АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7743/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
В.В. Березюк Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
він посилався на те, що 28 квітня 2008 року
між банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № DN1RR505000446,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 12 761,06 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідач не заперечує, що підписана
заява разом з умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним і банком договір, про що
свідчить його підпис у заяві.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості мало здійснюватись в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно з умовами. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконував умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 01 червня 2013 року виникла
заборгованість по кредиту у розмірі 74
411,56 грн., яка складається з:
заборгованості за кредитом у розмірі 8
951,16 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом у розмірі 8,59
грн., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 61
432,21 грн., суми фіксованої частини
штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми
процентної складової штрафу у розмірі 3
519,60 грн. Зазначену суму, а також судові
витрати позивач просить стягнути з
відповідача.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 липня 2014 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково
задоволені (а.с. 75-77).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № DN1RR505000446 від 28
квітня 2008 року у розмірі 15 979,35 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом у розмірі 8 951,16 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 8,59
грн., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 3 000
грн., суми фіксованої частини штрафу у
розмірі 500 грн. та суми процентної
складової штрафу у розмірі 3 519,60 грн., а
також судовий збір у розмірі 744,12 грн., а
всього на суму 16 723,47 гри.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням суду сторони звернулися до
суду із апеляційними скаргами, в яких
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права,
позивач просить рішення суду в частині
зменшеного розміру пені змінити, та в
цій частині ухвалити нове рішення, яким
її позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. Відповідачка просить
скасувати рішення суду та ухвалите
нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 28 квітня 2008 року між
банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № DN1RR505000446,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 12 761,06 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. У зв'язку з
порушенням виконання умов кредитного
договору, у відповідачки станом на 01
червня 2013 року виникла заборгованість
в сумі 74 411, 56 грн., яка складається з:
заборгованості за кредитом у розмірі 8
951,16 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом у розмірі 8,59
грн., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 61
432,21 грн., суми фіксованої частини
штрафу у розмірі 500 грн. та суми
процентної складової штрафу у розмірі 3
519,60 грн.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договорів та визначенні умов з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Вимогами ст.ст.526,527,530 ЦК України
передбачається, що зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
у встановлений строк відповідно до
умов договору та вимог закону.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про доведеність факту
отримання відповідачкою кредитних
коштів на умовах наданих Банком.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Разом з тим, спростовується
матеріалами справи посилання ОСОБА_2 на
сплив строків позовної давності,
оскільки пунктом 5.5. Умов надання
кредиту встановлена позовна давність,
строком у 5 років (а.с.46), що не
суперечить нормам чинного
законодавства, зокрема статтею 259 ЦК
України передбачено, що позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Однак не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк»
про необхідність стягнення пені в
повному обсязі, оскільки така
передбачена умовами договору, колегія
суддів констатує, що застосування ч.3
ст. 551 ЦК України є правом суду.
Застосування судом вказаної норми є
одним із законних способів зменшення
розміру цивільно-правової
відповідальності за порушення
зобов'язання. Однак таке застосування
не свідчить про неправомірність
нарахованої неустойки і може
застосовуватися судом незалежно від
того передбачена чи ні така неустойка
умовами договору. В будь-якому разі
зменшення судом неустойки не є
порушенням принципів свободи договору
та належного виконання зобов'язання.

Отже ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням
положень ст. 3 ЦК України щодо
загальних засад цивільного
судочинства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, що узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України у
справі №6-100 цс 14.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який
виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному об'ємі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке
відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Доводи, вказані сторонами в
апеляційних скаргах про те, що суд
неповно з'ясував обставини по справі, а
наданим їхнім доказам не надав
належної оцінки, необґрунтовані та
зводяться до переоцінки доказів по
справі і незгоди з висновками суду по
їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова