Справа № 715/113/14-ц
Провадження № 4-с/715/2/14
У Х В А Л А

06 лютого 2014 року Глибоцький
районний суд Чернiвецької областi

у складi: головуючого судді
Григорчака Ю.П.

секретаря судового засідання
Ткач О.М.

за участю представника заявника
ОСОБА_1

заінтересованої особи
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в смт. Глибока скаргу ОСОБА_3
на дії державного виконавця, -

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця ВДВС
Глибоцького РУЮ Чернівецької області.
В обґрунтування вимог скарги посилався
на те, що 22 лютого 2013 року відділом
державної виконавчої служби
Глибоцького районного управління
юстиції, на виконання виконавчого
листа №2403/1807/12 виданого 12 листопада 2012
року Глибоцьким районним судом
Чернівецької області про стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ПП «ВАММ» коштів в розмірі 742 848,24 грн.,
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборону його відчуження, а
саме про накладення арешту на
транспортні засоби. В мотивувальній
частині даної постанови не зазначено
мотивів, з яких державний виконавець
прийняв рішення про необхідність
накладення арешту на майно із
посиланням на закон чи інший
нормативно-правовий акт на підставі
якого видано постанову, в резолютивній
частині постанови не вказано всіх
сторін виконавчого провадження.
Виходячи з положень Законів України
«Про виконавче провадження» та «Про
іпотеку», виконання зобов'язання за
укладеним кредитним договором є
забезпеченим укладеним договором
іпотеки, предметом якого є житловий
будинок, господарські будівлі та
споруди, що належать на праві власності
ОСОБА_4 Вартість та реалізація
іпотечного майна у повному обсязі
забезпечує виконання виконавчого
листа №2403/1807/12 від 12 листопада 2012 року,
а тому підстав накладати арешт на майно
ОСОБА_3 не було. При цьому у нього не
було з'ясовано, на яке саме майно та
предмети необхідно в першу чергу
звернути стягнення. Крім того, окремі
транспортні засоби придбані в різні
роки та в даний час належать йому як
суб'єкту господарювання - фізичній
особі-підприємцю. Працівник ВДВС
Глибоцького РУЮ, виносячи дану
постанову, не встановив суб'єкта, якому
належать арештовані транспортні
засоби та їхню вартість. Крім цього,
державний виконавець Коломієць В.К. не
повідомив його про винесення вказаної
постанови. Зважаючи на викладене,
просить суд визнати дії державного
виконавця ВДВС Глибоцького РУЮ ОСОБА_5
незаконними, скасувати постанову про
арешт майна та оголошення заборони
його відчуження від 22 лютого 2013 року.

Заявник ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги
скарги підтримали у повному обсязі та
просили суд задовольнити скаргу на дії
державного виконавця ВДВС Глибоцького
РУЮ Чернівецької області.

Заступник начальника державної
виконавчої служби Глибоцького
районного управління юстиції
Коломієць В.К. в судовому засіданні
вимоги скарги не визнав та пояснив
суду, що оскаржувана постанова
відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче
провадження».

Вислухавши пояснення учасників
процесу та вивчивши матеріали скарги,
суд дійшов до висновку, що вимоги
заявника ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч 2. ст. 11 державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Як вбачається з п. 5 ч. 3 ст. 11 одним із
прав державного виконавця є накладення
арешту на майно боржника.

Ч. 1 ст. 52 вказує на те, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Як встановлено в ході розгляду справи,
у провадженні державного виконавця
ВДВС Глибоцького РУЮ ОСОБА_5 перебуває
виконавче провадження, відкрите за
виконавчим листом про стягнення з
ОСОБА_3 боргу в сумі 742848,24 грн. Державним
виконавцем вжиті заходи щодо
встановлення майна боржника та з метою
забезпечення реального виконання
рішення суду накладено арешт на
виявлені транспортні засоби. Посилання
представника заявника щодо того, що
вартість лише частини з транспортних
засобів, на які накладено арешт, є
достатньою для погашення суми боргу за
виконавчим документом, суд відхиляє як
безпідставні, оскільки на даній стадії
виконавчого провадження є неможливим
визначення вартості транспортних
засобів без їх експертної оцінки.
Визначення ж вартості майна
самостійно, на власний розсуд, не
входить до компетенції державного
виконавця.

Щодо тверджень заявника про те, що
зобов'язання за кредитним договором
забезпечені іпотекою, а тому відсутні
підстави для стягнення боргу, а
відповідно і накладення арешту на
майно, з поручителя - ОСОБА_3, то суд
вважає їх необґрунтованими, оскільки
виконавче провадження відкрито за
виконавчим документом, де боржником є
заявник, а тому державний виконавець
зобов'язаний вжити всіх заходів щодо
реального виконання рішення суду в
частині стягнення з нього боргу.

Посилання заявника щодо відсутності у
оскаржуваній постанові мотивів її
винесення та посилання на закон
спростовується самим текстом
постанови.

З огляду на викладені обставини, суд
приходить до висновку, що твердження
заявника щодо незаконності дій
державного виконавця при винесенні
оскаржуваної постанови не знайшли
свого підтвердження при розгляді
скарги.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України,-

У Х В А Л И
В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляцiйного суду Чернiвецької об ластi
через Глибоцький районний суд протягом
5-ти днiв пiсля її про голошення.

Суддя