Суддя: Зайченко С. В.
Справа № 2-263/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі:

Головуючого - судді
Зайченко С.В.,

при секретарі Бабець
О.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5

прокурора - Кисельової І.А.

представника відповідача - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Горлівка Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного вищого
навчального закладу «Донбаський
державний педагогічний університет»,
ОСОБА_9 про визнання недійсним наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
зміни формування причин звільнення,
перерахунок та виплату заробітної
плати за роботу в неробочі та святкові
дні, перерахунок заробітної плати
відповідно до ст..57 Закону України «Про
освіту» та перерахунок заборгованості
по заробітній платі з 1999 року до
моменту звільнення, стягнення суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,стягнення компенсації у
зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю,зобов'язання
внесення додаткових відомостей до
трудової книжки та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовною заявою в якій зазначає, що 04
грудня 2009 року наказом Горлівського
державного педагогічного інституту
іноземних мов № 133-к за підписом
ректора ОСОБА_9 була звільнена старший
викладач кафедри філософії та
політології позивач - ОСОБА_1 у зв'язку з
закінченням строку дії контракту, п. 2
ст. 36 КЗпП України.

Звільнення позивача було здійснене в
період тимчасової непрацездатності
позивача (листок непрацездатності від
03.12.2009 року до 14.11.2009 року) та без
попередньої згоди профспілкової
організації, членом якої була позивач.

Вищезазначені дії відповідача позивач
вважає незаконними, тому просить суд :

Визнати недійсним наказ про
звільнення, поновити її на роботі,
змінити формування причин звільнення.

Крім того, позивач наголошує на інших
порушеннях законодавства з боку
відповідача відносно неї, тому
додатково просить суд:

Зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату заробітної
плати за роботу в неробочі та святкові
дні, перерахунок заробітної плати
відповідно до ст..57 Закону України «Про
освіту» та перерахунок заборгованості
по заробітній платі з 1999 року до
моменту звільнення, стягнути суму
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнути
компенсацію у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, зобов'язати внести
додаткові відомості до трудової книжки
та стягнути спричинену моральну шкоду
в розмірі 10 000,00 гривень.

В судовому засіданні позивач та її
представники підтримали позовні
вимоги та вищезазначене.

Прокурор в судовому засіданні
підтримав вимоги позивача та просив їх
задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_9 позовні вимоги не
визнав, зазначивши що діяв відповідно
до закону.

Представник відповідача Державного
вищого навчального закладу
«Донбаський державний педагогічний
університет» (Горлівського державного
педагогічного інституту іноземних мов)
позовні вимоги не визнав, надавши
письмові заперечення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у їх
сукупності прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивач - ОСОБА_1 знаходилась трудових
відносинах з Горлівським державним
педагогічним інституту том іноземних
мов з 02.04.1980 року до 04.12.2009 року.

Відповідача - Горлівський державний
педагогічний інститут іноземних мов
перетворено на Державний вищий
навчальний заклад «Донбаський
державний педагогічний університет»
(Відповідно до Наказу Міністерства
освіти та науки, молоді та спорту № 1600
від 30.12.2011, Статуту Державного вищого
навчального закладу «Донбаський
державний педагогічний університет») .

На даний час Горлівський інститут
іноземних мов є відокремленим
підрозділом Державного вищого
навчального закладу «Донбаський
державний педагогічний університет»
без права юридичної особи на базі
Горлівського державного педагогічного
інституту іноземних мов переданого
Державному вищому навчальному закладу
«Донбаський державний педагогічний
університет» (Наказ Міністерства
освіти та науки, молоді та спорту № 785
від 05.07.2012, Положення про Горлівський
інститут іноземних мов Державного
вищого навчального закладу
«Донбаський державний педагогічний
університет»).

Станом на 24.09.1974 року ОСОБА_1 вже мала
педагогічний стаж у розмірі 3 років.

ОСОБА_1 була прийнята на посаду
старшого лаборанта кафедри марксизму -
ленінізму, згідно наказу № 37к від 02.04.1980
року.

06.01.1986 року переведена на посаду
завідуючої кабінетом марксизму -
ленінізму, згідно до наказу № 2-к від
06.01.1986 року.

30.11.1987 року звільнена з займаної посади
у зв'язку з поступом до аспірантури,
згідно з наказу № 173 к.

04.03.1988 року прийнята на посаду
завідуючої кабінетом марксизму -
ленінізму у зв'язку з переходом на
заочну форму навчання в
аспірантурі,згідно з наказом № 30к від
04.03.1988 року.

27.08.1990 року переведена на посаду
старшого лаборанту кабінету
політичної історії і політ економіки,
згідно наказу № 92-к від 27.08.1990 року.

01.09.1993 року переведена викладачем
кафедри філософії строком на 1 рік,
згідно наказу №100 к від 01.09.1993 року.

15.09.1995 року обрана за конкурсом
викладачем кафедри філософії, згідно
наказу № 106 к від 15.09.1994 року.

01.09.1995 року обрана за конкурсом старшим
викладачем кафедри філософії, згідно
наказу 108 к від 01.09.1995 року.

04.12.2001 року обрана за конкурсом
старшим викладачем кафедри
вітчизняної та зарубіжної теорії та
економічної теорії, згідно наказу №
107-к від 07.12.2001 року .

28.08.2003 року переведена на посаду
старшого викладача кафедри філософії
та політології, згідно з наказом № 74-к
від 27.08.2003 року.

04.12.2006 між Горлівським державним
педагогічним інститутом іноземних мов
в особі ректора ОСОБА_9, з одного боку,
та громадянкою ОСОБА_1, з другого боку,
уклали контракт про таке:

ОСОБА_1 призначається на посаду:
старшого викладача кафедри філософії
та політології Горлівського
державного педагогічного інституту
іноземних мов на строк з 04.12.2006 року по
04.12.2009 року.

Відповідно до п. 6.1 вищезазначеного
Контракту, контракт може бути
припинений або розірваний з підстав,
передбачених чинним законодавством та
умовами самого контракту.

Відповідно до п.п. 6.2, 6.2.1. Контракту,
підставами для розірвання контракту є
- закінчення строку його дії. При цьому
керівник закладу освіти і працівник
повинні за угодою сторін не пізніше як
за два місяці визначитись у такому:
контракт припиняє дію, контракт
продовжується або укладається на новий
термін. Контракт не може «переходити» в
договір на невизначений строк
відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП
України, коли кожна із сторін не
поставила питання про його припинення.
Якщо у цей термін сторони не
визначились, то контракт продовжується
на новий термін.

Відповідно до листа № 2013/01 від 29.09.2009
року позивача було повідомлено
відповідачем про закінчення терміну
дії Контракту. Про свої наміри щодо
підписання нового контракту у продовж
визначеного контрактом строку (два
місяці) позивач не заявила.

Відповідно до наказу № 133-к від 04
грудня 2009 року ОСОБА_1, старшого
викладача кафедри філософії та
політології звільнено у зв'язку з
закінченням строку дії контракту, п. 2
ст. 36 КЗпП України.

Щорічну відпустку не використала з
04.03.1988 року у кількості 16 днів (за період
перебування на посаді зав. Кабінету
марксизму-ленінізму) та за період з
01.09.2009 року по день звільнення у
кількості 16 календарних днів.

Підстава п.6.2.1. контракту.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін
(зокрема матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про
освіту» педагогічні та
науково-педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, зокрема за
контрактом.

Виходячи із вищезазначеного, можна
зробити висновок, що при розірванні
контракту з позивачем - ОСОБА_1,
адміністрацією інституту
(відповідачем) чинне законодавство
порушене не було.

Доводи позивачки про те, що у строк,
передбачений п. 6.2 контракту
відповідач, як керівник закладу освіти
і вона, як працівник, не визначились
відносно подальшого терміну контракту,
то він продовжений на новий термін, є
безпідставними. Такі доводи позивача
спростовуються також і положеннями,
викладеними у п. 24 Положення про
порядок укладання контрактів при
прийнятті (найманні) на роботу
працівників, затвердженого постановою
КМ України від 19 березня 1994 року №170
«Про впорядкування застосування
контрактної форми трудового договору»,
згідно якого за два місяці до
закінчення строку чинності контракту
за угодою сторін його може бути
продовжено або укладено на новий
термін, тобто погодження за два місяці
про не укладення контракту
законодавством не передбачено.

Оскільки посилання позивача на те, що
відповідачем порушені положення п. 6.2
контракту, тому дія контракту
вважається продовженою, спростоване
зібраними по справі доказами і не
ґрунтується на нормах матеріального
права, то доводи позивача про те, що
відповідачем порушено законодавство
при його звільненні є безпідставними.

Є також безпідставними доводи
позивача щодо звільнення її в період
перебування на лікарняному,
оскільки,відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП
України звільнення у період тимчасової
непрацездатності, а також в період
відпустки не допускається в разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органа; при цьому випадки розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органа
передбачені у п.п.1-8 ст. 40 та в ст. 41 КЗпП
України; звільнення з ініціативи
адміністрації у зв'язку із закінченням
строку дії контракту в зазначених
нормах не передбачено.

Щодо посилань позивача на те, що її
було звільнено без погодження з
профспілковим комітетом, слід
зазначити, що узгоджувати з
профспілковим органом накази про
звільнення за ст.. 36 КЗпП України не є
обов'язковою процедурою, оскільки має
місце не звільнення за ст.. 40 КЗпП
України (звільнення з ініціативи
роботодавця), а позивача звільнено у
зв'язку з закінченням строку дії
контракту за ст.. 36 КЗпП України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання недійсним наказу про
звільнення, поновлення на роботі, зміни
формування причин звільнення,
стягнення суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу - слід залишити
без задоволення, як такі, що не
засновані на законі.

Щодо позовних вимог перерахунок та
виплату заробітної плати за роботу в
неробочі та святкові дні в період з 1999
року до 2009 року, слід зазначити
наступне:

Відповідно до Акту перевірки
Територіальною інспекцією праці у
Донецькій області від 12 жовтня 2011 року
№ 05-05-040/0068, надані журнали обліку
роботи (в ході перевірки) педагогічного
навантаження викладачів кафедри
філософії та політології за період з 1999
року по 2009 рік, які свідчать про роботу
ОСОБА_1 у вихідні та неробочі дні
загальною кількістю 32 робочі дні (194,3
годин). Накази про роботу у вихідні дні
керівником інституту не видавались. З
профспілковим комітетом не
погоджувались. Встановити чи були
вказані дні компенсовані наданням
інших вихідних днів не є можливим, у
зв'язку з тим що табеля обліку робочого
часу за період з 1999 року по 2009 рік на час
перевірки знищені, у зв'язку з
закінченням строку зберігання
документів ( 1 рік), що підтверджується
актом про виділення та знищення справ.
Оскільки журнали обліку роботи
(педагогічного навантаження) є
документами, ведення яких передбачено
законодавством про працю, тому їх не
можна вважати підтверджуючими
документами на підставі яких
фіксується порушення чинного
законодавства про працю в частині
невиплати заробітної плати за час
роботи у вихідні дні.

Інших доказів роботи в вихідні
позивачкою надано не було, тому в
задоволенні позовних вимог про
перерахунок та виплату заробітної
плати за роботу в неробочі та святкові
дні в період з 1999 року до 2009 року - слід
відмовити.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
компенсації у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, то відповідно до
наказу № 1-к від 04.01.2010 року позивачу
оплачено листок непрацездатності АБО
№ 562105 за 8 робочих днів з 05.12.2009 року до
14.12.2009 року. Всього нараховано 818,52
гривень (з них утримано 165,74 гривень (ПФУ
-40,92 гривень, ПДФО - 116,64), перераховано на
картковий рахунок ПУМБ пл.. дорученням
№ 11 від 15.01.2010 року - 652,78 гривень.

Виходячи із вищезазначеного позивачу
оплачено компенсацію у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю в повному
обсязі, тому позовні вимоги в цій
частині слід залишити без задоволення.

Щодо вимог позивачки про перерахунок
заробітної плати відповідно до ст..57
Закону України «Про освіту» та
перерахунок заборгованості по
заробітній платі з 1999 року до моменту
звільнення, слід зазначити наступне:

Платіжним дорученням № 2462 від 02.12.2009
року на картковий рахунок ПУМБ
нарахована заробітна плата за грудень
2009 року (4 дні), компенсація
невикористаної відпустки (16 днів),
всього 2147,47 гривень.

Відповідно до Акту перевірки
Територіальною інспекцією праці у
Донецькій області від 12 жовтня 2011 року
№ 05-05-040/0068, в порушення вимог ст.. 57
Закону України «Про освіту» ОСОБА_1 не
було донараховано та виплачено 10% від
посадового окладу щомісячно за період
з 01.01.1997 року по 01.01.200 року, з 01.01.01 по
01.09.02 роки та з 01.09.02 по 01.09.06 та допомога
на оздоровлення за 1997 роки.

Суми доплати заборгованості із вислуги
років згідно ст.. 57 ЗУ «Про вищу освіту
здійснювались»:

Заборгованість з вислуги років за 1997
рік була нарахована у сумі 231,40 гривень
та виплачена з відрахуваннями у сумі -
185,93 у листопаді 2005 року.

Заборгованість з вислуги років за 1998
рік була нарахована у сумі 454,90 гривень
та виплачена з відрахуваннями у сумі -
356,52 у серпні 2006 року.

Заборгованість з вислуги років за 1999
рік була нарахована у сумі 228,00 гривень
та виплачена з відрахуваннями у сумі -
183,28 у грудні 2005 року та нарахована у
сумі - 232,49 гривень та виплачена з
урахуванням відрахувань у сумі 202,78
гривень у квітні 2006 року.

Заборгованість з вислуги років за 2000
рік була нарахована у сумі 228,00 гривень
та виплачена з відрахуваннями у сумі -
165,00 гривень у листопаді 2006 року та
нарахована у сумі - 456,00 гривень та
виплачена з урахуванням відрахувань у
сумі - 370,56 гривень у травні 2007 року.

Заборгованість із вислуги років за 2001
рік була нарахована у сумі - 44,96 гривень
та виплачена з урахуванням відрахувань
у сумі - 365,01 гривень у серпні 2007 року.

Заборгованість із вислуги років за 2002
рік була нарахована у сумі - 400,02 гривень
та виплачена з урахуванням відрахувань
у сумі 365,01 гривень у вересні 2008 року.

Також нарахована виплата за вислугу
років 10% за період 01.09.2002 року по 06.2006
року на суму 2676,23 гривень, що за
утриманням ПДФО 15 % (401,43 гривень),
становила до виплати 2274,80 гривень.

Допомога на оздоровлення за 1997рік не
може бути нарахована та виплачена, тому
що Постановою Кабінету Міністрів
України від 19 вересня 2005р. №934 «Про
реалізацію Закону України «Про
реструктуризацію заборгованості з
виплат, передбачених статтею 57 Закону
України «Про освіту» педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів" не передбачено таке
нарахування.

Вищезазначеною постановою було
встановлено порядок погашення
кредиторської заборгованості
державного бюджету педагогічним і
науково-педагогічним працівникам
навчальних закладів та установ освіти
з виплати надбавки за вислугу років та
допомоги на оздоровлення при наданні
щорічної відпустки.

Цією постановою передбачалось
нарахування працівникам ( працюючим,
сумісникам, звільненим і пенсіонерам)
надбавок за вислугу років за період з
січня 1997 р. по серпень 2002 р. та допомоги
на оздоровлення при наданні щорічної
відпустки з січня 1998 р. по серпень 2002 р.
відповідно до Порядку, затвердженого
цією постановою.

На донараховану та виплачену
заборгованість з вислуги років не може
бути нарахована компенсація частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати, тому що листом №
1/685 від 01.12.2005 р. Міністерства освіти і
науки України на численні звернення
навчальних закладів надані роз'яснення
для застосування у роботі , в яких
зокрема надана відповідь чи
нараховуються на вказані виплати:

індексація грошових коштів

компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати.

Згідно з Законом України від 04.02.2003 р.
№ 491 « Про індексацію грошових доходів
населення» та Законом України від
19.10.2000 р. № 2050 « Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» індексація та компенсація на
виплати відповідно до Закону України «
Про реструктуризацію заборгованості з
виплат , передбачених статтею 57 Закону
України «Про освіту» педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів» не нараховуються.

Нарахувати та виплатити компенсацію
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати на
виплачену з листопада 2005року по
вересень 2008 року заборгованості із
заробітної плати (вислуги років) у сумі
2677,77грн. за період з 1997року по 2002рік не
передбачено Законом №2050 та постановою
№159,які діють з 2001р., тому що
компенсація нараховується як добуток
нарахованого, але не виплаченого
грошового доходу за відповідний місяць
(після утримання податків та
обов'язкових платежів) і приросту
індексу споживчих цін в відсотках для
визначення суми компенсації. Ці
нарахування не підлягають компенсації
у зв'язку з тим, що вислуга років по ст..57
нараховувались і виплачувалась у
місяці фінансування таких видатків із
держбюджету і затримок з виплатою не
було.

Перерахунок та нарахування виплат за
вислугу років за період з 08.2002 по 08.2006р.
здійснений у листопаді 2011р. та
виплачений після нарахування, що
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, позовні вимоги про
перерахунок заробітної плати
відповідно до ст..57 Закону України «Про
освіту» та перерахунок заборгованості
по заробітній платі з 1999 року до
моменту звільнення слід залишити без
задоволення за їх необґрунтованістю.

Щодо вимог позивача про внесення
додаткових відомостей до трудової
книжки, то на виконання припису
Територіальної державної інспекції
праці у Донецькій області від 18 жовтня
2011 року №05-05-040/0068-0054, про внесення
запису про переведення ОСОБА_1 зав.
кабінетом, на посаду старшого
лаборанта кабінету політичної історії
та політ економіки з 27.08.1990 з окладом 160
рублів на місяць, були вчинені
відповідачем наступні дії:

Оскільки внести до трудової книжки
відповідного запису не було можливим,
оскільки після нього внесено 9 записів,
було здійснено витяг з наказу (№ 92-к від
27.08.1990 року), який було оформлено
відповідно до вимог діловодства.

На підставі вищезазначеного, позовні
вимоги про внесення додаткових
відомостей до трудової книжки також
слід залишити без задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
також вважає можливим відмовити
виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином, при визначені причин
виникнення моральної шкоди, слід
враховувати порушення прав працівника
і як наслідок моральні страждання, які
виникли у зв'язку з відновлюванням
прав.

Отже приймаючи до уваги законність
дій відповідачів, суд вважає
відсутність підстав для виникнення
причинного зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди.

Таким чином, в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному
обсязі.

Питання судових витрат слід вирішити в
порядку ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого
навчального закладу «Донбаський
державний педагогічний університет»,
ОСОБА_9 про визнання недійсним наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
зміни формування причин звільнення,
перерахунок та виплату заробітної
плати за роботу в неробочі та святкові
дні, перерахунок заробітної плати
відповідно до ст..57 Закону України «Про
освіту» та перерахунок заборгованості
по заробітній платі з 1999 року до
моменту звільнення, стягнення суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення компенсації у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,
зобов'язання внесення додаткових
відомостей до трудової книжки та
стягнення моральної шкоди - залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С. В. Зайченко