Єдиний унікальний номер 725/2548/14-ц
Номер провадження 2/725/569/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2014 року.Першотравневий
районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич
О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення в
кватиру,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Першотравневого
районного суду м.Чернівці з позовом до
відповідачів про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення в
квартиру.

У позові посилався на те, що являється
власником 1/9 частки квартири АДРЕСА_1.
Вказана квартира належала його
батькові ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті батька він прийняв
спадщину за законом.

Іншими співвласниками вказаної
квартири є відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Так як іншого житла у нього немає, він
бажає вселитися в квартиру АДРЕСА_1
Проте відповідачі чинять йому
перешкоди у користуванні квартирою: не
впускають його, не дають ключів від
вхідних дверей, не дають згоди на його
реєстрацію в квартирі.

Просив позов задовольнити: вселити
його у спірну квартиру, зобов'язати
відповідачів передати йому ключі від
житла та зобов'язати їх не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_5 позов
підтримали та підтвердили викладені у
ньому обставини. Просили задовольнити
його у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала,
про що надала свої заперечення. В
судовому засіданні пояснила, що
позивач ОСОБА_1 жодного разу не
відвідував хворого батька, не
піклувався про нього. Лише після смерті
батька він згадав про нього, коли
прийшлося ділити майно. У спірній
квартирі вона проживає разом з матір'ю
та сином. Квартира складається з однієї
кімнати, а тому проживання з
відповідачем під одним дахом просто
неможливе. Просила у задоволенні
позову відмовити.

Розгляд справи відбувався у
відсутність відповідачки ОСОБА_2, яка
до суду для розгляду справи не
з'явилася, хоча повідомлялася судом про
місце та час слухання справи. Однак
надала свої заперечення на позов.

Представник відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не
визнав та просив у його задоволенні
відмовити. Вважає, що частка позивача у
спірному майні є незначною. Крім того,
враховуючи те, що спірна квартира є
однокімнатною, проживання у ній осіб
протилежної статі, які не споріднені
родинними зв'язками, є неможливим та
суперечить нормам житлового
законодавства.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши та
проаналізувавши письмові докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1, виходячи з наступного:

Так, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 після смерті свого батька
ОСОБА_4 став власником 1/9 частки
квартири АДРЕСА_1 (а.с.9,59).

Власниками 8/9 частин зазначеної
квартири є відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а.с.37).

В квартирі зареєстровані та проживають
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її
малолітній син ОСОБА_7 (а.с.12)

Стаття 311 ЦК України встановлює, що
житло фізичної особи є недоторканим.
Фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до вимог ст.319 цього ж
Кодексу власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майновим правом
на власний розсуд.

Нормами ст.9 Житлового кодексу УРСР
передбачено, що ніхто не може бути
обмежений у праві користування
житловим приміщенням інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Як було встановлено в судовому
засіданні, позивач ОСОБА_1 має намір
вселитися у спірне житло, однак
відповідачі не впускають його та
категорично заперечують щодо
спільного проживання разом з позивачем
під одним дахом. Вказані обставини не
заперечувалися в судовому засіданні
відповідачами, а тому не підлягають
доказуванню у відповідності до вимог
ч.1 ст.61 ЦПК України. Зокрема,
відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що вона
категорично заперечує проти спільного
проживання з позивачем, оскільки їх
квартира складається з однієї кімнати.

Чинним законодавством України, зокрема
ч.3 ст.358 ЦК, передбачено, що кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Таким чином, оскільки право власності є
абсолютним правом, що включає право
володіння, користування та
розпорядження майном, якого ніхто не
може бути позбавлений, крім випадків,
передбачених законом, то власник на
підставі ст.391 ЦК України та ст.150 ЖК
УРСР може захистити своє порушене
право шляхом вселення, що відповідає
ст.16 ЦК України і є способом, що
відповідає встановленому порушенню.

Відповідно до вимог ст.364 ЦК
співвласник має право на виділ у натурі
частки з майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Таким чином, з наведеної норми Закону
випливає, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації за
частку у спільному майні є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Поряд із цим, ст.365 ЦК України
передбачено, що право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Тобто такої складової, як згода
відповідача на отримання компенсації
положення ч.1 ст.365 ЦК України не
містить. Для припинення права
співвласника на частку в праві
спільної часткової власності
достатньо будь-якої однієї із чотирьох,
передбачених ч.1 ст.365 ЦК України
підстав.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з позовом про припинення права
позивача на частку у спільному майні та
виплату йому грошової компенсації за
належну йому частку у спірній квартирі
не зверталися, а також враховуючи те, що
позивач не має іншого житла, тому бажає
вселитися у спірну квартиру, а
відповідачі чинять йому в цьому
перешкоди, суд вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст.311,364,365,368,391ЦК України, ст.ст.3, 10, 11,
58, 60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 передати
ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей та
інших дверей у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3
сплачений судовий збір у розмірі 243
(двісті сорок три) 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
О. В. Вольська-Тонієвич