АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-731 Головуючий у суді
першої інстанції: Козлов Р.Ю. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Семенюк
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства юстиції України, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
факту поширення недостовірної
інформації та зобов'язання спростувати
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2013 року
позивач звернувся до суду з даним
позовом до відповідача, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що з 21
листопада 2011 року він працює на посаді
головного спеціаліста Управління
внутрішнього аудиту Міністерства
юстиції України. 4 лютого 2013 року
начальник Управління внутрішнього
аудиту Мін'юсту ОСОБА_5 звернувся до
заступника Міністра юстиції з
доповідною запискою №18-48/25, в якій,
зокрема, зазначив: «ОСОБА_3 було
доручено складання та ведення Бази
даних щодо об'єктів внутрішнього
аудиту. Про ведення Бази даних ОСОБА_3
власноручно зазначив при заповненні
бланку щорічної оцінки виконання
державним службовцем посадових
обов'язків та завдань». Також, 26 березня
2013 року начальник Управління
внутрішнього аудиту ОСОБА_5 Мін'юсту
звернувся до заступника Міністра
юстиції з доповідною запискою №18-48/83, в
якій зазначив: «ОСОБА_3 систематично
неналежно виконує службові обов'язки».
5 лютого 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
заступника Міністра юстиції з поданням
№18-48/58, в якому вказав: «За результатами
роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року
спостерігається різке зниження якості
виконання покладених на нього
функціональних обов'язків, якості
проведеного ним внутрішнього аудиту
ГУЮ у Закарпатській області». Крім
того, у письмовому документі «Щорічна
оцінка виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань за 2012
рік», який підписаний заступником
начальника Управління внутрішнього
аудиту ОСОБА_4 та затверджений
начальником Управління внутрішнього
аудиту ОСОБА_5, крім іншого вказано:
«При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській
області займався вивченням питань, не
передбачених програмою». Посилаючись
на те, що викладені у зазначених
документах відомості не відповідають
дійсності та порушують його особисті
немайнові права, позивач просив суд
визнати факт поширення відповідачем
недостовірної інформації та
зобов'язати відповідача вищевказану
інформацію спростувати.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 перебуває у трудових
правовідносинах з відповідачем, займає
посаду головного спеціаліста
Управління внутрішнього аудиту
Міністерства.

Судом встановлено, що у доповідній
записці начальника Управління
внутрішнього аудиту Мін'юсту ОСОБА_5
№18-48/25 від 4 лютого 2013 року, яка
адресована заступнику Міністра
юстиції, зазначено: «ОСОБА_3 було
доручено складання та ведення Бази
даних щодо об'єктів внутрішнього
аудиту. Про ведення Бази даних ОСОБА_3
власноручно зазначив при заповненні
бланку щорічної оцінки виконання
державним службовцем посадових
обов'язків та завдань».

26 березня 2013 року начальник Управління
внутрішнього аудиту ОСОБА_5 Мін'юсту
звернувся до заступника Міністра
юстиції з доповідною запискою №18-48/83, в
якій зазначив: «ОСОБА_3 систематично
неналежно виконує службові обов'язки».

5 лютого 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
заступника Міністра юстиції з поданням
№18-48/58, в якому вказав: «За результатами
роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року
спостерігається різке зниження якості
виконання покладених на нього
функціональних обов'язків, якості
проведеного ним внутрішнього аудиту
ГУЮ у Закарпатській області».

Як вбачається з матеріалів справи, у
письмовому документі «Щорічна оцінка
виконання державним службовцем
посадових обов'язків і завдань за 2012
рік», який підписаний заступником
начальника Управління внутрішнього
аудиту ОСОБА_4 та затверджений
начальником Управління внутрішнього
аудиту ОСОБА_5, крім іншого вказано:
«При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській
області займався вивченням питань, не
передбачених програмою».

Відповідно до ст. 277 ЦК України особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
спростування цієї інформації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
доповідна записка №18-48/83 від 26 березня
2013 року, подання №18-48/58 від 05 лютого 2013
року та щорічна оцінка виконання
позивачем своїх обов'язків не містять
відомостей, які були б направлені на
порушення особистих немайнових прав
позивача. Висловлювання «ОСОБА_3
систематично неналежно виконує
службові обов'язки», «За результатами
роботи ОСОБА_3 протягом 2012 року
спостерігається різке зниження якості
виконання покладених на нього
функціональних обов'язків, якості
проведеного ним внутрішнього аудиту
ГУЮ у Закарпатській області» та «При
аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області
займався вивченням питань, не
передбачених програмою» є критичною
оцінкою професійної діяльності
позивача з боку його керівника.

Відповідно до частини другої статті 30
Закону України "Про інформацію",
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині спростування висловлювання
«ОСОБА_3 було доручено складання та
ведення Бази даних щодо об'єктів
внутрішнього аудиту. Про ведення Бази
даних ОСОБА_3 власноручно зазначив при
заповненні бланку щорічної оцінки
виконання державним службовцем
посадових обов'язків та завдань», яке
міститься в доповідній записці №18-48/25
від 04 лютого 2013 року, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ст. 277 ЦК України, дана норма
передбачає одночасну наявність таких
складових елементів, як
недостовірність поширеної інформації
та її направленість на порушення
особистих немайнових прав потерпілої
особи (негативний зміст).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Сам по собі факт доручення позивачеві
виконання певної роботи та власноручне
зазначення ним про це письмово не
свідчить про неправомірність чи
аморальність його дій, та зазначена
інформація не може вважатися такою, що
порушує особисті немайнові права
ОСОБА_6

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не досліджено
обставини, які підтверджують належне
виконання ним своїх службових
обов'язків, не досліджено та не
перевірено правила внутрішнього
трудового (службового) розпорядку
Мін'юсту, порядок проведення щорічної
оцінки, посадових інструкцій
спеціалістів, оскільки зазначені
обставини не є предметом розгляду та
доказування в даному спорі, який виник
між сторонами щодо визнання факту
поширення недостовірної інформації та
зобов'язання спростувати дану
інформацію.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, суд не
бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді