У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

В ході розгляду у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Львові матеріалів скарги боржника
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2
щодо визнання дій неправомірними,
скасування постанови про
призначення експерта , зобов’язання
визначити самостійно вартість майна
та зупинити стягнення при
здійсненні примусового виконання
рішення Франківського районного
суду м. Львова у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості від 20
вересня 2013 року, яке набрало законної
сили 06 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Боржник по цивільній справі №
2/465/2770/2013-ц ОСОБА_1 звернулася до суду
із скаргою на дії державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 щодо визнання дій
неправомірними, скасування постанови
про призначення експерта ,
зобов’язання визначити самостійно
вартість майна та зупинити
стягнення при здійсненні
примусового виконання рішення
Франківського районного суду м.
Львова у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості від 20
вересня 2013 року, яке набрало законної
сили 06 жовтня 2014 року.

Скаргу мотивують тим, , що в
мотивувальній частині постанови
державний виконавець зазначив номер
виконавчого провадження, яке не має
відношення до ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
скаржника та сама скаржник просили
скаргу задоволити, пояснення дали
аналогічні викладеним у скарзі.

Стягувач проти скарги заперечила,
звернула увагу суду, що скаржник у
добровільному порядку не бажає
відшкодувати борг, який стягнуто за
рішенням суду, а майно яке підлягає
оцінці є застарілим і його не
можливо оцінити без експерта, а тому
вона звернулася до державного
виконавця із відповідною заявою про
призначення е5кспертизи.

Представник ВДВС в судовому
засіданні проти скарги заперечив,
пояснивши, що провадження ним
відкрито за заявою стягувача на
підставі виконавчого листа виданого
судом. У постанові про відкриття
виконавчого провадження ним
зазначався строк для добровільного
виконання рішення суду, копія
постанови була вручена боржнику.
Крім цього, боржник була на
особистому прийомі у державного
виконавця , їй роз’яснювалися
механізм та обов’язковість
виконання рішення суду, а також
надані письмові відповіді на її
заяву. Призначення експерта відбклося
відповідно до вимог законодавства.
Що стосується зазначеного у
постанові провадження № ВП 31381626 від
29.11.2012 року, то це є помилкою, яка буде
виправлена начальником ВДВС.

Вважає скаргу безпідставною,
оскільки викладені в ній аргументи
не відповідають дійсності.
Просить відмовити у задоволенні
скарги.

Розглянувши скаргу боржника ,
заслухавши пояснення сторін в
судовому засіданні та дослідивши
матеріали цивільної справи 465/2770/13- ц
, суд приходить до висновку, що
заява підлягає частковому
задоволенню

Так, судом встановлено, що 21 березня
2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з
позовними вимогами до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
договором позики від 15 липня 2010
року.

Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв’язку з неявкою
відповідача.

14 травня 2013 року ухвалою суду, в
межах суми позову, накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1 (ас.37).

Згідно поданої 20 вересня 2013 року
заяви, представником відповідача
ОСОБА_1, та нею самою визнано позов
на суму 297620 грн. 12 коп., як боргу та 3076
грн. 20 коп. судового збору ( ас.22,44).

Відповідно до рішення
Франківського районного суду м.
Львова від 20 вересня 2013 року, позовні
вимоги задоволено ( ас.47 -48).

10 січня 2014 року , ОСОБА_1 звернулася
до суду із заявою про ознайомлення
з матеріалами справи та надання їй
рішення суду (ас. 51).

20 січня 2014 року, незважаючи на те,
що позовні вимоги визнавалися,
відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу на рішення суду першої
інстанції ( ас. 56).

24 січня 2014 року справа скерована
до апеляційного суду Львівської
області , куди поступила 27 січня 2014
року ( ас.60).

В ході перегляду судового рішення
в апеляційному порядку,
представником боржника ОСОБА_4 , який
був ознайомлений з матеріалами
справи, а відтак йому достеменно було
відомо, що його довіритель визнала
позовні вимоги, скеровано
апеляційному суду ряд клопотань,
серед яких : витребування доказів
(ас.78 -79); призначення судової
почеркознавчої експертизи ( ас.84 – 85);
закриття провадження у справі ( ас. 88);
продовження перерви у розгляді
справи ( ас.110, 127); повторне клопотання
про витребування доказів (ас.129 – 130);
повторне клопотання про закриття
провадження та про призначення
судової експертизи (ас. 132 – 135); про
відвід колегії суддів (ас. 100 – 102), у
зв’язку з чим, справа розглядалася
до жовтня 2014 року.

Відповідно до ухвали апеляційного
суду Львівської області від 06 жовтня
2014 року, рішення суду першої ін.
станції залишено без змін та
набрало законної сили (ас. 153 – 155).

16 жовтня 2014 року представник
боржника звернувся до апеляційного
суду із заявою про роз’яснення
судового рішення, за результатами
розгляду якого, ухвалою апеляційного
суду Львівської області від 22
жовтня 2014 року заявнику відмовлено
(ас. 169 -170).

22 жовтня 2014 року боржник та її
представник, кожен окремо, подали до
апеляційного суду заяви про
ознайомлення з матеріалами справи (
ас. 172 – 173).

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до Франківського районного суду м.
Львова із заявами про надання
інформації про надходження справи
та видачу копії рішення суду (ас.175
-176).

27 жовтня 2014 року матеріали справи
повернулися до Франківського
районного суду м. Львова (ас. 174).

28 жовтня 2014 року боржник звернулася
до суду першої інстанції з заявою
про виправлення описки в ухвалі
апеляційного суду Львівської області
від 06 жовтня 2014 року ( ас. 179).

29 жовтня 2014 року справа скерована
та 03 листопада 2014 року отримана
апеляційним судом Львівської
області (ас.178).

10 листопада 2014 року, 13 листопада 2014
року, 14 листопада 2014 року 17
листопада 2014 року та 19 листопада 2014
року двічі, боржник звернулася до
Франківського районного суду м.
Львова із заявами різного змісту, що
стосуються процесуальних дій на
стадії виконавчого провадження,
зокрема про забезпечення позову, у
порядку, передбаченому ст. 151 -153 КПК
України, про визнання протиправними
дій державного виконавця, оскарження
постанови про відкриття
провадження та інше.

Відповідно до ухвали апеляційного
суду від 17 листопада 2014 року, в
задоволенні заяви про виправлення
описки відмовлено (ас. 190).

При цьому, представником боржника з
надуманих причин, як і колегії
апеляційного суду Львівської області
неодноразово заявлявся відвід
судді, які судом відхилено.

У зв’язку із поступленням скарг
боржника ОСОБА_1 на дії ДВС та інші
скарги, матеріали справи з
апеляційного суду відкликано ( ас. 188).

Згідно супровідного листа, матеріали
справи поступили до Франківського
районного суду м. Львова та передані
судді 03 грудня 2014 року.

29 жовтня 2014 року , судом першої
інстанції, стягувачу видано
виконавчий лист.

Згідно заяви 03 листопада 2014 року,
стягувач, звернулася у Галицький ВДВС
Львівського міського управління
юстиції про прийняття виконавчого
листа до виконання та накладення
арешту на майно боржника.

04 листопада 2014 року, державним
виконавцем відкрито провадження та
встановлено строк добровільного
виконання до 11 листопада 2014 року.
Цього ж дня боржнику скеровано виклик
до державного виконавця.

12 листопада 2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
накладення арешту на майно боржника
в межах суми стягнення.

14 листопада 2014 року боржник
звернулася до державного виконавця
із заявою про відкладення
провадження виконавчих дій та
поновлення строку для добровільного
виконання. Цього ж дня боржника
ознайомлено з усіма процесуальними
рішеннями у виконавчому
провадженні, що підтверджується її
підписом.

17 листопада державним виконавцем
накладено арешт на майно.

Не погоджуючись з рішеннями
державного виконавця щодо відкриття
провадження та накладення арешту,
скаржник звернулася до суду в яких
оскаржила ці його дії.

За результатами розгляду вказаних
скарг, дії державного виконавця
визнані такими, що відповідають
вимогам закону.

Разом з тим, боржник та її
представник й надалі стверджують,
що про існування виконавчого
провадження їм стало відомо 14
листопада 2014 року, проте, суд відхиляє
таке твердження враховуючи
інформацію що міститься у заяві
боржника від 10 листопада 2014 року, що
розглядалася даним складом суду, та з
якої вбачається, що боржник є
проінформованою.

Щодо дій           державного
виконавця по відкриттю провадження
та накладення арешту на майно
боржника, як і всі інші дії у даному
виконавчому провадженні, що на думку
скаржника та її представника , суд
вважає правомірними, а подані скарги
є безпідставними. Таке рішення також
закріплено в ряді ухвал, що прийняті
судом за іншими скаргами боржника.

Представник боржника хоч і навів, як
на його думку порушення державним
виконавцем норм закону, проте
зробив це без врахування фактичних
обставин із точки зору власного
тлумачення законодавства України.

Що стосується вказаної помилки у
мотивувальній частині постанови
державного виконавця, то суд вважає
таку підставу слушною, оскільки
провадження , на яке є посилка у
постанові, не має відношення до
боржника, а тому мотивувальна частина
постанови з цих підстав не
відповідає регулятивній. Відтак
постанова в цій частині підлягає
скасуванню.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні решти вимог скарги, суд
також виходить з вимог ст.. 14 ЦПК
України, згідно якої, судові рішення,
що набрали законної сили,
обов’язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території
України.. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності встановленої
законом.

Суд вважає, що таке рішення
ґрунтується на вимогах ст. 1 ЦПК
України , ст. 1 ЦК України, ст. 55
Конституції України та відповідає
вимогам ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 383 – 387 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу боржника задоволити
частково.

Постанову державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2
від 19 листопада 2014 року про
визнання дій неправомірними,
скасування постанови про
призначення експерта , зобов’язання
визначити самостійно вартість майна
та зупинити стягнення при
здійсненні примусового виконання
рішення Франківського районного
суду м. Львова у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості від 20
вересня 2013 року, яке набрало законної
сили 06 жовтня 2014 року, із допущенням
ухвали суду до негайного виконання,
скасувати з підстав невідповідності
мотивувальної частини постанови
фактичним обставинам справи та її
регулятивній частині.

В решті вимог відмовити за
безпідставністю таких.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Львівської облсті протягом
п’яти днів з моменту її проголошення.

Суддя
В. Кузь