УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1,
стягувач: Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк»,
заінтересовані особи - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Групп», ОСОБА_2, на дії
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Близнюкова Ю.В.,

встановив:

Скаржник звернувся до суду з вказаною
скаргою, посилаючись на те, що 13.08.2008
року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» було
укладено кредитний договір №
830/27/14-4/12/8-258, предметом якого є кредит на
споживчі цілі в сумі 20 000 доларів США,
строком до 10.08.2023 року, в забезпечення
виконання якого, між ним та банком
укладено 13.08.2008 року Іпотечний договір
№ 830/27/14-4/48/8-215, яким банку передано в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 13.08.2008 року
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 наклав
заборону на відчуження предмету
іпотеки. 22.11.2011 року Дніпровським
районним судом м. Києва було видано
виконавчий лист № 6-4194 про стягнення,
згідно рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, з нього на користь
банку заборгованості на суму 191 369,09
грн. 01.06.2012 року державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче
провадження № 32859258, та в той же день
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. 07.07.2012 року постановою
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Близнюкова Ю.В. призначено
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
щодо надання письмового висновку про
оцінку майна з питань вартості майна,
арештованого згідно акту опису й
арешту майна, неможливість чи
недоцільність реалізації арештованого
майна у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або коли
витрати пов'язані із зверненням на
нього перевищать грошову суму, за яку
воно може бути реалізовано. В порушення
вимог законодавства, копія постанови
про призначення експерта йому
направлена не була. Як зазначено в п. 1
резолютивної частини постанови
державного виконавця про призначення
експерта ОСОБА_5, який має
Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
видане за № Фондом державного майна
України (строк дії), було призначено
експертом та доручено надати письмовий
висновок з питання визначення
початкової вартості арештованого
нерухомого майна боржника, але ОСОБА_5
не особою, що віднесена до Реєстру
атестованих судових експертів
державних і підприємницьких структур
та громадян. Крім того, не зрозумілим є
коли і за яким номером ОСОБА_5 видано
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, до
якого строку воно діє, та взагалі
виникає питання чи існує таке
свідоцтво та такий оцінювач. Вимогами
діючого законодавства передбачено
наявність у оцінювача сертифікату
суб'єкта оціночної діяльності, але ніяк
не кваліфікаційного свідоцтва
оцінювача, виданого Фондом державного
майна України за невідомо коли, та з
невідомим номером. З 01.01.2004 року набрав
чинності ЗУ «Про іпотеку», відповідно
до якого звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя. Таким чином,
звернувши стягнення не на грошові
кошти, як було зазначено в рішенні суду,
а на іпотечну квартиру без
відповідного рішення суду, державний
виконавець перевищив свої
повноваження та допустив порушення
ст.ст. 4, 6 ЗУ «Про державну виконавчу
службу» та ст. 6 ЗУ «Про виконавче
провадження». Вимогами ч. 8 ст. 54 ЗУ «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень ЗУ «Про іпотеку». Оскільки,
жодного рішення суду щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки не було,
вважає дії державного виконавця
такими, що суперечать вимогам чинного
законодавства. Крім того, нотаріусом
було накладено заборону на відчуження
іпотечного майна, а державний
виконавець не наділений правом
самостійно знімати заборону на
відчуження, оскільки таке зняття
можливе лише за рішенням суду.

В судове засідання скаржник не
з'явився, представник надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
уточнену скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

В судове засідання суб'єкт оскарження
не з'явився, представник надіслав на
адресу суду письмові заперечення.

В судове засідання представник
стягувача не з'явився, в матеріалах
справи містяться письмові заперечення.

В судове засідання представник
заінтересованої особи - ТОВ
«Укрспецторг Групп» не з'явився, про
день та час розгляду справи сповіщався
належним чином, заяв про відкладення
розгляду справи чи про розгляд справи
за його відсутності не подавав.

В судове засідання заінтересована
особа - ОСОБА_2 не з'явилася, про день та
час розгляду справи сповіщалася
належним чином, заяв про відкладення
розгляду справи чи про розгляд справи
за її відсутності не подавала.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що вимоги
підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 13.08.2008 року між
АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було
укладено Договір кредиту № 830/27/14-4/12/8-258,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит в сумі 20 000,00 доларів
США, стром до серпня 2023 року, зі сплатою
14,00 % річних та комісій.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту №
830/27/14-4/12/8-258 від 13.08.2008 року, між банком
та позичальником 13.08.2008 року укладено
Іпотечний договір № 830/27/14-4/48/8-215, за
умовами якого позичальник передав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням виконання
зобов'язання ОСОБА_1, АКБСР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся із
позовною заявою щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
до Постійно діючого Третейського суду
при Асоціації українських банків.
01.03.2011 року Третейський суд постановив
рішення про стягнення з ОСОБА_1 на
користь банку боргу за кредитним
договором в розмірі 189 078,31 грн.

14.11.2011 року Дніпровський районний суду
м. Києва виніс ухвалу щодо видачі
виконавчого листа на виконання рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 01.03.2011
року по справі за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу. Виконавчий лист видано судом
22.11.2011 року.

22.05.2012 року представник ПАТ
«Укрсоцбанк» звернувся до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції із заявою про відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення з ОСОБА_1 боргу, та надано
оригінал виконавчого листа № 6-4194/2011,
копія договору іпотеки, копії
правовстановлюючих документів.

01.06.2012 року державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче
провадження № 32859258, та винесено
постанову про накладення арешту на
майно боржника.

З заперечень суб'єкта оскарження
слідує, що державним виконавцем, з
метою встановлення майнового стану
боржника, було направлено запити до
установ та організацій, уповноважених
здійснювати реєстрацію права
власності на окремі види майна та ДПСУ
з метою виявлення рахунків. Згідно
автоматизованої бази «ВДАІ-2000» за
боржником транспортних засобів не
зареєстровано. За даними ДПІ України за
боржником зареєстровано розрахунковий
рахунок, у зв'язку з чим, було 25.01.2013 року
винесено постанову про арешт коштів, та
направлено до фінансових установ для
виконання. Проте, 20.02.2013 року до відділу
надійшло повідомлення банку про те, що
рахунки клієнта закрито.

07.07.2012 року державним виконавцем
складено акт опису й арешту майна на
квартиру АДРЕСА_1, яка перебуває в
іпотеці.

07.07.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності для участі у виконавчому
провадженні.

01.03.2013 року ФОП ОСОБА_5 склав звіт про
незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1.

З протоколу № 21-0420/13 про проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна від 07.06.2013 року слідує,
що квартира АДРЕСА_1 була продана
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону. Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. Готівкові
кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Як було встановлено, державний
виконавець звернув стягнення за
виконавчим листом про стягнення
заборгованості в грошовій сумі на
предмет іпотеки, тоді як рішення суду
про звернення на предмет іпотеки судом
не приймалося. Порядок звернення на
предмет іпотеки регулюється Законом
України «Про іпотеку» та Главою 4
Закону України «Про виконавче
провадження». Примусове звернення
нерухомого майна, яке перебуває в
іпотеці можливе лише на підставі
рішення суду. Таким чином, було
встановлено, що державний виконавець
неправомірно вчинив дії по відчуженню
нерухомого майна, яке є предметом
іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 383
Цивільного процесуального кодексу
України, сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, скаргу
може бути подано до суду: у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод; у
триденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод, у разі
оскарження постанови про відкладення
провадження виконавчих дій. Пропущений
з поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

Оскільки, з матеріалами
виконавчого провадження сторона
боржника була ознайомлена лише 29.07.2013
року (скарга направлена до суду 08.08.2013
року), строк, передбачений
законодавством на оскарження не
пропущено.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 1, 6, 11, 32, 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. ст. 60, 294, 383-387 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, стягувач: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
заінтересовані особи - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Групп», ОСОБА_2, на дії
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Близнюкова Ю.В. - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Близнюкова Ю.В. при винесенні
постанови про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні від 07.07.2012
року.

Визнати незаконними дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Близнюкова Ю.В. щодо звернення
стягнення на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 в межах виконавчого документу
про стягнення з ОСОБА_1 грошової
заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Суддя: