Номер провадження: 22-ц/785/8869/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О. Цюри Т.В., при секретарі
Колмакові В.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 01 вересня 2014р. по справі за позовом
Управління СБУ в Одеської області до
ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах і в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання осіб такими,
що втратили право користування
службовим приміщенням та виселення, -

встановила:

02 липня 2013р. Управління СБУ в Одеської
області звернулося до суду з позовом
про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2 і
неповнолітнього ОСОБА_3 з службового
приміщення належного СБУ,
розташованого в АДРЕСА_1, без надання
іншого житлового приміщення, зі
зняттям з реєстраційного обліку.

ІНФОРМАЦІЯ_1. відповідач ОСОБА_4 помер.

У зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_4
позивач подав уточнену позовну заяву
до ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах і в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування службовим приміщенням та
виселення в порядку ст.ст.71, 72 ЖК
України.

В обґрунтування позову позивач вказав,
що Управлінню СБУ в Одеської області на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. Вказана квартира на підставі
рішення житлово-побутової комісії
Управління СБУ в Одеській області від 15
травня 2009р. була надана як службова
ОСОБА_4, як співробітнику Управління СБ
України в Одеській області, який
знаходився на квартирному обліку в
Управлінні у загальному списку, зі
складом сім'ї в кількості трьох осіб.
Наказом Голови Служби безпеки України
від 27 вересня 2010р. №189-ОС ОСОБА_4 був
переведений для подальшого
проходження служби в Управління Служби
безпеки України у Львівській області. У
зв'язку із цим, позивач вважає, що
відповідачі втратили право
користування вказаною квартирою та
підлягають виселенню (том 1 а.с.94-98).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, та
вказала, що її чоловік ОСОБА_4 належав
до категорії осіб, які не можуть бути
виселені зі службових приміщень без
надання іншого житлового приміщення
згідно ст. 125 ЖК України, оскільки він
мав вислугу в системі СБУ більше десяти
років, також вони не можуть бути
виселені як члени сім'ї померлого
співробітника СБУ, якому було надано
службове житлове приміщення. Позивач
стверджувала, що вона і син проживають
в квартирі не мають іншого житла, тому
вимоги про їх виселення з службового
житлового приміщення є безпідставними.

Рішенням суду від 01 вересня 2014р. позов
Управління СБУ в Одеської області був
задоволений частково (том 1 а.с.228-234).

Суд визнав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування службовим
жилим приміщенням двокімнатною
квартирою АДРЕСА_1.

Суд вказав, що рішення суду після
набрання ним законної сили є підставою
для зняття Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
Одеській області ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з
місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Управління СБУ в Одеській області
судовий збір у розмірі 114грн.70коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в своїх
інтересах і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову СБУ, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим,
постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права
(том 1 а.с.241-249).

28 жовтня 2014р. ОСОБА_3 в порядку ст.299 ЦПК
України подав заяву про приєднання до
апеляційної скарги ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, її
представника, представника позивача,
вивчивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2)чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Управління СБУ в
Одеській області є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (том 1 а.с.56).

Рішенням житлово-побутової комісії
Управління СБУ в Одеській області від 15
травня 2009р. ОСОБА_4, як співробітнику
Управління СБ України в Одеській
області, який знаходився на
квартирному обліку в Управлінні у
загальному списку, зі складом сім'ї в
кількості трьох осіб, а саме: він,
дружина - ОСОБА_2, неповнолітній син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., була надана
службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 28,2кв.м., загальною
площею 46,1кв.м. (том 1 а.с.8).

Наказом Голови Служби безпеки України
від 27 вересня 2010р. №189-ОС ОСОБА_4 був
переведений для подальшого
проходження служби в Управління Служби
безпеки України у Львівській області,
але квартиру у м.Одесі не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер.

Задовольнивши позов СБУ України в
Одеській області про визнання ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування службовим жилим
приміщенням двокімнатною квартирою
АДРЕСА_1, суд першої інстанції не
визначився з характером правовідносин,
що виникли між сторонами у справі та
безпідставно застосував положення
ст.ст.71,72 ЖК України, які регулюють
правовідносини між наймодавцем та
наймачем житлового приміщення, та
збереження жилого приміщення у разі
тимчасової відсутності наймача або
членів його сім'ї в будинках державного
і громадського житлового фонду, а ні
службового приміщення.

Відповідно до встановленого ст.11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Позивачем були заявлені вимоги про
виселення відповідачів з наданого
службового приміщення на підставі
ст.ст.71, 72 ЖК України.

Суд першої інстанції не уточнив у
позивача підстави, з яких були заявлені
позовні вимоги, не врахував, що питання,
пов'язанні з користуванням службовими
жилими приміщеннями регулюються
главою 3 статтями 118-126 ЖК України.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
є, зокрема, неправильне застосування
норм матеріального або процесуального
права.

Відмовивши у задоволені позову про
виселення відповідачів зі службової
квартири, суд першої інстанції
послався на те, що судом встановлено, що
відповідачі не проживають у
вищевказаній службовій квартирі, тому
вказані позовні вимоги є недоречними
та необґрунтованими.

Судова колегія не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки відповідач
ОСОБА_2 надала суду першої і
апеляційної інстанції відповідні
докази на підтвердження проживання її,
також її чоловіка ОСОБА_4 до дня смерті
в спірній квартири (том 1
а.с.9,19,81,86,103,117-119,122-164).

Безпідставними є твердження
представника позивача відносно того,
що відповідачі не мають ніякого
відношення до спірної квартири і
підлягають виселенню з неї без надання
іншого житла у зв'язку з тим, що ОСОБА_4
був переведений для подальшого
продовження військової служби до
Управління СБУ у Львівській області, а
члени його сім`ї фактично не проживають
у спірній квартирі, оскільки
відповідно п.5.20 інструкції про
організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби Безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженою наказом СБУ
№792 від 06.11.2007року: зі службових
житлових приміщень без надання
іншого житлового приміщення не може
бути виселено: осіб, які мають вислугу
або стаж роботи в СБ України не менш як
десять років; членів сім'ї померлого
співробітника, якому було надано
службове житлове приміщення.

Указана норма закону кореспондується
із п. 35 Постанови Ради Міністрів УРСР
від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові
жилі приміщення» (зі змінами та
доповненнями).

Проте суд першої інстанції в порушені
вимог ст.213 ЦПК України на зазначені
положення закону й на викладені
обставини уваги не звернув та не
перевірив, чи не належать відповідачі
до кола осіб, які згідно з вимогами ст.125
ЖК України не можуть бути виселені з
службових жилих приміщень без надання
іншого жилого приміщення, а саме як
члені сім'ї померлого працівника, якому
було надано службове приміщення, що має
значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Представник позивача не надав суду
першої інстанції та апеляційної
інстанції належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Викладене вище свідчить, що суд першої
інстанції припустився порушень норм
матеріального і процесуального права,
котрі є підставою для скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволені
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 01 вересня 2014р. - скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволені позову Управління СБУ в
Одеської області до ОСОБА_2, яка дії в
своїх інтересах і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання осіб такими,
що втратили право користування
службовим приміщенням та виселення -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
С.О.Погорєлова

Т.В. Цюра