні кошти був здійснений ремонт, на
який були витрачені значні кошти, а
також погашена заборгованість за
комунальні послуги.

Більш того вона просила вселити її саме
в ту частину кімнати, яка належала її
чолоовікові та була подарована.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись та розпоряджатись своєю
власністю.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2014 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання договору
дарування удаваним, переведення прав
та обов'язків покупця по договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на 174/2000 частини квартири, та
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення та вселення
- змінити мотивувальної частину
рішення та вважати такою, як викладено
в рішенні апеляційного суду.

В іншій частині рішення - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша