АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7548/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Петешенкова
М.Ю. Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

08 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої
особи: Індустріального відділу
Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про витребування
майна з чужого незаконного володіння, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся з
вищезазначеним позовом до суду,
обґрунтовуючи його тим, що 15 грудня 2010
року між ними був укладений попередній
договір купівлі - продажу нерухомого
майна, за умовами якого ОСОБА_3
зобов»язався продати ОСОБА_2
домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Підгородне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, за яким
ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 завдаток у
розмірі 48 000 грн. До вищезазначеного
договору неодноразово укладалися
зміни, однак договору купівлі-продажу
між сторонами так і не було укладено.

На його неодноразові звернення до
відповідачки з пропозиціями
повернення їй отриманого авансу у
розмірі 48 000 грн. у добровільному
порядку ОСОБА_2 ігнорувала, у зв»язку з
чим, 09 серпня 2011 року вказана сума
коштів їй була направлена поштовим
переказом.

10 серпня 2011 року приватним нотаріусом
ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за
попереднім договором купівлі-продажу
нерухомого майна від 15 грудня 2010 року, а
державним виконавцем Індустріального
відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 11 серпня
2011 року. Також цією датою була винесена
постанова про арешт майна боржника, а
саме був арештований та вилучений
автомобіль «ГАЗ - 3302» державний номер
НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 та проданий
з торгів 22 січня 2013 року.

Згідно листа виконавчої служби від 14
жовтня 2013 року №20990 з реалізованої
суми на користь ОСОБА_2
Індустріальним ВДВС
Дніпропетровського МУЮ перераховано
кошти у розмірі 8 574,15 грн. в рахунок
погашення боргу за завдатком. ОСОБА_2
отримала кошти і повертати їх
позивачеві у добровільному порядку
відмовляється..

Разом з тим, рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
04 лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2013 року визнано виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_4 10 серпня 2011 року,
зареєстрований у реєстрі за № 3455 про
стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у
розмірі 97 960 грн. таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені (а.с.172).

Стягнуто з ОСОБА_2 грошову суму у
розмірі 8574,15 грн., як безпідставно
набуте майно.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до суду із
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 15 грудня 2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
попередній договір купівлі - продажу
нерухомого майна, за умовами якого
ОСОБА_3 зобов»язався продати ОСОБА_2
домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Підгородне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, за яким
ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 завдаток у
розмірі 48 000 грн.

До попереднього договору неодноразово
укладалися зміни, однак договору
купівлі-продажу нерухомого майна між
сторонами так і не було укладено.

На його неодноразові звернення до
відповідачки з пропозиціями
повернення їй отриманого авансу у
розмірі 48 000 грн. у добровільному
порядку ОСОБА_2 ігнорувала, у зв»язку з
чим, 09 серпня 2011 року вказана сума
коштів їй була направлена поштовим
переказом.

10 серпня 2011 року приватним нотаріусом
ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за
попереднім договором купівлі-продажу
нерухомого майна від 15 грудня 2010 року, а
державним виконавцем Індустріального
відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 11 серпня
2011 року. Також цією датою була винесена
постанова про арешт майна боржника.

Разом з тим, рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
04 лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2013 року визнано виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_4 10 серпня 2011 року,
зареєстрований у реєстрі за № 3455 про
стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у
розмірі 97 960 грн. таким, що не підлягає
виконанню.

У вищезазначеному рішенні суду
зазначено, що «попередній договір не є
угодою, що підтверджує безспірність
заборгованості боржника або
документом, що встановлює прострочення
виконання зобов'язання. Що нотаріус при
вчиненні виконавчого напису не
врахував, що передані відповідачкою
ОСОБА_2 кошти є авансом, оскільки
договір купівлі-продажу нерухомого
майна в установленому законом порядку
між сторонами укладено не було. Позивач
повернув відповідачці суму сплаченого
нею авансу у повному обсязі».

Не зважаючи на той факт, що ОСОБА_3
звернувся із заявою до начальника
Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ про зупинення
виконання виконавчого напису,
державним виконавцем був арештований
та вилучений автомобіль «ГАЗ - 3302»
державний номер НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_3 та проданий з торгів 22 січня 2013
року.

Згідно листа виконавчої служби від 14
жовтня 2013 року №20990 з реалізованої суми
на користь ОСОБА_2 Індустріальним ВДВС
Дніпропетровського МУЮ перераховано
кошти у розмірі 8574,15 грн. в рахунок
погашення боргу за завдатком. ОСОБА_2
отримала кошти і повертати їх
позивачеві у добровільному порядку
відмовляється.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з положень ст.61
ЦПК України, оскільки судами
встановлено, що отримана ОСОБА_3 сума
коштів від ОСОБА_2 у розмірі 48 000 грн. є
авансом та повністю повернута
позивачем, таким чином кошти у розмірі
8574, грн., які отримані відповідачкою в
межах виконання виконавчого
провадження №2811517 9 по примусовому
виконанню виконавчого напису №3455 від 10
серпня 2011 року слід вважати
безпідставно набутим майном.

Правильно встановивши правову природу
правовідносин, що виникли між
сторонами, дослідивши обставини справи
та належним чином оцінивши надані
докази, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що передані
ОСОБА_2 грошові кошти у розумінні
положень ст.ст.1212,1213 ЦК України є
безпідставно набутим майном, що
підлягає поверненню позивачу.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були
предметом дослідження судом першої
інстанцій та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова