________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/6232/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря -Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Першої одеської державної
нотаріальної контори про скасування
державної реєстрації заборони
відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом та просив ухвалити рішення,
яким скасувати державну реєстрацію
заборони (архівного запису) будинку
АДРЕСА_1, помилково внесену
реєстратором Першої одеської
державної нотаріальної контори на
підставі рішення № 198 від 17.04.1975
Виконкому м. Одеси, реєстраційний номер
обтяження: 8148817, зареєстровано 04.11.2008
року 14:57:50 за № 8148817.

Свої вимоги мотивував тим, що 04.11.2008
року нотаріусом Першої одеської
державної нотаріальної контори при
реєстрації заборони відчуження об'єкту
нерухомого майна на підставі рішення
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів трудящих № 198 від
17.04.1975 року були помилково внесені
відомості до реєстру реєстрації
нотаріальних дій та реєстру заборон
відчуження нерухомого та рухомого
майна про накладення заборони на
будинок АДРЕСА_1, що і стало підставою
для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судове засідання з'явився
представник позивача, вимоги позову
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні категорично заперечувала
проти задоволення позову, посилаючись
на його безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19
травня 1969 року державним нотаріусом
Шостої одеської державної
нотаріальної контори було видано
Свідоцтво про право на спадщину, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно
свідоцтва вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 успадкували по 1/6 частини
будинку закінченого будівництвом, але
не зданого в експлуатацію, що
знаходиться в АДРЕСА_1, з послідуючою
здачею будинку в експлуатацію і
реєстрацію права власності в ОМБТІ.

04 червня 2014 року державний реєстратор
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Дубровіна Олена Володимирівна,
розглянувши заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яку
подав ОСОБА_1 для проведення державної
реєстрації права власності на
домоволодіння, що розташоване: АДРЕСА_1
виніс рішення № 13535176 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Підставою для відмови у державній
реєстрації стало те, що заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановленого щодо цього майна (тобто
стосовно заявленого будинку в Єдиному
реєстрі заборон наявна архівна
заборона).

Дійсно, з Інформаційної довідки з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна від 16.06.2014
року вбачається, що 04.11.2008 року Першою
одеською державною нотаріальною
конторою було зареєстровано заборону
(архівний запис) щодо будинку, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на
підставі рішення № 198 Виконкому м.Одеси
від 17.04.1975 року, яке наявне в матеріалах
справи.

Проте, суд вважає, що Перша одеська
державна нотаріальна контора не може
бути відповідачем по даній справі, так
як нотаріуси діють не в особистих
інтересах і не в інтересах
нотаріальної контори. Згідно ст. 1
Закону України «Про нотаріат» на
нотаріусів покладено обов'язок
посвідчувати права, а також факти, що
мають юридичне значення та вчиняють
інші нотаріальні дії, які не заборонені
Законом, з метою надання їм юридичної
вірогідності, таким чином, нотаріус
виконує свою роботу.

У судовому засіданні представник
відповідача пояснила суду, що згідно з
Положенням про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
Юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5,
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 10.06.1999 року за № 364/3657
Перша одеська нотаріальна контора, як
реєстратор, 26.02.1998 року зареєструвала
та внесла відомості до програми
«Феміда» рішення Виконавчого комітету
Одеської міської ради депутатів
трудящих від 17 квітня 1975 року за № 198,
про заборону пов'язану із зоною зносу,
04.11.2008 року вказана заборона була
перенесена до оновленого Єдиного
реєстру обтяжень у зв'язку із тим, що
програма Феміда була ліквідована.

Крім того у зв'язку з набранням
чинності з 01.01.2013 року Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
нотаріальна контора не є реєстратором
заборон та арештів на нерухоме майно,
накладених судами та виконавчими
службами.

Слід зауважити, що нові відомості до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна здійснювало
Міністерство юстиції України, а не
нотаріальні контори.

Таким чином позивачем не вірно обрано
спосіб захисту прав, передбачений ст. 16
ЦПК України, згідно якої кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Таким чином, у разі непогодження з
діями нотаріуса, позивач має право
оскаржити його дії у встановленому
законом порядку.

Разом з тим слід зазначити, що в рішенні
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень крім заборони, є
інші підстави для відмови в реєстрації,
а саме: позивачем не надано документ, що
посвідчує виникнення, перехід та
припинення речових прав на земельну
ділянку; документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництва об'єкта; технічний паспорт
на об'єкт нерухомого майна; документ, що
посвідчує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

Під час розгляду справи дані докази
позивачем також надано не було, що
унеможливить реєстрацію спірного
нерухомого майна.

Крім того, суд бере до уваги наявні в
справі рішення виконкому Одеської
обласної ради депутатів трудящих №208
від 30.04.1972р. та №154 від 16.03.1972 року про
знесення домобудівництва за адресою:
АДРЕСА_1, що дає суду право сумніватись
в існуванні вказаного будинку та те, що
зазначені рішення та рішення №198 від
17.04.1975 року позивачем оскаржені не були.

Також залишилось не зрозумілим, що
зашкодило позивачеві зареєструвати
своє право власності протягом 45років !!!
після отримання зазначеного свідоцтва.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що
обов'язок із доказування покладається
також на осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси. Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні, так і обов'язок із
доказування обставин при невизнані їх
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, що випливає зі змісту
ст. 27 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Аналізуючи вищевказані положення суд
приходить до висновку про те, що позов
ОСОБА_1 до Першої одеської державної
нотаріальної контори про скасування
державної реєстрації заборони
відчуження нерухомого майна є
необгрунтованим та безпідставним, а
від так не підлягаючим задоволенню.

Виходячи з вищевкладенного та
керуючись ст.ст 3, 10, 60, 209, 210 ЦПК України
суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої
одеської державної нотаріальної
контори про скасування державної
реєстрації заборони відчуження
нерухомого майна - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Київський районний
суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.