Справа № 1011/951/12 Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/4428/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Згурівського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Шевченківської сільської ради
Згурівського району Київської області
про визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки
незаконними та їх скасування,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
Згурівського районного суду Київської
області із зазначеним позовом, в якому
посилалась на те, що на підставі
рішення Яготинського районного суду
Київської області від 17.01.2012 року має у
власності житловий будинок по вулиці
АДРЕСА_2 Раніше цей будинок належав її
батьку ОСОБА_3. Згідно записів
земельно-кадастрової документації, за
батьком обліковується земельна
ділянка площею 0,25 га. Позивачка уклала
договір про виготовлення технічної
документації та обмінного файлу для
отримання державного акту на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування зазначеного житлового
будинку. При перевірці обмінного файлу
виявлено, що на земельну ділянку, що
перебуває в її користуванні
накладається земельна ділянка для
будівництва та обслуговування
житлового будинку відповідача ОСОБА_1.

На місцевості земельні ділянки
відповідають встановленим межовим
знакам, спір щодо встановлення,
перенесення меж між сторонами
відсутній. В натурі земельні ділянки
відповідають дійсним межам та
конфігурації. На території земельної
ділянки позивачки крім житлового
будинку знаходяться господарчі
будівлі сарай та погріб, але всі ці
нежитлові будівлі знаходяться,
відповідно до кадастрового плану
відповідача, на території відповідача.

Просила визнати недійсним рішення
Шевченківської сільської ради
Згурівського району Київської області
від 23.04.2004 року в частині затвердження
технічної документації на ім'я ОСОБА_1,
скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№ 116950 для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_2, та
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії КВ № 116951 для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,2375 га за вказаною
адресою, видані на його ім'я.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
позов задоволено повністю, скасовано
два державні акти на право власності на
земельні ділянки, видані 26 липня 2004
року на ім'я ОСОБА_1 та визнано
недійсним рішення Шевченківської
сільської ради Згурівського району
Київської області від 23.04.2004 року в
частині затвердження технічної
документації на ім'я ОСОБА_1 Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові
витрати за проведення експертизи в
сумі 4500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
оскаржуваним рішенням Шевченківської
сільської ради Згурівського району
Київської області затверджено
технічну документацію на ім'я ОСОБА_1,
що виготовлена з порушенням прав
позивачки та фактично змінено цільове
призначення земельної ділянки, яка
передавалась в користування батьку
позивачки ОСОБА_3, з будівництва та
обслуговування житлового будинку на
ведення особистого селянського
господарства. Крім того, земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,2500 га, що належить на праві
власності ОСОБА_1, не відповідає
кадастровому плану та накладається на
земельну ділянку, що перебуває в
користуванні ОСОБА_2. Згідно висновку
судової земельно-технічної експертизи
від 5 серпня 2013 року частина будівель та
споруд, належних ОСОБА_2, дійсно
знаходяться на території земельної
ділянки ОСОБА_1, тобто земельна ділянка,
належна останньому, накладається на
ділянку, належну ОСОБА_2

Погодитися з такими висновками суду не
можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 17 січня 2012 року
за ОСОБА_2 визнано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 що належав її
батьку ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Із довідки Шевченківської сільської
ради від 23 липня 2012 року № 415
вбачається, що згідно записів
земельно-кадастрової документації за
ОСОБА_3. обліковувалась земельна
ділянка площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташована по АДРЕСА_2 відповідно до
рішення сесії сільської ради від 14
жовтня 1993 року № 15-ХХІ. При підготовці
документів для безкоштовної
приватизації земельної ділянки у
лютому 2010 року було з'ясовано, що ОСОБА_3
фактично користувався присадибною
земельною ділянкою орієнтовною площею
0,10 га.

Рішенням Шевченківської сільської
ради Згурівського району Київської
області від 23 квітня 2004 року № 54-11-ХХІV
«Про затвердження технічної
документації з видачі громадянам
державних актів на право приватної
власності на землю в с.
Володимирівське, с. Майське та с.
Шевченкове Згурівського району
Київської області» затверджено
технічну документацію з видачі
громадянам державних актів на право
приватної власності на землю, якою
остаточно визначені розміри та площі
земельних ділянок. Передано
безкоштовно у власність громадянам
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд та
ведення особистих селянських
господарств, площею, вказаною в
додатку. Згідно списку громадян, яким
передаються земельні ділянки у
приватну власність, ОСОБА_1 передали
земельні ділянки площею 0,4875 га по
АДРЕСА_2, з яких 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
0,2375 га для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі вказаного рішення
сільської ради ОСОБА_1 26 липня 2004 року
одержав два державні акти на право
приватної власності на зазначені
земельні ділянки.

Вирішуючи спір, суд послався на
висновок судової земельно-технічної
експертизи від 5 серпня 2013 року №
С-1-1-145/13, згідно якого частина будівель
і споруд, належних ОСОБА_2, дійсно
знаходиться на території земельної
ділянки ОСОБА_1, площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку згідно державного
акту серії КВ №? 116950 по АДРЕСА_2, у тому
числі: сарай з гаражем, убиральня,
погрібник, погріб з сараями, частина
воріт, частина огорожі з штахету та
частина вимощення біля житлового
будинку.

На підставі вказаного висновку суд
визначив, що спірна земельна ділянка
для будівництва та обслуговування
житлового будинку не відповідає
кадастровому плану та накладається на
земельну ділянку, що перебуває у
користуванні ОСОБА_2, а також, що в
процесі приватизації ОСОБА_1 земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,2375 га
було порушено право позивачки на
приватизацію.

Такі висновки не відповідають
обставинам справи та вимогам закону

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

У п. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 15092 «Про
приватизацію земельних ділянок»
(чинний на момент виникнення спірних
правовідносин) зазначено, що право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані її для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Згідно ст. 55 Закону України «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних та
картографічних матеріалів. Межі
земельної ділянки в натурі
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка, крім того, межові
знаки здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 4
травня 1999 року № 43 (далі Інструкція),
межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами.

Згідно до п. 2.4 Інструкції перенесення в
натуру (на місцевість) або відновлення
всіх поворотних точок меж земельної
ділянки здійснюється геодезичними
методами з прив'язкою не менше двох
характерних закріплених поворотних
точок до пунктів державної геодезичної
мережі та до твердих точок на
місцевості. Здійснюється кадастрова
зйомка земельної ділянки з наступним
вирахуванням координат поворотних
точок меж (у державній або умовній
системі координат) і площі земельної
ділянки. За результатами виконаних
робіт складається кадастровий план
земельної ділянки.

Погодження меж є допоміжною стадією у
процедурі приватизації земельної
ділянки, спрямованою на те, щоб
уникнути необов'язкових технічних
помилок. Погодження меж земельної
ділянки є складовою частиною
кадастрового плану, що у свою чергу, є
складовою частиною технічної
документації, необхідної для передачі
громадянам безоплатно земельних
ділянок на праві приватної власності.

Суд першої інстанції зазначене не
врахував та не звернув уваги на те, що
межі земельної ділянки по АДРЕСА_2
погоджені із суміжними
землевласниками, землекористувачами,
що підтверджується актом встановлення
на місцевості, погодження зовнішньої
межі земельної ділянки та передачу на
зберігання межових знаків користувачу
земельної ділянки від 26 березня 2004
року, підписаним ще батьком позивачки
ОСОБА_3

Знаходження будівель і споруд, що
належать ОСОБА_6, на земельній ділянці
ОСОБА_1 не може саме по собі вважатись
накладенням земельних ділянок одна на
одну.

Крім того, технічна документація
розроблена тільки на земельні ділянки,
що належать ОСОБА_1, а тому неможливо
встановити факт накладення земельних
ділянок згідно кадастрового плану.

На зазначені обставини суд першої
інстанції уваги не звернув та дійшов
передчасного висновку про накладення
земельної ділянки, належної ОСОБА_1, на
земельну ділянку, належну ОСОБА_2.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, рішення
суду першої інстанції не відповідає
обставинам справи та не ґрунтуються на
наявних у справі доказах, що у
відповідності до вимог п.3 ст.309 ЦПК
України є підставою до скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 317, ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Шевченківської сільської ради
Згурівського району Київської області
про визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки
незаконними та їх скасування
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: