АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Кричина А.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування квартирою, визнання
договору нікчемним, заборону вчинення
дій, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування квартирою, визнання
договору нікчемним, заборону вчинення
дій, відшкодування моральної шкоди -
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди
у здійсненні ОСОБА_2 права володіння,
користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1, шляхом надання
доступу до даної квартири.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу,в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та
представник відповідача підтримали
апеляційну скаргу.

Позивач та представник позивача проти
апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача в якому просив суд
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
виділити в користування позивачу
ОСОБА_2, якому належить 1/3 частина
квартири, кімнату площею 11,6 кв.м;
виділити в користування відповідачки
ОСОБА_1, якій належить 2/3 частини
квартири кімнату площею 18,9 кв.м;
залишити у спільному користуванні
коридор площею 7,2 кв.м, кухню - 7,5 кв.м,
ванну кімнату - 2,7 кв.м, туалет - 1,1 кв.м,
балкон - 1,7 кв.м.

Визнати нікчемним договір дарування 2/3
частини спірної квартири ОСОБА_1 від
29.10.2010 року, посвідченого нотаріусом
Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5.,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1904;
зобов'язати відповідачку не чинити
позивачу перешкоди у користуванні,
володінні та розпорядженні належною
йому 1/3 частиною спірної квартири,
шляхом заборони відповідачці
користуватись вказаним майном
позивача, стягнути з відповідачки на
користь позивачки 10000,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення права
користування, розпорядження та
володіння належним позивачу майном.

Свої вимоги мотивував тим, що йому
належить 1/3 частина вищезазначеної
квартири відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 28.05.2010
року та договору дарування від 14.10.2010
року. З часу отримання у власність
вказаної частини спірної квартири він
продовжував проживати з матір'ю,
оскільки являвся неповнолітнім.
Відповідачці належить на праві
власності 2/3 частини квартири, яку їй
передали ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі
договору дарування.

18.10.2013 року позивач звернувся до
нотаріуса з заявою про майбутній
продаж своєї частки квартири та
дізнався з відповіді від 22.11.2013 року про
зміну власника.

Позивач зазначив, що на теперішній час
відповідачка перешкоджає йому у
користуванні квартирою, не надає
ключів, не пускає до квартири, що триває
значний час. Крім того, від сусідів йому
відомо, що відповідачка в спірній
квартирі не проживає, а здає в оренду.
Вказані дії відповідачки завдають йому
моральну шкоду, яка виражається у
спричиненні психологічного
дискомфорту та моральних стражданнях.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має
право самостійно розпоряджатись своєю
часткою у праві спільної часткової
власності.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст. 382 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати своє помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Судом встановлено, що в спірній
квартирі зареєстровано та мають право
користування вказаним житлом: позивач,
відповідачка - як власники квартири;
неповнолітня донька відповідачки -
ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою форми № 3 КП «
Житлосервіс «Приозерне» Оболонського
району м. Києва. ( а.с.51).

Відповідно до технічного паспорту
квартира складається з двох
ізольованих кімнат площею 11,6 кв.м та 18,9
кв.м, загальна житлова площа 30,5 кв.м.
Частка позивача дорівнює 10,17 кв.м
житлової площі, відповідачки - 20,33 кв.м.
житлової площі. (а.с.14-17).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України
власникові належать право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28.05.2010 року
ОСОБА_2 належить 1/6 частина квартири
АДРЕСА_1 (а.с.8-10) та 1/6 частина вказаної
квартири відповідно до договору
дарування від 14.10.2010 року. (а.с.11-13), тобто
позивач має право власності на 1/3
частину спірної квартири.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_1 належить 2/3
частини спірної квартири на підставі
договору дарування від 29.10.2010 року, по
якому дарувальниками є ОСОБА_4 та
ОСОБА_6

Як вбачається з висновків Оболонського
РУГУ МВС України від 30.12.2013 року та
02.07.2014 року позивач неодноразово
звертався до правоохоронних органів з
приводу чинення йому перешкод у
користуванні квартирою. Вказаний факт
підтверджується поясненнями наданими
суду першої інстанції відповідачем,
яка зазначила, що не бажає щоб позивач
проживав у спірній квартирі та наміру
продавати спірну квартиру вона не має.

Крім цього, причин ненадання позивачу
ключів від квартири АДРЕСА_1 ні суду
першої інстанції, ні суду апеляційної
інстанції відповідач та представник
відповідача пояснити не змогли.

В суді апеляційної інстанції
відповідач підтвердила, що не оспорює
право власності позивача на 1/3 частину
спірної квартири та пояснила суду, що
на даний час у спірній квартирі
проживає вдвох із своєю дочкою. Вона
займає більшу кімнату, а її дочка
проживає в меншій кімнаті площею 11,6
кв.м. Підтвердила суду, що у позивача
ключів від спірної квартири немає, під
час розгляду справи ключів позивачу
від квартири вона також не надала. На
запитання суду пояснила, що третя особа
не проживає в спірній квартирі.

Оскаржуючи рішення суду в частині
задоволених позовних вимог ні
відповідач, ні представник відповідача
не надали правових підстав для
скасування рішення суду.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
і в апеляційному суді відповідач
підтвердила, що заперечує проти
користування позивачем його власністю
та заперечує проти будь-яких
домовленостей з ним з цього приводу.

Пунктом 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року роз'яснено,
що відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не
може бути позбавлений права власності
чи обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Враховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України правовий
режим власності визначається виключно
законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню, а пунктом 35
Постанови роз'яснено, що задовольняючи
позов про захист права власності від
порушень, не пов'язаних із позбавленням
володіння, суд має право як заборонити
відповідачу вчиняти певні дії, так і
зобов'язати відповідача усунути
наслідки порушення права позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачка
чинить перешкоди позивачу у
користуванні його власністю, а тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про зобов'язання відповідача
не чинити перешкоди у здійсненні
ОСОБА_2 права володіння, користування
та розпорядження квартирою АДРЕСА_1
шляхом надання вільного доступу до
даної квартири та про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: