________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/469/2012
Провадження № 2/520/535/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
розподіл спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім»єю без
реєстрації шлюбу та поділ спільного
майна,

Встановив:

У 2009 році позивачка звернулась
до суду з вимогами до ОСОБА_2 і
просила суд ухвалити рішення, яким
розірвати шлюб між нею і відповідачем
та поділити спільне сумісне майно
подружжя - будівлю АДРЕСА_1, нежитлове
приміщення по АДРЕСА_2, автомобілі:
марки «Мерседес», марки «Опель», марки
«DKW», марки «Тойота»; земельні ділянки
АДРЕСА_3 (в провадженні судді
Калашнікової О.І. справа з 4.05.2011 року).
Спір щодо розірвання шлюбу було
виділено в самостійне провадження і
вирішено. Спір щодо розподілу майна
було вирішено шляхом ухвалення
заочного рішення, яке надалі було
скасовано за заявою відповідача.
Позивачка неодноразово уточнювала
свій позов і в судовому засіданні
представник ОСОБА_1 просив визнати за
позивачкою право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частину
нежилих приміщень (офіс, магазин) у
будинку АДРЕСА_1 та виділити в натурі
належну позивачці частину зі спільного
нерухомого майна.

Представник ОСОБА_2 вимоги позивачки не
визнав і підтримав зустрічні вимоги
про встановлення факту спільного
проживання сторін по справі без
реєстрації шлюбу у період з січня
місяця 1990 року по жовтень місяць
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишити будівлю по
АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_2, а у
власність ОСОБА_1. передати квартиру
АДРЕСА_4 АДРЕСА_5, автомобіль марки
«Мерседес-500», автомобіль «Тойота
Раненр».

Представник ТОВ «Кей-Колект» (
правонаступник ПАТ «Укрсиббанк»)
вирішення спору залишив на розсуд суду.

Суд вислухав сторони, вивчив надані до
справи документи і встановив
наступне:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1
року по 2011 рік. Від цього шлюбу сторони
мають трьох дітей: дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, дочку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження і
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження. На підставі свідоцтва про
право власності від 14 квітня 2005 року
ОСОБА_2 належать на праві власності
нежитлове приміщення (офіс, магазин) по
АДРЕСА_1 загальною площею 717,5 кв.м. і
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 191,2
кв.м., в тому числі житловою площею 115,4
кв.м. Між подружжям виник спір щодо
права власності на вищевказане майно,
спір поза судом сторони не вирішили,
тому позивачка звернулась до суду з цим
позовом і просить розділити нежитлові
приміщення і квартиру у будинку
АДРЕСА_1 між нею і відповідачем,
визнавши за нею право власності на 1/2
частину квартири і нежитлових
приміщень та виділити її частку у
квартирі і у приміщеннях офісу і
магазину в натурі.

У період 2005-2007 роки ОСОБА_2 уклав з
ПАТ «Укрсиббанк» 7 договорів
споживчого кредиту. В якості
забезпечення повного і своєчасного
виконання ОСОБА_2 боргових зобов"язань
за кредитними договорами між банком і
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,
за умовами якого ОСОБА_2 передав Банку
в іпотеку чотирьохповерхову будівлю
по АДРЕСА_1. Для забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору від 2.06.2006 року між ПАТ
«Укрсиббанк» і ОСОБА_1 укладено договір
поруки. Правонаступником ПАТ
«Укрсиббанк» є ТОВ «Кей-Колект».
Сторони по даній справі свої
зобов»язання за кредитними договорами
і договором поруки не виконали,
утворилась заборгованість і рішенням
апеляційного суду Одеської області від
20.01.2014 року з ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на
користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто в
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором від 2.06.2006 року в
розмірі 1979634,66 грн.

Представник ОСОБА_2, не визнаючи позов
ОСОБА_1, стверджував, що правові
підстави для поділу майна колишнього
подружжя у вигляді будівлі відсутні,
оскільки це нерухоме майно перебуває в
іпотеці банківської установи.
Підтримуючи зустрічний позов,
представник відповідача пояснив, що
сторони по справі проживали однією
сім»ю без реєстрації шлюбу з 1990 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 рік і за цей період набули
у власність АДРЕСА_4 АДРЕСА_5,
автомобіль марки «Мерседес-500»,
автомобіль «Тойота Раненр». Зазначене
майно представник ОСОБА_2 просить
передати у власність ОСОБА_1

На підтвердження позовних вимог
позивач посилався на такі докази:
свідоцтво про укладання шлюбу,
свідоцтво про розірвання шлюбу,
свідоцтва про народження дітей,
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, свідоцтво про право
власності на нежитлові приміщення
(офіс, магазин) по АДРЕСА_1, копії
договорів кредиту, копії судових
рішень про стягнення заборгованості за
договорами кредиту, висновок №3453
судової будівельно-технічої
експертизи, виготовлений експертом
ОНДІСЕ 27.10.2013 року.

При вищевикладених обставинах
суд вважає позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а зустрічний
позов ОСОБА_2 не підлягаючим
задоволенню з таких підстав:

Ст.22 КпШС України, який діяв до 1
січня 2004 року, передбачала, що "майно,
набуте подружжям під час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю». У
Сімейному Кодексі України, який набрав
чинності з 1 січня 2004 року, аналогічна
норма закріплена у ст.60 «майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині і чоловікові на праві спільної
сумісної власності, незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо ) самостійного заробітку (
доходу)». Набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності. Це
означає, що ні дружина ні чоловік не
зобов»язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі.

Право подружжя на поділ майна, що
є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя передбачено ст.69 СК
України. Ст.70 СК України визначає, що у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини і чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. У даному випадку між
подружжям ОСОБА_2 не існувало ні
домовленості ні шлюбного договору.

Суд встановив і сторони не заперечують,
що в період, коли сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, вони набули у
власність 4- поверхову будівлю по
АДРЕСА_1 ( право власності
зареєстровано на ім»я ОСОБА_2).
Представник відповідача в судовому
засіданні визнав, що спірне майно є
спільним майном подружжя ОСОБА_2. Тому
відповідно до діючого законодавства
вимоги позивачки в частині визнання за
нею право власності на 1/2 частину
шлюбного майна підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_1 в частині виділу в натурі
її частки із спільного майна не
підлягають задоволенню. У висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №3453 від 27.10.2013 року
зазначено, що відсутня технічна
можливість поділити квартиру АДРЕСА_1
відповідно до ідеальних часток сторін
(кожному 1/2 частина). Для поділу
нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1
загальною площею 717,5 кв.м. належить
виконати ряд робіт: демонтувати сходи
на рівні 2-го поверху, виконати
облаштування монолітного
залізобетонного перекриття,
обладнання додаткових сходів. Але
навіть при виконанні зазначених робіт
експерт у загальному користуванні
співвласників залишив сходи і сходові
клітини та підвал, де розташована
топочна на весь будинок. Суд оцінює
висновок експерта в частині розподілу
нежитлових приміщень і вважає, що
експерт у висновку не довів технічну
можливість поділу нежитлових
приміщень загальною площею 717,5 кв.м. у
будинку АДРЕСА_1 на два самостійних
об»єкта нерухомості. Ні одна із сторін
не погодилась отримати грошову
компенсацію вартості своєї частки у
спільному майні.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання без реєстрації шлюбу і
визнання за ОСОБА_1 права власності на
квартиру, житловий будинок в АДРЕСА_5 і
на автомобілі суд вважає не доведеними
(ні до позову ні в судовому засіданні
позивач не надав правовстановлюючих
документів щодо зазначеного майна, не
надав будь-яких доказів, що
підтверджували б факт спільного
проживання сторін без реєстрації
шлюбу), тому з цих підстав відмовляє
ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного
позову.

Правовідносини, що виникли між
сторонами з приводу розподілу
спільного майна, регулюються нормами
ст.ст.60,69-72 СК України, ст.372 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України « 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 191,2 кв.м., в тому числі житловою -
115,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину нежилих приміщень (офіс,
магазин) по АДРЕСА_1, загальною площею
717,5 кв.м.

У задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову
до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ
спільного майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 3391,5 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Одеського апеляційного суду через
Київський райсуд м.Одеси протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя
Калашнікова О.І.