Справа № 351/2545/13-ц
Провадження № 22-ц/779/158/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого :
Мелінишин Г.П.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря:
Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ДП «Рідний
край» ТОВ «Агропромислова фірма
«Левада» до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ТОВ «Спецагропроект»,
про визнання недійсним договору за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «Рідний край» Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агропромислова фірма «Левада» на
рішення Снятинського районного суду
від 20 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2012 року ДП «Рідний край» ТОВ
«Агропромислова фірма «Левада»
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору.

Ухвалою Городенківського районного
суду від 21 серпня 2013 року до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача залучено ТОВ
«Спецагропроект».

Справа судами слухалася неодноразово.

Останнім рішенням Снятинського
районного суду від 20 листопада 2013 року
у задоволенні позову відмовлено за
спливом позовної давності.

На дане рішення ДП «Рідний край» ТОВ
«Агропромислова фірма «Левада» подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
суд прийшов до помилкового висновку
щодо пропуску строку позовної
давності. При цьому судом не взято до
уваги, що про порушення свого права
внаслідок укладення оскаржуваного
договору підприємство дізналось у 2011
році під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_2 до ДП «Рідний край» ТОВ «АПФ
«Левада» про стягнення заборгованості
за договорами про виконання робіт.

Помилковим є також і висновок суду щодо
визнання сторонами факту оформлення
спірного договору. Протягом розгляду
справи у всіх судових інстанціях
позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_2
не укладались договори про виконання
робіт. Не могла визнати даний факт і
третя особа, оскільки ТОВ
«Спецагропроект» не мав жодних
господарських відносин з відповідачем
та заперечував факт укладення спірного
договору.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що договір від 01.08.2008 року,
додаткова угода до цього договору, акт
здачі та прийняття виконаних робіт від
16.08.2008 року не відповідають вимогам
закону, оскільки підписані особами, які
не мали на це відповідних повноважень.
Так, зі змісту цих документів
вбачається, що вони укладені між
фізичною особою ОСОБА_2 та юридичною
особою ТОВ «Спецагропроект». В той же
час, підпис замовника завірений
печаткою ДП «Рідний край» ТОВ «АПФ
«Левада», який не є стороною договору.
Крім того, ОСОБА_3 не був директором ДП
«Рідний край» ТОВ «АПФ «Левада» та не
був уповноваженим від його імені на
вчинення таких дій. Аналогічно ОСОБА_4
не мав повноважень від імені ТОВ
«Спецагропроект» на підписання
додаткової угоди.

Не взято судом до уваги і те, що ДП
«Рідний край» ТОВ «АПФ «Левада» та ТОВ
«Спецагропроект» не перебувають між
собою у корпоративних відносинах, та не
є ніяким чином пов'язаними між собою
особами.

Крім того, зазначає, що підприємство не
мало жодних трудових відносин із
ОСОБА_2, оскільки між сторонами не було
укладено трудового договору.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
визнати недійсним договір від 01.08.2008
року.

В засідання апеляційного суду
представники апелянта та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача ТОВ
«Спецагропроект» не з'явилися будучи
належним чином повідомленими, що не
перешкоджає розгляду справи у їх
відсутності.

ОСОБА_2 та його представник доводів
скарги не визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що про
порушення свого права внаслідок
укладення оскаржуваного договору
позивачу стало відомо в день
скріплення печаткою його
представником або особою, якій за його
згодою було передано печатку, та що
доказів пропуску позовної давності з
поважних причин ним не подано. А тому
враховуючи ці обставини та заяву
відповідача суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позову за
спливом позовної давності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недотримання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції 01 серпня 2008 року між ТОВ
«Спецагропроект» в особі директора
ОСОБА_3 як замовником та ОСОБА_2 як
виконавцем укладено договір на
виконання робіт по збиранню зернових
культур (а.с.6). Додатковою угодою до
даного договору сторони змінили його
на трудовий договір (сезонний контракт)
(а.с.8).

В подальшому 16.08.2008 року ТОВ
«Спецагропроект» та ОСОБА_2 склали акт
здачі та прийняття виконаних робіт.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

В той же час, як вбачається із
оспорюваного договору на ньому
відсутній підпис зі сторони замовника
та міститься печатка ДП «Рідний край»
ТОВ «АПФ «Левада».

Встановлено, що в період з 21 травня 2008
року директором ТОВ «Спецагропроект»
був ОСОБА_3

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що ТОВ «Спецагропроект»
уповноважувало позивача на
представництво своїх інтересів. Крім
того, в ході розгляду справи ТОВ
«Спецагропроект» заперечував
укладення з відповідачем будь-яких
договорів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК
України).

Судом з'ясовано, що про оспорюваний
договір позивач дізнався 01 серпня 2008
року, коли його скріпив печаткою
представник або особа, якій за його
згодою було передано печатку. Із
позовом про визнання недійсним
договору позивач звернувся у серпні 2012
року.

На спростування зазначених обставин
позивачем належних та допустимих
доказів суду не представлено.

Посилання апелянта на те, що про
порушення свого права внаслідок
укладення оспорюваного договору року
ДП дізналось у 2011 року є голослівним і
не заслуговує на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи до
ухвалення судом рішення представник
відповідача заявив клопотання про
застосування строку позовної давності
(а.с.215), що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України є підставою для відмови у
позові.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов правильного й
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог із
передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України
підстав, оскільки позивачем пропущено
позовну давність, клопотання про
поновлення ним не заявлялося, та
відповідно не представлено доказів
поважності причин пропуску,а
відповідач наполягав на застосуванні
наслідків пропуску такого строку в
порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Рідний край» Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агропромислова фірма «Левада»
відхилити, а рішення Снятинського
районного суду від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко