РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Цукурова В.П.,

при секретарі - Губаль В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Тополенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, третя особа - ТОВ КБ «Арма», про
визнання відмови неправомірною,
стягнення суми за депозитними
вкладами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, третя особа - ТОВ КБ
«Арма», про визнання відмови
неправомірною, стягнення суми за
депозитними вкладами, посилаючись на
наступні обставини.

27 березня 2008 року позивач уклав
договори банківського вкладу №
5/1/980-ДД/1020, № 5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
«Арма» в особі Донецької філії,
відповідно до яких він передав, а банк
прийняв грошові кошти у розмірі 50000
гривень за кожним договором, у
загальній сумі 150000 гривень, строком на
18 місяців з нарахуванням 17% річних.

28 вересня 2009 року у відповідності до
п.3.3.3 вищевказаних договорів і у зв'язку
із закінченням їх строків, позивач
звернувся до Донецької філії ТОВ КБ
«Арма» з метою повернення вкладів та
належних йому відсотків, однак отримав
відмову з причини низької ліквідності
банку.

27 жовтня 2009 року він звернувся до
Ворошиловського районного суду м.
Донецька з позовом про захист прав
споживачів. Рішенням суду від 12 лютого
2010 року з ТОВ КБ «Арма» було стягнуто на
його користь 188860 гривень.

У зв'язку із ліквідацією ТОВ КБ
«Арма» 21.04.2010 року позивачу Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
було виплачено суму у граничному на той
час розмірі 150000 гривень. Залишок суми
38860 гривень 67 копійок ТОВ КБ «Арма»
зобов'язалося виплатити відповідно
черговості на протязі трьох років за
рахунок грошових коштів, отриманих від
активів банку, про що мали особисто
повідомити кожного кредитора
(вкладника) відповідно до п. 11.3
постанови Правління НБУ від 28.01.2001 року.

Однак жодного повідомлення позивач
не отримав, на всі телефонні дзвінки до
ТОВ КБ «Арма» йому відповідали, що
необхідно чекати своєї черги.

Пізніше позивач дізнався, що
необхідно подати додаткову заяву на
залишок суми до Фонду гарантування
вкладі фізичних осіб, оскільки сума
граничного розміру була збільшена до
200000 гривень.

На заяву позивача від 26.04.2013 року
відповідачем було відмовлено у виплаті
з мотивів закінчення строку звернення
22.02.2013 року.

Вважає, що оскільки метою діяльності
відповідача є захист прав та інтересів
вкладників, то такі дії Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб є
необґрунтованими та порушують його
права.

Тому просив суд визнати
неправомірною відмову Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб у
видачі залишку суми за вкладом,
стягнути з Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на його користь 38860
гривень 67 копійок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача Тополенко
І.Л. у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, надала суду письмові
заперечення по суті позовних вимог, у
задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи ТОВ КБ
«Арма» в судове засідання не з'явився,
відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України
вважається повідомленим належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи (а.с. 83).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі в їх
сукупності, прийшов до висновку про
необхідність задовольнити частково
позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлені наступні
обставини.

27 березня 2008 року позивач ОСОБА_1
уклав з Товариством з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
«Арма» договори банківського вкладу №
5/1/980-ДД/1020, № 5/1/980-ДД/1021, №5/1/980-ДД/1022,
згідно яких позивач передав, а банк
прийняв наступні суми грошових коштів:
за договором № 5/1/980-ДД/1020 - 50000 гривень,
за договором № 5/1/980-ДД/1021 - 50000 гривень,
за договором №5/1/980-ДД/1022 - 50000 гривень, у
загальній сумі 150000 гривень на строк 18
місяців до 27.09.2009 року з нарахуванням 17%
річних (а.с. 3-8).

Оскільки банк своїх зобов'язань не
виконав, позивач звернуся до суду з
позовом до ТОВ КБ «Арма» про захист
прав споживачів та стягнення суми
вкладу, пені, 3% річних та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 лютого 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено
частково, стягнуто з ТОВ КБ «Арма» на
його користь депозити за договорами
банківських вкладів № 5/1/980-ДД/1020, №
5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у розмірі 150000
гривень, відсотки за договорами
банківських вкладів № 5/1/980-ДД/1020, №
5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у розмірі 38240
гривень 67 копійок, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень,
витрати, пов'язані з наданням правової
допомоги у розмірі 500 гривень, а всього
188860 гривень (а.с. 12-13).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначеним судовим рішенням
встановлено як порушення умов
договорів банківських вкладів №
5/1/980-ДД/1020, № 5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 з
боку ТОВ КБ «Арма», так і суми, які
підлягали виплаті позивачу ОСОБА_1: 150000
гривень - сума депозитів, 38240 гривень 67
копійок - сума відсотків за вкладами.
Тому дані обставини доказуванню не
підлягають.

Крім того, позивач вказує, що Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
йому було виплачено суму вкладів у
розмірі 150000 гривень. Представник
відповідача у своїх поясненнях у
судовому засіданні підтвердив факт
виплати вказаної суми позивачу, тому
зазначена обставина також не підлягає
доказуванню.

12 жовтня 2010 року позивач звернувся до
ТОВ КБ «Арма» щодо виплати залишку суми
після виплати вкладу через Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом (вих. № 2930 від 22 жовтня 2010 року)
за підписом ліквідатора ТОВ КБ «Арма»
Славкіної М.А. йому було повідомлено,
зокрема, наступне. Інші грошові вимоги,
до яких належить і вимога позивача,
оскільки перевищує гарантовану суму,
що відшкодовується Фондом,
задовольняються за рахунок коштів,
одержаних за результатами реалізації
майна (активів) банку. Згідно до п. 11.3
постанови Правління Національного
Банку України від 28.08.2001 року № 369,
ліквідатор після прийняття рішення про
погодження задоволення вимог
кредиторів розміщує оголошення в
засобах масової інформації та
повідомляє особисто кредиторів про
початок виплат коштів та пропонує
надати інформацію про реквізити
рахунків кредиторів (а.с. 11).

Однак, як зазначає позивач, жодного
повідомлення від ліквідатора він не
отримував, що не оспорюється і
представником відповідача.

26 квітня 2013 року позивач звернувся до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб щодо виплати залишку за вкладами.

Листом (вих. № 02-036-3601/13 від 21.05.2013 року)
відповідачем на адресу позивача було
повідомлено наступне. У зв'язку із
ініціюванням процедури ліквідації ТОВ
КБ «Арма» (постанова Правління
Національного Банку України № 79 від
19.02.2010 року про відкликання банківської
ліцензії і призначення ліквідатора
банку з 22.02.2010 року) Фонд здійснював
виплати гарантованої суми
відшкодування у межах встановленого на
вказану дату її граничного розміру.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
07 березня 2013 року № 15 «Щодо строків
звернення вкладників» установлено, що
вкладники банків, що перебувають в
стадії ліквідації та для яких
процедура ліквідації здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», мають право звертатися
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб за отриманням відшкодування
коштів за вкладами протягом трьох
років з дня настання недоступності
вкладів. Рішення зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2013 року за № 538/23070 та набуло чинності 19
квітня 2013 року. Недоступністю вкладів,
відповідно до Закону України «Про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який діяв до набрання чинності Законом
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» є неможливість
одержання вкладу вкладником
відповідно до умов договору, яка настає
з дня призначення ліквідатора учасника
(тимчасового учасника) Фонду. Тому,
відповідач вважає, що трирічний термін
для звернення вкладників банку ТОВ КБ
«Арма» сплинув 22.02.2013 року.

Крім того, у своїх запереченнях
відповідач посилається на рішення
адміністративної ради Фонду від 21.08.2012
року № 27 «Про збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладами»,
яким було збільшено розмір
гарантованої суми до 200000 гривень.
Рішенням було передбачено право, в тому
числі, вкладників ТОВ КБ «Арма»,
звернутися до Фонду за отриманням
відшкодування, виходячи із збільшеної
граничної суми відшкодування (200000
гривень) до 31.12.2012 року. Офіційне
опублікування рішення було здійснено в
Офіційному віснику України від 17.09.2012
року № 68. Також рішення було
опубліковано в газеті «Голос України»
від 08.09.2012 року № 168.

Таким чином, відмовляючи позивачу у
виплаті залишку суми за банківськими
вкладами, відповідач посилається на
два доводи: необхідність звернутися до
31.12.2012 року (відповідно до рішення
адміністративної ради Фонду від 21.08.2012
року), а також сплив трирічного терміну
для звернення вкладників ТОВ КБ «Арма»
22.02.2013 року.

Суд не приймає до уваги вказані
доводи представника відповідача,
виходячи з наступного.

Як передбачає ст. 3 Конституції
України, права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Порядок відшкодування вкладів
вкладникам учасників (тимчасових
учасників) Фонду на момент виникнення
спірних правовідносин був
встановлений Законом України «Про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 8 цього Закону встановлено, що
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб є державною спеціалізованою
установою, яка виконує функції
державного управління у сфері
гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповідності до положень ст. 3
Закону Фонд гарантує кожному вкладнику
учасника (тимчасового учасника) Фонду
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів.

Як передбачає ст.30 Закону України
«Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб», вкладники набувають
право на одержання гарантованої суми
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок коштів Фонду в грошовій
одиниці України з дня настання
недоступності вкладів.

Згідно до положень ст.1 вказаного
Закону, недоступність вкладів -
неможливість одержання вкладу
вкладником відповідно до умов
договору, яка настає з дня призначення
ліквідатора учасника (тимчасового
учасника) Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб.

За приписами ст. 32 зазначеного
Закону, виплата Фондом гарантованої
суми відшкодування через визначені
банки-агенти здійснюється протягом
трьох місяців з дня настання
недоступності вкладів. У разі
ліквідації системоутворюючого банку
цей строк може бути продовжено до шести
місяців. Строк позовної давності по
зверненнях вкладників становить три
роки.

Враховуючи положення вищенаведених
норм закону, право позивача на
звернення з вимогами до Фонду виникло з
дня недоступності вкладів, а саме з дня
призначення ліквідатора, тобто з 22.02.2010
року. Саме з цього часу почав спливати
трирічний строк позовної давності.

Згідно ч.1, 4 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Як передбачає ст. 9 «Про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб»
нормативно-правові акти видаються у
формі інструкцій, положень, правил,
які затверджуються рішенням
адміністративної ради Фонду.
Нормативно-правові акти Фонду, які
відповідно до закону є регуляторними
актами, розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються з
урахуванням вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

У той же час, представником
відповідача не надано жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження опублікування в
офіційних виданнях як рішення
адміністративної ради Фонду від 21.08.2012
року № 27 «Про збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладами», так
і рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
07 березня 2013 року № 15 «Щодо строків
звернення вкладників», тобто того, що
інформація стала загальнодоступною і
позивач з цього часу міг довідатися про
порушення свого права.

Суд критично оцінює в якості доказу
публікації рішення ксерокопію частини
аркуша газети «Голос України» (а.с. 85),
надану представником відповідача,
оскільки дана копія не завірена
належним чином, тому неможливо
встановити її автентичність.

У той же час, позивач посилається на
те, що жодного повідомлення не
отримував, а інформацію щодо виплат
Фондом залишків сум довідався від
свого знайомого та відразу ж звернувся
до відповідача.

Крім того, суд також звертає увагу на
той факт, що рішення виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 15 «Щодо строків
звернення вкладників», яким
встановлено строк звернення вкладника,
прийнято 07 березня 2013 року. Термін для
звернення вкладників банку ТОВ КБ
«Арма», відповідно до зазначеного
рішення, сплинув 22 лютого 2013 року.
Тобто, навіть якби позивач дізнався про
дане рішення, він не зміг би
скористатися своїм правом на
звернення, оскільки термін для його
звернення вже минув.

Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що позивачем не
пропущено ані строк звернення до Фонду
щодо виплати залишкової суми за
банківськими вкладами, ані строк
звернення до суду за захистом свої прав
та інтересів.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 лютого 2010 року, з
ТОВ КБ «Арма» на користь ОСОБА_1
стягнуто відсотки за договорами
банківських вкладів № 5/1/980-ДД/1020, №
5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у розмірі 38240
гривень 67 копійок.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є, в тому числі,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Таким чином, виходячи з засад
справедливості та розумності, суд
вважає необхідним стягнути з Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
користь ОСОБА_1 відсотки за договорами
банківських вкладів № 5/1/980-ДД/1020, №
5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у розмірі 38240
гривень 67 копійок.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та витрат на правову
допомогу у розмірі 620 гривень 00 копійок,
то такі вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки вказані витрати є
судовими витратами, які судовим
рішенням покладалися на відповідача
ТОВ КБ «Арма». Тому вказані грошові
кошти не підлягають стягненню з Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання неправомірною відмови
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб у видачі залишку суми за вкладом,
суд приходить до висновку про те, що у
їх задоволенні необхідно відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свобод та інтереси фізичних осіб
у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів міститься в статті 16
ЦК України. Цей перелік не є вичерпним,
і суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.
Проте, такого способу захисту, як
визнання відмови неправомірною,
Цивільним кодексом України України не
передбачено. Позивачем помилково
обрано такий спосіб захисту права у
цивільній справі.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання неправомірною відмови Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб у
видачі залишку суми за вкладом є
безпідставними та такими, що не
засновані на законі. Правових підстав
для їх задоволення у суду немає.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, третя особа - ТОВ
КБ «Арма», про визнання відмови
неправомірною, стягнення суми за
депозитними вкладами необхідно
частково задовольнити та стягнути з
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на користь ОСОБА_1 відсотки за
договорами банківських вкладів №
5/1/980-ДД/1020, № 5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у
розмірі 38240 гривень 67 копійок.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб у
дохід держави судовий збір у розмірі 382
(триста вісімдесят дві) гривні 40
копійок.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за звернення фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, справу розглянуто в
межах заявлених позивачем позовних
вимог з урахуванням обраного ним
способу захисту права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 3 Конституції України, Законом
України «Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб», ст. 58-60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа - ТОВ КБ «Арма», про
визнання відмови неправомірною,
стягнення суми за депозитними вкладами
- задовольнити частково.

Стягнути з Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на користь
ОСОБА_1 відсотки за договорами
банківських вкладів № 5/1/980-ДД/1020, №
5/1/980-ДД/1021, № 5/1/980-ДД/1022 у розмірі 38240
(тридцять вісім тисяч двісті сорок)
гривень 67 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб у дохід держави
судовий збір у розмірі 382 (триста
вісімдесят дві) гривні 40 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано через Ворошиловський
районний суд м.Донецька до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано у нарадчій
кімнаті у одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька

В.П. Цукуров