Справа № 343/3104/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2011/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Горблянського
Я.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Долинського районного суду від 30 січня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ПАТ «ФОЛЬКСБАНК»
звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту №06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року в сумі 201138,72 доларів
США, що еквівалентно 1607701,78 грн. та 3441,00
грн. за проведення претензійно
позовної роботи, що разом складає 1 611
142,78 грн. та понесених судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що у зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором від 09 листопада 2007 року,
укладеного між сторонами на суму 220 000
доларів США у вигляді поновлювальної
кредитної лінії зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 11,5%
на рік, з кінцевим строком погашення не
пізніше 06 листопада 2017 року, утворилась
заборгованість, яка станом на
06 березня 2013 року, становила 201138,72
доларів США, що по курсу НБУ
еквівалентно 1607701,78 грн.

Посилаючись на те, що з ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, за умовами
якого останній зобов'язався
відповідати перед банком за
невиконання ОСОБА_2 зобов'язань,
просили позов задовольнити.

Ухвалою Долинського районного суду від
30 січня 2014 року замість
ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» до участі у справі
залучено його правонаступника ПАТ
«ВіЕсБанк»

Заочним рішенням Долинського
районного суду від 30 січня 2014 року
позов задоволено, стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ВіЕсБанк» заборгованість
по кредитному договору №06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року в сумі 201138,72 доларів
США та 3441,00 грн. за проведення
претензійно-позовної роботи, що
становить 1 611 142,78 грн. та судовий збір в
розмірі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні повторного
заочного рішення від 30 січня 2014 року,
суд порушив ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази належного повідомлення ОСОБА_3
про дату і час судового засідання, яке
відбулось 16 грудня 2013 року, а
в наступне судове засідання 30 січня 2014
року він не з'явився з незалежних від
нього причин. Таким чином, суд позбавив
відповідача права на подання
заперечень проти позову, проведення
контррозрахунку розміру
заборгованості за кредитним договором
та права заявити клопотання про
витребування від позивача необхідних
доказів на підтвердження позовних
вимог.

Крім того, суд не надав належної оцінки
розрахунку заборгованості,
представленого банком, не витребував
банківської виписки з рахунку
позичальника та первинних документів,
які підтверджують розмір
заборгованості. Зокрема у розрахунку
банку не вказано періоду, за який
проводилось нарахування пені, не
зазначено, яка саме облікова ставка НБУ
застосовувалась ним при здійсненні
розрахунку, на яку суму прострочення
нараховувалась пеня.

Суд першої інстанції безпідставно
задовольнив вимогу позивача про
стягнення в солідарному порядку з
відповідачів 3441,00 грн. на витрати за
проведення претензійно-позовної
роботи, оскільки банком не
представлено доказів того, що вони
підлягають відшкодуванню, як витрати
на правову допомогу. Представники
банку брали участь в розгляді справи на
підставі довіреностей і суд,
відповідно до ст. 56 ЦПК України, не
виносив ухвали про допуск представника
банку до участі у справі.

У зв'язку з наведеним, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апеляційним судом справа неодноразово
призначалася до розгляду, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в судові засідання апеляційного
суду не з'явилися, хоча про час і місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні, призначеному на 23
вересня 2014 року, апеляційну скаргу
підтримала по вищенаведених мотивах, в
послідуючому в судові засідання,
призначені на 9 жовтня 2014 року, 4
листопада 2014 року та 18 листопада 2014
року не з'явилася.

Представник ПАТ «ВіЕсБанк» Винник І.І.
в судове засідання, призначене на
18 листопада 2014 року не з'явився,
направив суду заяву, у якій просить
справу слухати без участі представника
позивача.

Вислухавши доповідача, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
кредитного договору №06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року, укладеного між ПАТ
«ФОЛЬКСБАНК» (правонаступник ВАТ
«Електрон Банк») та ОСОБА_2, остання
отримала кредит на суму 220 000 доларів
США у вигляді поновлювальної кредитної
лінії зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 11,5% на
рік, з кінцевим строком погашення не
пізніше 06 листопада 2017 року.

Згідно п. 1.2 кредитного договору
позичальник зобов'язується зменшувати
заборгованість за основним боргом по
кредитній лінії частинами відповідно
до графіку зменшення ліміту кредитної
лінії, що міститься в додатку №1
кредитного договору і є його
невід'ємною частиною, та сплатити
проценти за користування кредитом у
строки та в порядку, передбачених
кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за даним кредитним договором,
між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» (правонаступник
ВАТ «Електрон Банк») був укладений
договір поруки від 09 листопада 2007 року
з ОСОБА_3, згідно з яким він поручився
перед кредитором за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором №06-2/416Ф від 09 листопада 2007
року.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим, станом на 06
березня 2013 року, згідно наданого
позивачем розрахунку, утворилася
заборгованість в розмірі 201138,72 дол. США,
що по курсу НБУ еквівалентно
1607701,78 грн., з яких: 188382,32 дол. США, що
еквівалентно 1505739,88 грн. -
заборгованість по тілу кредиту, 9244,22
дол. США, що еквівалентно 73889,05 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 3512,18 дол. США, що
еквівалентно 28072,85 грн. - пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З урахуванням умов кредитного договору
та наслідків неналежного виконання
ОСОБА_2 грошових зобов'язань, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що відповідач взятих на себе
зобов'язань по поверненню кредитних
коштів не виконала, ОСОБА_3 згідно з
договором поруки поручився перед
кредитором за виконання
ОСОБА_2 свого зобов'язання, а тому
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню в солідарному
порядку з позичальника та поручителя.

Разом з тим, визначаючи розмір
заборгованості, суд першої інстанції
дійшовши висновку про стягнення пені,
не врахував вимоги ст. 258 ЦК України,
якою передбачено спеціальну позовну
давність до вимог про стягнення
неустойки ( штрафу, пені).

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Отже, неустойка є видом забезпеченням
виконання зобов'язання.

Згідно п. 6.2 та 6.3 кредитного договору,
за несвоєчасне (неналежне) повернення
кредиту або його частини, процентів за
користування кредитом позичальник
сплачує банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня, обрахованої від суми
боргу за кожен день прострочення
виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норми ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду.

А тому висновок суду про стягнення пені
за період з 01.07.2010 року є невірним.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що до стягнення підлягає пеня за період
з березня 2012 року по березень 2013 року в
сумі 2677,14 доларів США, що еквівалентно
21398,38 грн.

Також не можна погодитись з висновком
суду першої інстанції про стягнення
3441,00 грн. витрат за проведення
претензійно-позовної роботи.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Доказів, які б свідчили про понесення
позивачем витрат за проведення
претензійно-позовної роботи в сумі 3441
грн., суду не надано.

Крім того, в розгляді справи приймав
участь представник ПАТ «ВіЕсБанк»
згідно довіреності, ухвали про допуск
до участі у справі представника як
особи, яка надає правову допомогу, суд
не постановляв, тому колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог
ПАТ«ВіЕсБанк» про стягнення з
відповідачів 3441,00 грн. за проведення
претензійно-позовної роботи.

Невірним є й висновок суду про
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку судових витрат, оскільки
процесуальним законодавством не
встановлено солідарного обов'язку
відповідачів по сплаті судових витрат.

Враховуючи, що судом першої інстанції в
резолютивній частині рішення
визначено до стягнення заборгованість
за кредитним договором в загальній
сумі 201138, 72 долари США. та визначено
гривневий еквівалент заборгованості з
врахуванням стягнення 3441 грн. за
проведення претензійно-позовної
роботи, колегія суддів приходить до
висновку, що заочне рішення слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов слід задовольнити частково
та стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ
«ВіЕсБанк» заборгованість по
кредитному договору від 09 листопада 2007
року в сумі 200 303,68 дол. США, що
еквівалентно 1601027,31 грн., яка
складається з заборгованості по тілу
кредиту - 188 382,32 дол. США, що
еквівалентно 1505739,88 грн.,
заборгованості по відсотках - 9244,22 дол.
США, що еквівалентно 73889,05 грн., пені -
2677,14 дол. США, що еквівалентно 21398,38 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
і ОСОБА_3 на користь ПАТ
«ВіЕсБанк» слід стягнути по 1720,50 грн.
судових витрат з кожного.

Що стосується доводів апелянта про те,
що суд першої інстанції позбавив його
права на подання заперечень проти
позову, проведення конррозрахунку
розміру заборгованості за кредитним
договором, то такі не заслуговують на
увагу з наступних підстав.

Так, позов банку до відповідачів про
стягнення заборгованості було подано в
суд 04 березня 2013 року, судом
першої інстанції двічі постановлялося
заочне рішення, про час та місце
судового розгляду відповідачі
повідомлялися у встановленому законом
порядку.

В апеляційному суді апелянту було
надано можливість проведення
контррозрахунку розміру
заборгованості за кредитним договором,
09.10.2014 року та 04.11.2014 року розгляд справи
відкладався для проведення такого
розрахунку, зокрема, в судове засідання
на 04.11.2014 року апелянтом було подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з тим, що 15.10.2014 року між
ним та СПД ОСОБА_6 було укладено договір
про надання професійних послуг №03/10, за
умовами якого виконавець зобов'язався
за завданням замовника провести
розрахунок заборгованості перед ПАТ
«ВіЕсБанк» по кредитному договору
протягом 21 календарного дня і строк
виконання спливає 06.11.2014 року.
Проте, в судове засідання на 18.11.2014 року
апелянтом контррозрахунок розміру
заборгованості не представлено.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Долинського районного
суду від 30 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту задовольнити
частково.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «ВіЕсБанк»
заборгованість по кредитному договору
№06-2/416Ф від 09 листопада 2007 року в сумі 200
303,68 дол. США, що еквівалентно 1601027,31 грн.,
яка складається з заборгованості по
тілу кредиту - 188 382,32 дол. США,
що еквівалентно 1505739,88 грн.,
заборгованості по відсотках - 9244,22 дол.
США, що еквівалентно 73889,05 грн., пені -
2677,14 дол. США, що еквівалентно 21398,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВіЕсБанк» по 1720,50 грн. з кожного
понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук