Справа № 372/5136/13-ц Головуючий у І
інстанції Кулініченко Г.В.Провадження
№ 22-ц/780/1040/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц.,
Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 09 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому у
відповідності до норм ст.ст. 120, 158
Земельного кодексу України просила
встановити порядок користування
земельною ділянкою площею 0,10 га,
розташованою по АДРЕСА_1 надану під
будівництво та обслуговування жилого
будинку, виділивши їй у користування
частину, яка складає 0,0462 га та межує із
земельною ділянкою ОСОБА_3,
розташованої по АДРЕСА_2 із
зобов'язанням надання доступу
відповідачу до криниці та погреба, а
ОСОБА_2 виділити у користування частину
земельної ділянки площею 0,0538 га, що
межує із земельною ділянкою ОСОБА_4,
розташованою по АДРЕСА_3.

В обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що вона з 1984 по 1998 рр перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
під час якого вони отримали земельну
ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва
житлового будинку. Будівництво цього
будинку не закінчено, так як між ними
погіршились шлюбні відносини, які були
згодом розірвано.

Ухвалою Обухівського районного суду
від 27 червня 2003 року між ними була
затверджена мирова угода щодо
розподілу незавершеного будівництва
згідно з умовами якої за нею визнано
право вланості на 1/2 чатсину
домоволодіння та виділено її в натурі.

Маючи у вланості частину
домоволодіння вона звернулася до
Обухівської міської ради Київської
області щодо отримання у власність
земельної ділянки біля даного
володіння, після чого рішенням
Обухівської міської ради №575 від 29
серпня 2013 року її заяву було задоволено
та надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо виготовлення
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку. Під час
виготовлення проекту був зроблений
зведений кадастровий план земельної
ділянки, який вона направила
відповідачу. Відповідач не
погоджується і даним кадастровим
планом, створює їй перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, тому
просила вирішити спір у судовому
порядку.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 09 грудня 2013 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вказане рішення
районного суду як незаконне і
необґрунтоване та ухвалити нове по
суті позовних вимог, посилаючись на те,
що суд помилково прийшов до висновку
про відсутність права власності у
сторін на вказану земельну ділянку та
не застосував норми Декрету КМУ «Про
приватизацію земельних ділянок», тому
не повно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
процесуального і матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, осіб, які з'явилися
на розгляд вказаної справи,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апелянта, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачка у справі
ОСОБА_1 не надала суду достатніх та
допустимих доказів щодо наданні їй у
встановленому порядку у власність чи у
користування земельної ділянки по
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим не довела
обґрунтованості позовних вимог щодо
права на встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а доводи
апелянта безпідставними, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 6 ЗК України в
редакції 1990 року громадяни України
мають право на одержання у власність
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка);

Громадяни набувають право власності на
земельні ділянки у разі: одержання їх у
спадщину; одержання частки землі у
спільному майні подружжя;
купівлі-продажу, дарування та обміну.

Передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться місцевими Радами
народних депутатів відповідно до їх
компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки
передаються у власність громадян для
будівництва та обслуговування будинку
і господарських будівель (присадибна
ділянка), в тому числі земельні ділянки,
що були раніше надані у встановленому
порядку громадянам для цієї мети, у
межах граничного розміру, визначеного
статтею 67 цього Кодексу;

Статтею 22 ЗК України в редакції 1990 року
передбачено, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка звертаючись до суду із
вказаним позовом мотивувала свої
вимоги тим, що спірна земельна ділянка
площею 0.10 га. перебуває у їх з
відповідачем користування з 1988 року та
була відведена в натурі на місцевості,
у зв 'язку з вважала себе належним
землекористувачем.

Разом з тим в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
надання 1988 році позивачці чи
відповідачу вказаної земельної
ділянки в порядку передбаченому ст. 11
ч.1 п.4, ст. 16 ЗК УРСР в редакції 1970 року.

З наявної в матеріалах справи копії
рішення Обухівської міської ради №849
від 23 грудня 1997 року вбачається, що
Обухівська міська рада в порядку
передбаченому ст. 33 Закону України «
Про місцеве самоврядування в Україні»
та ст. 6, 22 ЗК України постановила
рішення про передачу жителям м. Обухова
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлових будинків
площею 0.10 га. де в пункті 42 Списку
громадян, яким передається земельна
ділянка зазначена ОСОБА_1 якій
передавалася земельна ділянка площею.
0.10 га. в АДРЕСА_1 ( а.с. 10).

Разом з тим достатніх та допустимих
доказів того, що вказана земельна
ділянка в порядку визначеному ст. 22 ЗК
України в редакції 1990 року була
відведена в натурі на місцевості
позивачкою надано не було. Акта відводу
земельної ділянки із зображенням меж
земельної ділянки позивачкою також
суду не додано.

З матеріалів справи вбачається також,
що 29 серпня 2013 року Обухівською міською
радою Київської області було ухвалено
рішення №575 згідно до якого надано
дозвіл на розробку проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у приватну власність
громадянам за рахунок земель
комунальної власності Обухівської
міської ради.

Згідно до переліку громадян яким
надаються дозволи на виготовлення
технічної документації п.19 зазначені
ОСОБА_1, та ОСОБА_2. яким передбачено
передати по ? частині кожному на
земельну ділянку площею 0.10 по АДРЕСА_1
(а.с. 11).

Статями 116, 118 ЗК України в діючій
редакції визначені підстави та порядок
передачі у власність громадянам
земельних ділянок комунальної
власності.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 не подала в
порядку визначеному ст. 131 ч.1 ЦПК
України суду достатніх та допустимих
доказів на підтвердження надання у
власність чи користування земельної
ділянки в порядку передбаченому ст. 11
ч.1 п.4, ст. 16 ЗК УРСР в редакції 1970 року,
чи порядку визначеному ст. 22, 23 ЗК
України в редакції 1990 року, тому суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов
до висновку про відсутність правових
підстав для встановлення порядку
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 між позивачкою та
відповідачем, до отримання ними
документів на право власності на
вказану земельну ділянку на підставі
рішення Обухівської міської радою
Київської області №575 від 29 серпня 2013
року та його реєстрації в порядку
передбаченому ст. 125 ЗК України.

Доводи апелянта про збереження за
позивачкою права на земельну ділянку
відповідно до п.7 Перехідних положень
ЗК України від 2001 року не можуть бути
прийняті колегією суддів оскільки
позивачкою не надано доказів про
закріплення (відведення) їй у
встановленому на той час порядку
земельної ділянки в натурі на
місцевості та видачі про це документа.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування вказаного рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не має.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв