АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/560/2014
Головуючий у 1 інстанції: Волокітіна
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3, про
припинення правовідносин за договором
поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», у
якому просила визнати правовідносини
за договором поруки від 13 грудня 2007
року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ
«Надра», яким забезпечується
зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним
договором № 28/П/35/2007-840 від 13 грудня 2007
року такими, що припинені з 06 лютого 2009
року в повному обсязі зобов'язань.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, укладеним 13.12.2007
року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, вона
виступила поручителем на підставі
договору поруки, укладеного 13.12.2007 року.
Надалі банком в односторонньому
порядку було змінено умови кредитного
договору. Одним із умов кредитного
договору було те, що відповідно до п. 3.3.1
Кредитного договору щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 1257,94 доларів США. Так
Додатковою угодою № 1 до Кредитного
договору від 06.02.2009 року позичальник та
кредитор узгодили нову редакцію п. 3.3.1
Кредитного договору, згідно якої
сторони погодили, що починаючи з 06.02.2009
року банк надає позичальнику кредитні
канікули, при цьому позичальник
щомісячно сплачує частину суми
нарахованих відсотків в розмірі не
менше 600 доларів США без врахування
суми кредиту. Після закінчення періоду
кредитних канікул, починаючи з 06.08.2009
року щомісячна сума мінімального
платежу складатиме 1 279,78 доларів США.
Таким чином, за рахунок встановлення
для позичальника банком кредитних
канікул за період з 06.02.2009 року по 06.08.2009
року, в який позичальник сплачував
банку лише проценти за користування
кредитними коштами, після закінчення
кредитних канікул сума щомісячного
платежу по погашенню кредиту
збільшилась до 1279,78 доларів США,
внаслідок чого збільшилась сума
відсотків за користування кредитом
через те, що в період кредитних канікул
позичальник взагалі не погашав тіло
кредиту згідно умов Додаткової угоди №
1 до Кредитного договору. Жодних
додаткових угод до Договору поруки між
поручителем та банком не укладалося,
згоди на нові умови Договору поруки,
пов'язані зі збільшенням обсягу
відповідальності поручителя, позивач
не надавала.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

08 листопада 2013 року представник ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_1 В обґрунтування заявлених вимог
апелянт вказала, що Додатковою угодою
№ 1 до кредитного договору від 06 лютого
2009 року внаслідок закінчення
встановлених для позичальника
кредитних канікул з 06.02.2009 року по 06.08.2009
року, під час яких позичальник
сплачував лише відсотки за
користування кредитними коштами,
розмір щомісячного платежу по
погашенню кредиту збільшився до 1279 дол.
США, що призвело до збільшення
відсотків за користування кредитними
коштами. Також апелянт зазначила, що
ОСОБА_1 ніяких додаткових угод до
договору поруки у зв'язку з укладенням
додаткової угоди до кредитного
договору не укладала, згоди на
збільшення обсягу своєї
відповідальності не надавала.
Зазначена обставина, на думку апелянта,
є підставою для припинення договору
поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.
Також апелянт зазначила, що умова
договору поруки, згідно якої
поручитель поручається перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_3
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором та додатковими угодами до
нього, не є попередньою згодою
поручителя на збільшення обсягу її
відповідальності за договором поруки.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала та
просила суд її задовольнити.

Представник ПАТ «КБ «Надра» за
довіреністю - Хмиров Е.О. апеляційну
скаргу просив відхилити, а рішення суду
першої інстанції просив залишити без
змін.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 13 грудня 2007 року між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_3 (позичальник) був
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості і платності грошові кошти
у розмірі 109 329, 75 дол. США зі сплатою 12, 39
% річних за користування кредитними
коштами строком до 10 грудня 2026 року.

Того ж дня в забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ВАТ КБ «Надра» (кредитор)
та ОСОБА_1 (поручитель) був укладений
договір поруки, за яким поручитель
поручилася перед кредитором за належне
виконання ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору № 283/П/35/2007-840 від 13 грудня 2007
року.

06 лютого 2009 року між ВАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №
1 до Кредитного договору № 283п352007-840 від
13.12.2007 року, відповідно до п. 3.1 якої
пункт 3.3.1 Кредитного договору
викладено в наступній редакцій:
«Починаючи з 06.02.2009 року до 05.08.2009 року
банк надає позичальнику кредитні
канікули, при цьому позичальник
щомісячно сплачує частину суми
нарахованих відсотків в розмірі не
менше ніж 600 доларів США без врахування
суми кредиту. По закінченню періоду
кредитних канікул, починаючи з 06.08.2009
року щомісячна сума мінімально
необхідного платежу складатиме 1 279,78
доларів США».

Того ж дня між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1
було укладено Додаткову угоду № 1 до
Договору поруки від 13.12.2007 року. Даною
угодою п. 1.1 Договору поруки викладено в
наступній редакції: «1.1. Згідно з цим
Договором поручитель поручається
перед кредитором за належне виконання
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з Кредитного договору №
283п352007-840 від 13.12.2007 року та додаткових
угод до нього.

04 лютого 2011 року була проведена зміна
найменування ВАТ КБ «Надра» на ПАТ КБ
«Надра».

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст.ст. 553-554,
ч. 1 ст. 559 ЦК України та виходив з того,
що збільшення обсягу відповідальності
поручителя у зв'язку з укладенням
додаткової угоди до кредитного
договору не відбулося. Також суд першої
інстанції зазначив, що між ОСОБА_1 та
ВАТ КБ «Надра» було укладено Додаткову
угоду № 1 до Договору поруки в зв'язку з
укладанням Додаткової угоди № 1 до
Кредитного договору № 283п352007-840 від
13.12.2007 року, яку позивач підписала
особисто, а отже була обізнана про
умови даної угоди та погодилася з ними.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
Відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку із звільненням позичальника
від сплати тіла кредиту з 06 лютого 2009
року по 05 серпня 2009 року, з 06 серпня 2009
року була збільшена сума мінімально
необхідного платежу з 1257, 94 дол. США до 1
279, 78 дол. США, що у свою чергу мало
наслідком збільшення суми основного
зобов'язання з 286 454, 47 дол. США до 288 845, 31
дол. США згідно графіків погашення
заборгованості до та після внесення
змін до кредитного договору.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку про те, що у зв'язку з
укладенням 06 лютого 2009 року додаткової
угоди до кредитного договору не
відбулося збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

З договору поруки та додаткової угоди
до неї не вбачається, що поручитель
дала згоду на зміну умов основного
зобов'язання шляхом зміни розміру
щомісячних платежів без її додаткового
повідомлення та укладення окремої
угоди.

Зі змісту укладеної ОСОБА_1 06 лютого 2009
року Додаткової угоди № 1 до договору
поруки не вбачається, що вона була
ознайомлена з Додатковою угодою № 1 до
кредитного договору та дала згоду на
зміну умов основного зобов'язання.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що припинення правовідносин за
договором поруки суперечитиме ч. 4 ст. 559
ЦК України, позов ОСОБА_1 слід
задовольнити частково та визнати
припиненим договір поруки, укладений 13
грудня 2007 року.

Таким чином, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову з підстав,
викладених вище.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3, про
припинення правовідносин за договором
поруки - задовольнити частково.

Визнати припиненим договір поруки,
укладений 13 грудня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1, зі
змінами, внесеними згідно з Додатковою
угодою № 1 до договору поруки від 13
грудня 2007 року, укладеною 06 лютого 2009
року між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_1..

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний Банк «Надра»
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 114, 7 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді