Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Оніпко
О.В.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Володимирецького районного суду від 12
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до СВК «Любахівський»
Володимирецького району Рівненської
області про визнання права власності
на будівлю,

в с т а н о в и л а :

2 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до СВК «Любахівський»
Володимирецького району Рівненської
області про визнання права власності
на будівлю. В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначала, що рішенням
ліквідаційної комісії СВК
«Любахівський» від 30 вересня 2013 року їй
була реалізована будівля контори цього
СВК за 50000 грн., яка була передана їй за
актом прийому-передачі основних
засобів № 7 від 2 жовтня 2013 року. Факт
сплати нею обумовленої вартості
будівлі підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордера № 62 від 2
жовтня 2013 року. Проте провести
перереєстрацію придбаної будівлі
відповідач відмовився. У зв'язку з цим
позивачка просила суд про задоволення
її позовних вимог.

Рішенням Володимирецького районного
суду від 12 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивачка, вважаючи його
незаконним та посилаючись на ті самі
обставини, що й у позовній заяві,
просила апеляційний суд його
скасувати, й ухвалити у справі нове
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвалене
місцевим судом рішення частковому
скасуванню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи позивачці ОСОБА_1 у
задоволенні її позовних вимог, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що її позовні вимоги не
підлягають задоволенню з підстав, що
передбачені ч. 2 ст. 220 ЦК України,
оскільки договір купівлі-продажу
спірного нерухомого майна підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, а тому вважається
укладеним лише з моменту його
державної реєстрації. Крім того,
позивачка не подала суду доказів про
ухилення відповідача, який насправді
визнав позов, від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якою
ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні
вимоги, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Проте Пленум Верховного Суду України у
п. 13 постанови № 9 від 6 листопада 2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та
640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін. При розгляді
таких справ суди повинні з'ясувати, чи
підлягає правочин обов'язковому
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи
дійсно сторона ухилилася від його
посвідчення та чи втрачена така
можливість, а також чи немає інших
підстав нікчемності правочину. У
зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення
правочину договір може бути визнано
дійсним лише з підстав, встановлених
статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо
визнання договорів дійсними, в тому
числі заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не звернув уваги на
посилання позивачки у позовній заяві
на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням ліквідаційної комісії СВК
«Любахівський» від 30 вересня 2013 року
позивачці була реалізована будівля
контори цього СВК за 50000 грн., яка була
передана ОСОБА_1 за актом
прийому-передачі основних засобів № 7
від 2 жовтня 2013 року. Факт сплати
позивачкою обумовленої вартості
будівлі підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордера № 62 від 2
жовтня 2013 року (а. с. 3, 6, 8, 9, а також див.
документи, які були додані позивачкою в
судовому засіданні апеляційного суду).

Відповідач у справі повністю визнав
зазначені обставини, не заперечив
проти задоволення позову ОСОБА_1 та
пояснив, що правовстановлюючі
документи на будівлю контори СВК,
збудовану ще за радянських часів, у
нього не збереглися (а. с. 11, 14).

Згідно з ч. 4 і 5 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд. Суд
не приймає відмову позивача від позову,
визнання позову відповідачем у справі,
в якій особу представляє її законний
представник, якщо його дії суперечать
інтересам особи, яку він представляє.

Зі справи видно, що відповідач визнав
позов.

Даних про те, що таке визнання позову
відповідачем суперечить закону або
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, у справі немає. Будь-яких
доказів з цього приводу суду не надано.

Статтею 178 ЦПК України передбачено, що
відмова від визнання в попередньому
судовому засіданні обставин
приймається судом, якщо сторона, яка
відмовляється, доведе, що вона визнала
ці обставини внаслідок помилки, що має
істотне значення, обману, насильства,
погрози, тяжкої обставини або
обставини визнано у результаті
зловмисної домовленості її
представника з другою стороною. Про
прийняття відмови сторони від визнання
обставин суд постановляє ухвалу. У разі
прийняття судом відмови сторони від
визнання обставин вони доводяться в
загальному порядку.

Проте таких обставин (помилка, обман
тощо) у даній справі також не
встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Тому з урахуванням установлених
фактичних обставин справи та
відповідно до наведених вище вимог
закону апеляційний суд приходить до
висновку про можливість задоволення
пред'явленого ОСОБА_1 позову до СВК
«Любахівський» про визнання за нею
права власності на будівлю контори СВК.

Керуючись ст. 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного
суду від 12 грудня 2013 року частково
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до СВК «Любахівський»
Володимирецького району Рівненської
області про визнання права власності
на будівлю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будівлю контори СВК «Любахівський», що
розташована на АДРЕСА_1.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: