Справа№592/209/14-ц
Провадження №2/592/542/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

06 лютого 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.,

при секретарі - Лесняк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» про визнання
недійсним договору з додатками до
нього та відшкодування моральної
шкоди,

встановив:

13.01.2014 року позивач звернувся до суду з
вказаним позовом та свої уточнені
позовні вимоги обґрунтовує тим, що з
метою отримання позики, звернувся до
відповідача та 20.12.2013 року уклав
договір № 225466, за умовами якого сплатив
4200 грн. одноразового комісійного
внеску. Після уважного ознайомлення з
умовами договору зрозумів, що його
умисно ввели в оману щодо істотних умов
договору. Окрім того, позивач дізнався,
що ТОВ «Гранфінресурс» здійснює
підприємницьку діяльність без
ліцензії. Вважаючи, що він помилився
щодо суттєвих умов договору, що
працівник відповідача при укладенні
договору ввів його в оману, що
відповідач порушив його права як
споживача своєю нечесною
підприємницькою діяльністю, позивач
просив суд визнати недійсним договір №
225466 від 20 грудня 2013 року і додатки до
нього, стягнути сплачену ним суму
одноразового комісійного внеску у
розмірі 4200 грн. та 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив визнати договір недійсним та
стягнути на його користь 4200 грн.
одноразового комісійного внеску. Щодо
моральної шкоди зазначив, що великих
втрат не поніс, звертався за правовою
допомогою.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи (27.01.2014 року), у судове
засідання не з'явився, від нього не
надходило заперечень проти позову та
клопотань про перенесення розгляду
справи.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 20 грудня 2013 року між
сторонами було укладено договір №225466
разом з додатками до нього (а.с.9-11).

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або відповідної суми
у позику, зазначеної у Додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна», що
міститься в Додатку № 2, в тому числі :
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання товару або
відповідної суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього.

На виконання умов договору, позивач
20.12.2013 року сплатив 4200 грн. одноразового
комісійного внеску, що підтверджується
квитанцією № 2038994 /а.с. 12/.

Позивач стверджує, що вказані платіж
здійснив з метою отримання у
найближчий час позики у розмірі 60000 грн.
для ремонту будинку. З часом він
зрозумів, що позики не отримає і доля
його грошей стала невідомою. Позов про
визнання угоди недійсною він
обґрунтував посиланням на ст. ст. 229, 230
ЦК України, ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» вважаючи, що
помилився при укладенні договору, а
відповідач ввів його в оману нечесною
підприємницькою діяльністю,
утворенням пірамідальної схеми.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Як вбачається із ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину. Сторона, яка
своєю необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

Статтею 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» заборонена нечесна
підприємницька практика. До такої
практики віднесена будь-яка діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч.
1 ст. 19. Забороняються як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції - п. 7 ч. 3 ст. 19.
Перелік форм підприємницької
діяльності, що вводить в оману, не є
вичерпним - ч. 2 ст. 19. право чини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів із метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Оскільки позивач сплачував кошти не за
товар, а за можливість отримання позики
у сумі 60 000 грн., приватне підприємство
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася виплата позик окремим
клієнтам, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи, суддя
знаходить, що є підстави для визнання
вказаного договору нікчемним, то і для
визнання договору недійсним.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13
та постанові від 23 травня 2012 року у
справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України.

Задовольняючи позов про визнання угоди
недійсною та про повернення позивачу
сплачених ним коштів в одинарному
розмірі на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК
України, колегія суддів також приймає
до уваги те, що укладений сторонами
договір не містить строків та (або)
термінів отримання учасником
товару/позики, не передбачає будь-якої
відповідальності ТОВ „Гранфінресурс"
за невиконання умов договору та
будь-яких гарантій отримання учасником
товару/позики. Натомість договором
передбачено, що у випадку неналежного
виконання умов договору або не сплати
запропонованих адміністратором
платежів, учасник позбавляється права
на придбання товару/позики, втрачає
сплачений адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст.8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу, в інших випадках
розірвання договору - вступний платіж
та адміністративні витрати учаснику не
повертаються, повернення коштів
відбувається після закриття реєстру.

Таким чином, суддя вважає, що умови
оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві і на користь
відповідача, і що ТОВ „Гранфінресурс"
здійснює нечесну підприємницьку
практику, оскільки фонди групи з
придбання товару/позики формуються
виключно за рахунок внесків інших
клієнтів системи, без залучення коштів
товариства, а розподіл коштів фонду
групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

Є підстави вважати, що діяльність
відповідача ввела споживача в оману,
оскільки програма "Альянс Україна"
формується виключно на кошти учасників
програми без залучення коштів ТОВ "
Гранфінресурс". Оплата товару
здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми і в подальшому
учасник, який отримав товар, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача
оплачує товар іншому учаснику
програми.

Рішення про передачу товару або позики
залежить лише від волі відповідача,
який на власний розсуд приймає таке
рішення і позивач позбавлений
можливості вплинути на це рішення,
оскільки немає можливості отримати
інформацію про фінансовий стан інших
учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та обов'язків і є порушенням прав
позивача.

У спірному договорі умова про надання
грошей у позику залежить від певних
обставин, які можуть взагалі не
настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача та
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Крім того, оспорюваний Договір та
Додатки до нього укладені в рамках
створеної відповідачем системи, яка
полягає у створенні груп учасників, які
бажають придбати товар з розстроченням
платежу на досить тривалий час в
порядку та на умовах, передбачених
Договором та Додатками до нього. Така
система вводить в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, що в свою чергу здійснюється за
кошти, внесені учасниками програми і
відповідач без інвестування коштів
оплачує товар іншому Учаснику
Програми; також є несправедливою умова
про надання грошей у позику за умови
сплати позивачем найбільшої суми, що
значно перевищує суми інших учасників,
проте позивач не володіє інформацією
щодо необхідності сплати конкретної
суми, яка повинна перевищувати суму
інших учасників для отримання бажаної
позики.

Вбачається, що за умовами договору
позивач мав сплачувати кошти не за сам
товар (позику), а за можливість
одержання права на купівлю товару
(отримання позики). ТОВ „Гранфінресурс"
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару (отримання позики)
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми «Альянс Україна».

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що досягнута між сторонами
угода порушує права позивача, а
діяльність відповідача з реалізації
послуг з адміністрування системи є
такою, що вводить споживача в оману.
Виглядають переконливими доводи
позивача про те, що оспорюваний договір
він уклав під впливом недобросовісних
дій відповідача, які полягали у
навмисному створенні у нього
помилкового уявлення про обставини,
які мають істотне значення: природи
правочину, умов, за яких він міг
отримати позику, інших прав та
обов'язків сторін у правочині та ін.

Є такими, що заслуговують на увагу
доводи позивача про те, що оспорюваний
правочин він уклав внаслідок помилки,
причиною якої, зокрема, стали
відсутність у нього юридичної освіти
та наявність певних складнощів у
вивченні ним змісту договору, який
виготовлений дуже дрібним шрифтом, а
також помилкове сприйняття ним змісту
і умов договору. Він неправильно
сприйняв фактичні обставини правочину,
що вплинуло на його волевиявлення.
Заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що у випадку вірного розуміння
ним усіх умов договору він ніколи б
його не уклав.

Як вбачається з пояснень позивача,
укладаючи оспорюваний договір, він мав
на меті отримати у ТОВ «Гранфінресурс"
позику в сумі 60000 грн. і якщо б він
усвідомлював усі умови, за яких вона
може бути йому видана, він би ніколи
такий договір не укладав.

Суд приймає також до уваги той факт, що
на день укладення договору відповідач
не мав ліцензії на надання фінансових
послуг населення.

З урахуванням викладеного, суд
знаходить обґрунтованим позов в
частині визнання угоди недісною і
поверненню позивачу сплаченої суми. На
підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 4200 грн. 00 коп., а
також судовий збір на користь держави.

У позові про відшкодування моральної
шкоди треба відмовити, оскільки
позивач не надав суду переконливих
доказів на підтвердження її
заподіяння. Тому в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 88, 214-216, ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» про визнання
недійсним договору з додатками до
нього та відшкодування моральної шкоди
- задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №225466 з
додатками до нього, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» та
ОСОБА_1 від 20 грудня 2013 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_1 4200 грн. 00 коп. сплаченого
одноразового комісійного внеску.

В іншій частині позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем протягом десяти
днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський районний суд м.
Суми. Особи, які брали участь, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
О.В. Литовченко