Справа № 653/2814/14-ц
Провадження № 2/653/913/14
РІШЕННЯ

іменем України

(Заочне)

11.11.2014

Генічеський районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді - Хоменко В.Г.

при секретарі - Розумній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком, -

ВТСАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє від свого імені та імені
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, в якому просила
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у здійсненні ними права
користування та розпорядження
належним їм на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення її з родиною з будинку;
стягнути з відповідача судовий збір у
розмірі 243,60грн., витрати на правову
допомогу у розмірі 2000грн. та 2070,60грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
позивачами та відповідачем 12 березня
2008 р. було укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно умов
вказаного договору, відповідач
зобов'язалася під час укладення
договору сплатити позивачу вартість
будинку у розмірі 15500грн., та 15700грн. до 20
березня 2008р., а позивачі нададуть
відповідачу правовстановлюючі
документи на житло. Проте, відповідач
свої зобов'язання в частині сплати
грошових коштів у сумі 15500грн. не
виконала, у зв'язку з чим порушила умови
договору, а тому повинна звільнити
будинок позивачів. Оскільки
відповідачка добровільно не бажає
усунути перешкоди в користуванні
житлом, тому позивачі змушені були
звернутись до суду про її виселення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві,
просив їх задовольнити. Крім того,
просив компенсувати позивачу витрати
на правову допомогу у сумі 2070,60грн.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення їй поштового
відправлення. Причини неявки суду не
повідомила, жодних заперечень на
позовну заяву не надала.

На підставі ст. 224 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів та
постановити заочне рішення.

Судом встановлені слідуючі фактичні
обставини справи та відповідні
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв
про право на спадщину від 01 липня 2007р. у
рівних частинах, належить житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

12 березня 2008р. між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
однієї сторони та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу вищевказаного
житлового будинку, який посвідчено
приватним нотаріусом Генічеського
нотаріального округу Херсонської
області, про що зроблено запис в
реєстрі №381.

Відповідно до умов вказаного договору,
продаж житлового будинку за
домовленістю сторін вчинено за 31200грн,
з яких гроші у сумі 15500грн. продавці
одержали до підписання цього договору,
а остаточну суму у розмірі 15700грн.
покупець зобов'язався сплатити до 20
березня 2008р, про що буде оформлено
заяву в нотаріальному порядку. Крім
того, зазначено, що вказаний договір
підлягає державній реєстрації.

Проте, ОСОБА_3 у визначений договором
строк грошові кошти у сумі 15700грн.
позивачам не сплатила, у зв'язку з чим
останні звернулись до суду про
розірвання договору купівлі-продажу
житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 17 травня 2010р.
по справі за №22ц-979/2010, рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 02 квітня 2009р.
скасовано, та ухвалено нове, яким
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову
про розірвання договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
посвідченого приватним нотаріусом 12
березня 2008р.

26 лютого 2009р. позивачами на адресу
відповідача було направлено лист з
вимогою звільнити житловий будинок №27
у строк до 15 березня 2009р.

Проте, вказаний лист зі сторони
відповідача залишений без виконання,
як і вимога від 16 вересня 2013р., у зв'язку
з чим позивачі звернулись до суду з
вимогою про виселення.

Надаючи оцінку правовідносинам, що
склалися між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну суму.

Спірне майно є нерухомим у
відповідності до статті 181 ЦК України, а
тому виникнення, перехід, припинення
права власності на це нерухоме майно
підлягає державній реєстрації
відповідно до статті 182 Цивільного
кодексу України.

У той же час як вбачається, з матеріалів
справи, ОСОБА_3, жодних дій по
проведенню державної реєстрації
виникнення права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 не вчинила. Вказані
обставини підтверджуються витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 17 квітня 2013р., відповідно
до якого власником спірного житлового
будинку значиться ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду Херсонської області у своєму
рішенні від 17 травня 2010р. по справі за
№22ц-979/2010 відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходила з того, що
оскільки державна реєстрація договору
купівлі-продажу від 12 березня 2008р. не
здійснена, тому договір фактично є не
укладеним.

Згідно статті 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З аналізу вищенаведеного
законодавства, можна дійти висновку, що
оскільки відповідач по справі не
виконала умов договору, не здійснила
державну реєстрацію права власності на
спірний житловий будинок, а тому не
набула права власності на нього.

За таких обставин, суд вважає, що
власником спірного житлового будинку
№27 на даний час є позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які в силу ст. 391 ЦК України
мають право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ними права користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право власності є
непорушним.

За правилами ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Місце
проживання власника та
місцезнаходження майна на зміст права
власності не впливають.

Статею 109 Житлового кодексу України
передбачено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст. 116 Житлового кодексу
України, осіб, які самоправно зайняли
жиле приміщення, виселяють без надання
їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 своїми
діями перешкоджає позивачам, як
законним власникам нерухомого майна,
володіти, користуватись та
розпоряджатися ним, порушує їх
конституційні права, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги в частині виселення ОСОБА_3 з її
родиною з будинку АДРЕСА_1.

Що стосується решти позовних вимог, то
суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Відповідно до частин 1-3 ст. 79 ЦПК
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. До витрат, пов'язаних
з розглядом судової справи, також
належать витрати на правову допомогу і
витрати, пов'язані із проведенням
судових експертиз.

Згідно з положенням ст. 30 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

22 вересня 2014 ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_4
уклали договір про надання правової
допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 понесено витрати за надані
адвокатом послуги у розмірі 2000грн., що
підтверджується квитанцією до
касового ордеру №62 від 22 вересня 2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011р., затверджено
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Статтею 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Позивач подала суду розрахунок
витрат за надану правову допомогу, до
яких включені: вивчення матеріалів
необхідних для складання позову і
роботу в судових засіданнях ( в тому
числі раніше прийнятих судових рішень
і ухвал) 30 сторінок х 3хв. =90 хв. вартістю
730,80грн.; складання позову 120 хв. =
974,40грн.; робота в судових засіданнях
45хв.=365,40грн.

У той же час, як вбачається з матеріалів
справи, а саме журналу судового
засідання від 06 жовтня 2014р. судове
засідання тривало 5 хвилин, а згідно
протоколу судового засідання від 11
листопада 2014р. судове засідання
тривало 25 хв. Таким чином слухання
справи у суді зайняло 30хв., що становить
243,6грн., а тому відповідно до Закону суд
вважає за можливе компенсувати
позивачу витрати на правову допомогу в
судових засіданнях на суму 243,6грн.

Що стосується компенсування витрат
пов'язаних з вивченням справи, робота в
судових засідання по прийнятих раніше
судових рішеннях у сумі 730,80грн, то
вказані витрати не можуть бути
відшкодовані, оскільки суду не надано
підтверджуючих документів, що адвокат
ознайомлювався із матеріалами справи в
суді. Крім того, отримання позивачем
правової допомоги по іншим судовим
процесам, не може компенсуватися за
рахунок відповідача, а тому
відшкодування витрат на правову
допомогу у сумі 730,80грн., слід відмовити.

За таких обставин, суд вважає за
можливе компенсувати позивачу витрати
на правову допомогу у розмірі 1218грн.,
гонорар адвоката 2000 грн., та судові
витрати у розмірі 243,60грн.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення
перешкод в володінні, користуванні та
розпорядженні майном шляхом виселення
із житлового будинку - задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_3 з її родиною з
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_2) 3218 (три
тисячі двісті вісімнадцять) грн. витрат
на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_2) судові
витрати з оплати судового збору в
розмірі 243,6 (двісті сорок три)грн. 60
коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський районний суд
Херсонської області.

Суддя Генічеського районного суду В. Г.
Хоменко