інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/128/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі: Черняк О.В.,

з участю: представника боржника ОСОБА_1,

представника стягувача
ОСОБА_2,

державного виконавця Пироги
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та
рішення заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
Волинської області Пироги Сергія
Степановича за апеляційною скаргою
боржника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні скарги
боржника ОСОБА_3 на дії заступника
начальника Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
Пироги С.С., винесену ним постанову про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження від 07 лютого 2013 року та
акт опису й арешту майна від 01 жовтня 2013
року.

Не погоджуючись із вищевказаною
ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, у якій просить її скасувати у
зв'язку з порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та постановити
нову ухвалу про задоволення скарги.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представник боржника ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу із
зазначених у ній підстав, тоді як
державний виконавець Пирога С.С. та
представник стягувача ОСОБА_2 просили
відхилити подану апеляційну скаргу з
огляду на її безпідставність та
залишити без змін ухвалу суду першої
інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, а також доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив із того, що
дії заступника начальника ВДВС
Луцького РУЮ Пироги С.С. щодо
накладення арешту на іпотечне майно -
належний ОСОБА_3 житловий будинок з
господарським та побутовими будівлями
і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, які
полягали у винесенні вищевказаним
державним виконавцем постанови про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження від 07 лютого 2013 року та
складанні акту опису й арешту майна від
01 жовтня 2013 року, вчинені останнім
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
арешт на іпотечне майно накладено в
ході примусового виконання
виконавчого документа про стягнення
боргу за кредитним договором,
забезпеченим іпотекою, для задоволення
вимог стягувача ПАТ «КБ «Надра»», який
одночасно є іпотекодержателем
вищевказаного нерухомого майна.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції суперечить нормам чинного
законодавства.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк (далі - ПАТ КБ) «Надра» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№31-Б/6-В, відповідно до умов якого,
останньому надано кредит в сумі 205411
доларів США 07 центів за програмою
«Житло дітям» (а.с.34-36).

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором між цими ж
сторонами 29 серпня 2008 року укладено
договір іпотеки, реєстровий № 1755,
предметом якого виступив належний
ОСОБА_3 на праві власності житловий
будинок з господарським та побутовими
будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Постановою заступника начальника ВДВС
Луцького РУЮ Пирогою С.С. від 28 січня 2013
року відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1397/11, виданого 27.11.2012 року
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області, про стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в користь
ПАТ КБ «Надра» кредитної
заборгованості в розмірі 2 229 983 грн. 80
коп. та по 910 грн. судових витрат (а.с.39).

07 лютого 2013 року постановою заступника
начальника ВДВС Луцького РУЮ Пирогою
С.С. накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_3, та заборону
на його відчуження (а.с.40).

01 жовтня 2013 року заступником
начальника ВДВС Луцького РУЮ Пирогою
С.С. складено акт опису й арешту
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з ч.1 ст.6 цього ж Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

За змістом наведених вище норм закону,
державний виконавець в рамках
виконавчого провадження зобов'язаний
діяти виключно на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
згаданим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з ч.8 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

У ч.1 ст.590 ЦК України звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Аналогічні за змістом положення
закріплені й у п.5.3 договору іпотеки.

Суд першої інстанції вищевказані норми
закону та положення іпотечного
договору залишив поза увагою,
внаслідок чого дійшов помилкового
висновку про законний характер дій та
рішень державного виконавця.

Натомість, на основі вищевикладеного,
виходячи із системного та комплексного
аналізу наведених норм чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до протилежного висновку і
вважає, що за відсутності рішення суду
або відповідного виконавчого напису
про звернення стягнення на предмет
іпотеки державний виконавець не вправі
був звертати стягнення на іпотечне
майно в ході примусового виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
забезпеченим тією ж таки іпотекою,
навіть при умові, що стягувачем є сам
іпотекодержатель.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно з ч.2 ст.57 цього ж Закону, арешт
на майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що дії
заступника начальника ВДВС Луцького
РУЮ Волинської області Пироги С.С. щодо
накладення арешту на іпотечне майно є
неправомірними, а складений ним 01
жовтня 2013 року акт опису й арешту цього
майна - недійсним, у зв'язку з чим в цій
частині скарга ОСОБА_3 є підставною і
підлягає до задоволення.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.385 ЦПК
України, скаргу на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, може бути
подано до суду у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод.

Причому, згідно з ч.2 цієї статті,
пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлено
судом.

З пояснень представника боржника
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 слідує, що про існування
оскаржуваної ними постанови
заступника начальника ВДВС Луцького
РУЮ Пироги С.С. від 07 лютого 2013 року про
накладення арешту на все майно вони
дізнались ще влітку 2013 року, однак не
оскаржували її у встановленому законом
порядку та строк.

Звернувшись до суду зі скаргою лише 10
жовтня 2013 року, боржник тим самим
пропустив визначений ч.1 ст.385 ЦПК
України десятиденний строк, і оскільки
про його поновлення не клопотав, то
зазначена обставина є підставою для
відмови в задоволенні його скарги в
частині вимог про скасування
вищевказаної постанови.

Таким чином, апеляційну скаргу
боржника ОСОБА_3 слід задовольнити
частково, ухвалу суду першої інстанції
- скасувати, як таку, що постановлена з
порушенням вимог закону, та
постановити нову ухвалу про часткове
задоволення скарги ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 - 315, 319 ЦПК
України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
в даній справі скасувати.

Скаргу ОСОБА_3 на дії та рішення
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
Волинської області Пироги Сергія
Степановича задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії заступника
начальника Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
Пироги Сергія Степановича щодо опису й
арешту нерухомого майна - житлового
будинку з господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві
власності ОСОБА_3, і є предметом іпотеки
за договором іпотеки від 29.08.2008 року,
реєстровий № 1755, в рамках виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 27.11.2012 року
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області про стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" 2 229 983 грн.80
коп. заборгованості за кредитним
договором № 31-Б/6-В від 29.08.2008 року та 910
грн. судових витрат з кожного.

Визнати недійсним акт опису й арешту
вищеназваного нерухомого майна від
01.10.2013 року, складений заступником
начальника Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
Пирогою Сергієм Степановичем.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді