У х в а л а

27 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Гончара В.П., Гулька
Б.І.,

Хопти С.Ф.,
Червинської Є.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
дочірнього підприємства «ІНТЕРГЛАСТ»
фірми «ГЛАСТ ГМБХ» про стягнення
невиплачених сум при звільненні,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом до
Дочірнього підприємства «ІНТЕРГЛАСТ»
фірми «ГЛАСТ ГМБ» про стягнення
невиплаченої при звільненні
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування позову зазначав,
що з 15 січня 2008 року по 14 січня 2009 року
він перебував у трудових відносинах з
Дочірнім підприємством «ІНТЕРГЛАСТ»
фірми «ГЛАСТ ГМБ» та працював на посаді
головного інженера та за сумісництвом
на посаді провідного конструктора.
Наказом від 14 січня 2009 року № 651 про
припинення трудового договору
(контракту) позивача було звільнено з
роботи з посади головного інженера на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за
згодою сторін. Позивач зазначав, що
після звільнення йому не було видано
трудову книжку та не виплачено
заробітну плату та компенсацію за
невикористану відпустку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 25 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 21 серпня 2013 року, у позові
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції та ухвалою
апеляційного суду, ОСОБА_3 подав
касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 вересня 2013
року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у
вищевказаній справі.

17 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд судового рішення слід
відмовити з таких підстав.

На підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 47, 83, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП
України, заявник послався та додав
копії ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 червня 2011
року, від 11 квітні 2012 року, від 25 липня
2013 року, від 27 лютого 2013 року та від 13
листопада 2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з п. 7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України» від 30
вересня 2011 року, постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі та не свідчить
про неоднакове застосування норм
матеріального права під час вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання як на
підстави, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2013 року,
від 27 лютого 2013 року та від 13 листопада
2013 року, на які здійснюється посилання
як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції, скасовано
судові рішення та справи передано на
новий судовий розгляд, тобто даними
ухвалами остаточно не вирішено спір,
тому вони не можуть бути прикладом
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил
аналогії права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 червня 2011 року, від 11 квітні
2012 року, не вбачається неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, оскільки
вищевказані рішення суду касаційної
інстанції ухвалені у справах, де
підстави позову, зміст позовних вимог
не є тотожними та ухвалені у справах за
різних встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до дочірнього підприємства
«ІНТЕРГЛАСТ» фірми «ГЛАСТ ГМБХ» про
стягнення невиплачених сум при
звільненні, середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

головуючий

Д.Д. Луспеник

судді:

В.П. Гончар

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська