Справа
№705/6730/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:
головуючої - судді Резнік Ю.В.
при секретарі Щербаковій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умань
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Уманська міська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним, -
В листопаді 2013 року позивач звернувся
до Уманського міськрайонного суду
Черкаської області з позовом до ОСОБА_2,
третя особа: Уманська міська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним. В позові позивач
вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3.
Під час свого життя ОСОБА_3 11 грудня 1995
року склала заповіт, в якому заповіла
свій будинок, що належав їй на праві
приватної власності по АДРЕСА_1 внучці
ОСОБА_2 - 11/20 долей, та сину ОСОБА_1 - 9/20
долей. Проте 13.03.1998 року згідно договору
дарування № 1-1359 ( який втрачено, і в
даний час замість нього є лише
дублікат договору дарування від 25.07.2006
№1-2201), посвідченого Уманською міською
нотаріальною конторою, ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_2 частину свого
будинку за адресою - АДРЕСА_1, а саме -
27/50 частин. ОСОБА_2 прийняла дарунок,
зареєструвала своє право власності на
нерухоме майно, та по сьогоднішній день
безперешкодно ним користується. 23/50
частин житлового будинку залишилось у
власності ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності. Після смерті
ОСОБА_3 була відкрита спадщина та
виявилось, що заповіт залишено в
редакції станом на 1995 рік, тобто без
урахування того, що частина будинку, що
заповідалась ще за життя була уже
подарована ОСОБА_2 Коли позивач
звернувся до Уманської міської
державної нотаріальної контори для
отримання свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом,
нотаріус ОСОБА_4 відмовила позивачу у
вчинені нотаріальних дій. У постанові
від 19.10.2013 року нотаріус зазначає, що
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на 9/20 частин житлового
будинку не можливо, в зв'язку з тим, що
частка житлового будинку вказаного в
заповіті, не відповідає частці в жилому
будинку, яка зареєстрована за
заповідачем, а саме 23/50 частин. З
посиланням на ст.. ст.. 16, 203, 215 ЦК
України позивач в позові вказує, що є
підстави для визнання заповіту
недійсним, так як даний правочин не
може бути виконаний - у ньому відсутня
одна з головних умов дійсності
правочину - реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Тому
позивач змушений звернутися з
відповідним позовом до суду.
ОСОБА_1, будучи належним чином
повідомлений про дату, місце і час
проведення судового засідання в судове
засідання не з»явився і будь-яких заяв
з приводу поважності причин неявки в
судове засіданні - він до суду не надав.
Представник позивача по дорученню в
судовому засіданні позов підтримала,
посилаючись на викладені в ньому
обставини і просила позов задоволити в
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомлена про дату, місце і час
проведення судового засідання в судове
засідання не з»явилася і на адресу
суду надіслала заяву, в якій зазначила,
що не заперечує проти задоволення
позову, та просить справу слухати без
Представник третьої особи - Уманської
міської державної нотаріальної
контори Черкаської області, будучи
належним чином повідомлений про дату,
місце і час проведення судового
засідання в судове засідання не
з»явився. На адресу суду було надіслано
заяву в якій зазначено клопотання про
розгляд справи без участі
Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши і дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає до задоволення з наступних
Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.
11.12.1995 року ОСОБА_3 на випадок смерті
склала заповіт в якому розпорядилась
своїм майном - житловим будинком, що
розташований в АДРЕСА_1. В заповіті
вказано, що вона заповідає 11/20
вказаного будинку внучці ОСОБА_2, а 9/20
долей - синові ОСОБА_1. Вказаний заповіт
посвідчений державним нотаріусом
Уманської міської нотаріальної
контори 11.12.1995 року та зареєстровано в
реєстрі за № 2-7110 (а.с. 4).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Умань,
про що в книзі реєстрації смертей
зроблено актовий запис № 501 (свідоцтво
про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 5).
Згідно даних свідоцтва про народження
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матір'ю
записана ОСОБА_5 (а.с. 6).
В свідоцтві на право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_2,
яке видане виконавчим комітетом
Уманської міської ради народних
депутатів 14.05.1985 року російською мовою
зазначено: «… целый жилой дом с
принадлежащими к нему строениями и
сооружениями, который находится в
АДРЕСА_1 действительно принадлежит гр.
ОСОБА_3 на праве личной
собственности…». Виправлення прізвища
власника застережене і скріплене
Відповідно до даних витягу про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від
23.11.2011 року, який виданий Уманською
міською державною нотаріальною
конторою після смерті спадкодавця
ОСОБА_3, заведена спадкова справа №
В реєстрі прав власності на нерухоме
майно (витяг від 12.04.2012 року № 33809447)
житловий будинок розташований в
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 її частка - 23/50
та ОСОБА_2 її частка - 27/50. У витягу
зазначено, що він дійсний протягом
трьох місяців, окрім випадку його
видачі спадкоємцям для оформлення
19.10.2013 року державний нотаріус
Уманської міської нотаріальної
контори за результатом розгляду
прохання ОСОБА_1, щодо видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
9/20 частин житлового будинку, який
розташований в АДРЕСА_1, - винесла
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії. В постанові вказано,
що видати свідоцтва про право на
спадщину за заповітом не можливо,
оскільки частка житлового будинку,
вказана в заповіті, не відповідає
частці в житловому будинку, яка
зареєстрована за заповідачем (а.с. 11).
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.
Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаним заповідачем. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Відповідно до ст.1248 ЦК України,
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
В судовому засіданні було встановлено,
що спадкодавець ОСОБА_3 11 грудня 1995 року
склала заповіт про що свідчить її
підпис, вказаний заповіт був
посвідчений державним нотаріусом,
тобто державною нотаріальною конторою
були витримані всі вимоги щодо
складання та оформлення заповіту.
У відповідності до ч. 1 ст.56 Закону
України «Про нотаріат», нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, посвідчують заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог законодавства і
особисто подані ними нотаріусу або
посадовій особі, яка вчиняє
нотаріальні дії, а також забезпечують
державну реєстрацію заповітів у
спадковому реєстрі відповідно до
порядку, затвердженого Кабінетом
Як вбачається з матеріалів справи, при
складенні заповіту було додержано
встановлені законом вимоги щодо його
оформлення, та посвідчено
уповноваженою на те посадовою особою
-державним нотаріусом Очеретяною В.В.
Відповідно до чинного на момент
оформлення заповіту Цивільного
кодексу Української РСР, 1963р., заповіт
є одностороннім правочином. Підстави
визнання заповіту(правочину) недійсним
викладені в Главі 3 Цивільного кодексу
Української РСР. Більш лаконічно
підстави для визнання правочину
недійсним викладені в Цивільному
кодексу України від 16.01.2003 року, що
вступив в силу в 2004 році.
Відповідно до ст. 203 ЦК України(в ред. 2003
р.) зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із ст. 1257 ЦК України, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
Згідно статті 1247 ЦК України до форми
заповіту ставляться такі вимоги: 1.
Заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення.2. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу. 3.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008р. за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
Суд приходить до висновку, що вказані
позивачем підстави не є підставами,
передбаченими законом, для визнання
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
На позивача покладений обов'язок з
врахуванням предмету і підстав позову
довести в суді ті обставини на які він
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог і відповідно, що є
підстави до застосування до спірних
правовідносин відповідних положень
Цивільного кодексу України. Тобто,
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України -
позивач повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 ЦПК України, зазначені ним
обставини. Однак таких доказів він не
надав і не ставив питання в судовому
засіданні про їх витребування. Таким
чином, при викладених обставинах, у
зв'язку з тим, що позивач не довів тих
обставин, на які він посилається в
своїй позовній заяві - позов не
підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 30, 60, 62, 79, 88, 209, 212,
214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд -
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_2, третя особа: Уманська міська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які беруть участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом 10-и днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Ю.В. Резнік