Справа № 351/2823/13-ц
Провадження № 22-ц/779/305/2014
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Фединяка В.Д.,

секретаря
Мельник О.В.,

з участю:
апелянта - ОСОБА_2

та
його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Снятинського
районного суду від 20 листопада 2013 року,
-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року старший державний
виконавець ВДВС Снятинського
районного управління юстиції Янчук В.В.
звернувся до суду з поданням про
обмеження у праві виїзду за межі
України стосовно ОСОБА_2. Подання
обґрунтовано тим, що 06.12.2010 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист №2а-2821/10/0970, яким з
ОСОБА_2 стягнуто в дохід держави 101996,60
грн податкового боргу. Посилаючись на
те, що станом на час звернення до суду
заборгованість останнім не
погашається, просив подання
задовольнити.

Ухвалою Снятинського районного суду
від 20 листопада 2013 року подання
задоволено. Постановлено тимчасово
обмежити громадянина України ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань згідно
виконавчого провадження про стягнення
з нього 101996,60 грн в користь держави.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального права. Апелянт вважає
недоцільним застосування судом норми
ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
оскільки даною статтею не передбачено
здійснення таких дій як встановлення
судом тимчасового обмеження права
виїзду за межі України. Також зазначає,
що державний виконавець не представив
жодних доказів того, що боржник
особисто ухиляється від зобов'язань за
рішенням, а також жодних документів,
які б свідчили про проведену ним
роботу, не навів наявність в нього
закордонного паспорту та реальну
необхідність чи бажання виїхати за
кордон. Крім того, зазначає апелянт,
ухвалою апеляційного суду від 04 квітня
2013 року в задоволенні раніше поданого
державним виконавцем аналогічного
подання щодо нього було відмовлено.
Посилаючись на вищенаведене, просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу про відмову в задоволенні
подання.

Представник ВДВС Снятинського РУЮ в
судове засіданні не з'явився з
невідомих причин, хоч судове
повідомлення було вручено завчасно.
Отже, є правові підстави для розгляду
справи у його відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.
Апелянт крім того зазначив, що він є
приватним підприємцем з правом
зайняття зовнішньоекономічною
діяльністю. Тому він періодично
виїжджає за кордон з метою укладення
угод на поставку товарів та їх
реалізації. Зазначає, що тимчасова
заборона у виїзді за кордон може
перешкодити у його підприємницькій
діяльності. ОСОБА_2 та його представник
вважають, що підстав для постановлення
ухвали про задоволення подання
державного виконавця про тимчасову
заборону у виїзді за кордон у суду не
було, оскільки висновок про ухилення
від виконання судового рішення є
безпідставним. Тому просять оскаржену
ухвалу скасувати, а в задоволенні
подання державного виконавця
відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Порядок здійснення права громадянами
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, оформлення документів для
зарубіжних поїздок регулюється
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України".

Випадки тимчасових обмежень права
громадян України на виїзд за кордон та
підстави для застосування таких
обмежень визначені в статті 6 цього
Закону, у тому числі, якщо громадянин
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням.
Відповідно до вказаної правової норми
громадянину України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон.

Такі обмеження права громадян України
на виїзд за кордон у конкретно
визначених законом випадках мають
тимчасовий характер і зумовлені
необхідністю забезпечення захисту
прав і законних інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Судом встановлено, що на підставі
виконавчого листа №2а-2821/10/0970 про
стягнення з ОСОБА_2 101996,60 грн
податкового боргу, виданого
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 06 грудня 2010
року, старшим державним виконавцем
ВДВС Снятинського РУЮ Янчуком В.В. було
відкрито виконавче провадження та
надано боржнику строк добровільного
виконання рішення до 23.09.2013 року (а.с.5).

Судом встановлено, що до цього часу
боржник не почав виконувати рішення
суду і ним не надано ніяких
документально підтверджених доказів
щодо вжиття ним заходів для погашення
заборгованості за виконавчим
провадженням. Тому, враховуючи
загальний істотний розмір суми боргу, а
саме - 101996,60 грн, суд першої інстанції
обґрунтовано застосував відповідну
норму закону та з метою забезпечення
виконання грошового зобов'язання
тимчасово обмежив право ОСОБА_2 на
виїзд за межі України.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що державний виконавець не
представив доказів того, що він вживав
заходи щодо примусового виконання
рішення суду та не долучив документи,
які б свідчили про проведену ним
роботу, спростовуються матеріалами
справи. Зокрема, з документів, які
містяться в справі, вбачається, що
державний виконавець Янчук В.В.
звертався із запитами до відділення
РЕР по обслуговуванню м. Коломиї,
Коломийського, Городенківського та
Снятинського районів при УМВС, до
Снятинського районного центру
зайнятості, УПФУ в Снятинському районі,
відділ Держземагенства у Снятинському
районі (а.с.6, 7, 9, 12), а також ним було
складено акти про відсутність рухомого
майна, що підлягає опису та арешту
(а.с.13, 14). Названі документи свідчать
про те, що державним виконавцем
вживалися заходи, передбачені ст.11 ЗУ
«Про виконавче провадження», щодо
примусового виконання рішення суду про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

Твердження апелянта про те, що судом
безпідставно не враховано факт
належності йому на праві власності 1/5
частини жилого будинку і земельної
ділянки, розташованих у с.Тучапи
Снятинського району
Івано-Франківської області, є
безпідставним, оскільки, на думку
колегії суддів, за рахунок незначних
часток у названому спільному майні не
може бути погашено істотну суму
заборгованості ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не приймає до уваги посилання
ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції
дійшов до безпідставного висновку про
його ухилення від виконання судового
рішення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
ОСОБА_2, займаючись підприємницькою
діяльністю, пов'язаною із
зовнішньоторговою діяльністю, яка
передбачає задіяння його коштів,
навіть після постановлення
апеляційним судом ухвали від 04 квітня
2013 року про відмову у задоволенні
подання державного виконавця щодо
тимчасового обмеження у виїзді за
кордон (копія ухвали - а.с.35-36), не вжив
заходів навіть для часткового
погашення заборгованості перед
Державною податковою інспекцією у
Снятинському районі, визначеної
рішенням Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2010 року.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не приймає до уваги посилання
ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції
дійшов до безпідставного висновку про
його ухилення від виконання судового
рішення. Адже, займаючись
підприємницькою діяльністю і будучи
суб'єктом зовнішньоторгової
діяльності, маючи відповідно і доходи,
на думку колегії суддів, ОСОБА_2 мав
можливість хоча б часткового погашення
визначеної судом заборгованості перед
ДПІ у Снятинському районі. За таких
обставин є підстави вважати, що боржник
ухилявся від виконання судового
рішення про стягнення з нього в користь
ДПІ заборгованості.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що постановлена
в даній справі ухвала про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі
України є законною і обґрунтовано.
Доводи апелянта і його представника
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують. Тому
підстав для скасування оскарженої
ухвали не має.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 312, 313-315; 319; 324; 325
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Снятинського районного суду від
20 листопада 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк