Провадження №2/485/648/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді
Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровській
С.А.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Снігурівка Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про вселення у
будинок та відшкодування моральної і
матеріальної шкоди,

Встановив:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, яким просила вселити
її разом з неповнолітнім сином до
будинку АДРЕСА_1 та зобов"язати
відповідачів не чинити перешкод у
користуванні, володінні та
розпорядженні житлом, а також стягнути
з відповідачів у солідарному порядку
на її користь відшкодування моральної
шкоди у розмірі 20000грн., 15900грн.
матеріальних збитків та 18400грн.
упущеної вигоди.

В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що в будинку за
вказаною вище адресою, вона з
неповнолітнім сином проживали на
підставі реєстрації у якості члена
сім»ї чоловіка ОСОБА_6, якому будинок
належав на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Сторони у
справі є його спадкоємцями за законом.
Однак, відповідачі вчиняючи перешкоди
у проживанні в будинку, змусили
позивачку виселитися. Не маючи іншого
житла, вона орендувала кімнату за 800грн.
на місяць та сплачувала комунальні
платежі, усього витративши 15900грн.
Також, понесла втрати від неможливості
користування присадибною ділянкою та
надання частини помешкання у оренду
для потреб інших осіб на загальну суму
18400грн. Розмір заподіяною моральної
шкоди визначила у 20000грн., вказавши на
погіршення стану здоров"я і
необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя.

Враховуючи наведене, просила
задовольнити позов.

У судовому засіданні 03 жовтня 2014
року позивачка позовні вимоги
підтримала. Пояснила, що з ОСОБА_6
уклали шлюб у листопаді 2012 року. З 12
грудня 2012 вона та її неповнолітній син
зареєстровані у будинку чоловіка в
АДРЕСА_1, де і проживали на момент його
смерті. Через психологічний тиск сина
померлого ОСОБА_4, який стверджував про
відсутність її права на проживання у
будинку та за потреби стороннього
догляду по стану здоров"я (напади
епілепсії) у квітні 2013 року виїхала до
родичів в Одеську область. Наймала
будинок, сплачуючи власниці щомісячно
800грн. та комунальні послуги. За рік
сума склала 15900грн. Через брак коштів, у
квітні 2014 року вона вирішила
повернутися до будинку на постійне
проживання. Однак, відповідачка ОСОБА_2
відмовила у передачі ключів. Позивачка
ствердила, що за протиправних дій
відповідачів втратила дохід на суму
18400грн., внаслідок неможливості
протягом року вирощувати та продавати
урожай плодових дерев, овочів з
земельної ділянки на території
домоволодіння. Крім того, вона могла
частину будинку платно здавати в найом.
Моральна шкода спричинена порушенням
її права на житло, що потягло за собою
необхідність додаткових зусиль для
організації життя.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
не визнала. Суду пояснила, що після
смерті батька ОСОБА_6 вступила у
спадкові права. На її користь від
частки спадщини у встановленому
законодавством порядку відмовилися
брат ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_5
Спрадкоємицею на 1/4 частку спадщини є
позивачка у справі. У березні 2013 року
вона змінила місце проживання за
власним бажанням. Виїхала з будинку
після того як розпродала майно та
господарство і передала їй ключі від
помешкання через сусідів. При цьому,
будь-якого тиску на неї не чинилося, бо
після смерті батька вони не
зустрічалися. Сестра ОСОБА_5 та брат
ОСОБА_4 тривалий час постійно
проживають за межами України. Про
бажання повернутися у будинок
позивачка сповістила на весні 2014 року.
Дійсно відмовилася передати їй ключі,
бо на протязі року самостійно
оплачувала догляд за будинком. Крім
того, вважає шахрайськими дії
позивачки щодо реєстрацію шлюбу з
ОСОБА_6 та свого проживання у будинку,
що тепер є спадковим.

Заслухавши сторони та дослідивши
представлені докази, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Будинок АДРЕСА_1 за життя належав
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва, виданого
Киселівською сільською радою
Снігурівського району Миколаївської
області 31 березня 2009 року (а.с.88-90,99).

09 листопада 2012 року ОСОБА_6 і
позивачка по справі ОСОБА_1 уклали шлюб,
про що у Книзі реєстрації одружень по
Киселівській сільській раді
Снігурівського району Миколаївської
області зроблено відповідний актовий
запис №5(а.с.50).

12 грудня 2012 року ОСОБА_1
зареєструвалася у будинку чоловіка
разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8
(а.с.49-зворот,101).

Після смерті спадкодавця позивачка
та ОСОБА_2 за матеріалами спадкової
справи №210/2013 прийняли спадщину.
Заявлені відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5
нотаріально посвідчили відмову від
спадкових прав на користь відповідачки
у справі.

Таким чином, позивачка має право не
лише на користування займаним
приміщенням, а й на посвідчення права
власності на частку у будинку.

При цьому, відповідачка визнала факт
перешкоджання нею вселенню ОСОБА_1 на
житлову площу з підстав, що є
необґрунтованими.

В силу ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Позивачка як співвласник житлового
будинку у 1/4 частці, відповідно до
ст.ст.358,383 ЦК України та ст.150 ЖК України,
вправі порушувати питання про надання
можливості користування належним
майном шляхом вселення до приміщення.

Так, згідно п.3 ст.358 ЦК України, кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. За ст.383
ЦК України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.
Стаття 150 ЖК України визначає, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.9 ЖК УPCP ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом. Житло фізичної особи є
недоторканним. Фізична особа не може
бути виселена або іншим чином
примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом - ст.311
ЦК України. Право власника володіти,
користуватися, розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд визначено
ст.319 ЦК України.

За ст.391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належить 14
частина спірного будинку, вона має
право користуватися своєю власністю, а
відповідачкою таке право порушується.
Суд вважає позовні вимоги в цій частині
підлягаючими задоволенню. При цьому
визначає, що вимоги про зобов»язання
відповідачки не чинити перешкод у
володінні та розпорядженні житловим
помешканням не знайшли свого
обґрунтування, оскільки право
власності за позивачкою не посвідчено.

Статтею 1166 ЦК України визначено
загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду. Майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. ст.58,60 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
А кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка, вказавши на понесення
витрат оплати житла у іншій місцевості
та комунальних послуг, загалом на суму
15900грн. не представила доказів щодо
підтвердження факту оренди житла,
розміру внесених платежів.

Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.22 ЦК
України, збитками є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.
Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на позивачку обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б нею
отримані в разі використання садиби
для проживання з часу перешкоджання
такому проживанню з боку відповідачки,
тобто з квітня 2014 року. Позивачка
повинна довести також, що вона могла і
повинна була отримати визначені
доходи, і тільки неправомірні дії
відповідачки стали єдиною і достатньою
причиною, яка позбавила її можливості
отримати прибуток.

Позивачка не надала суду жодних
розрахунків можливого прибутку у разі
використання садиби для вирощування
сільгосппродукції чи передачі частини
житла у оренду та відповідно не
підтвердила їх документально. Свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 показали, що
ОСОБА_1 за проживання у будинку саду не
обробляла, городину не висаджувала,
земельна ділянка померлим ОСОБА_6
використовувалася для вирощування
багаторічних трав. Даних про те, що до
позивачки хтось звертався з питанням
передачі частини житла у оренду не
встановлено.

В силу ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених законом.

За п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Відповідно
до чинного законодавства моральна
шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивачка не довела втрат
немайнового характеру. Судом
встановлено, що з будинку у 2013 році вона
виїхала за власним бажанням,
спадкоємці померлого ОСОБА_6 перешкоди
проживання її у будинку не чинили, про
намір вселення повідомила
відповідачку у квітні 2014 року, тоді ж їй
було роз"яснено про право звернення до
суду за вирішенням цивільно-правового
спору. Ці обставини суду підтвердили
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних
органів мали місце 07 та 09 квітня 2014 року
і з приводу на її погляд неправомірних
дій мешканців села Киселівка, які є її
сусідами по будинку. До
Комінтернівського РВ ГУМВС України в
Одеській області позивачка зверталася
з приводу протиправних дій невідомої
особи. За висновками по результатам
перевірок заяв ознак порушення чинного
законодавства та протиправності дій
певних осіб не встановлено.

На підставі викладеного, у
задоволенні вимог про стягнення
моральної шкоди, матеріальних збитків
та упущеної вигоди суд ухвалює
відмовити.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги позивачки у відношенні
заявлених відповідачами ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які у будинку не проживають,
тривалий час перебувають за межами
країни, посвідчили відмову від прав
спадкування і ніяким чином прав
позивачки не порушували.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,213,214,215,218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про вселення у будинок та
відшкодування моральної і
матеріальної шкоди залишити без
задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 і ОСОБА_8 у житловий
будинок АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
житловим будинком.

У задоволенні позовних вимог щодо
зобов»язання не чинити перешкод у
володінні та розпорядженні житловим
помешканням, стягнення моральної
шкоди, матеріальних збитків та
упущеної вигоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення на ім"я
апеляційного суду Миколаївської
області через Снігурівський районний
суд Миколаївської області.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя