Номер провадження № 22-ц/785/269/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю
третьої особи відкритого акціонерного
товариства Пересувна механізована
колона №15 «Дунайводбуд» про виселення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 25 листопада
2013 року,

встановила:

В червні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
рішення профспілкового комітету та
адміністрації відкритого акціонерного
товариства Пересувна механізована
колона №15 «Дунайводбуд» від 7 травня 2007
року позивачу виданий ордер на
вселення в кімнату НОМЕР_1 гуртожитку,
розташованого в будинку АДРЕСА_1. Однак
позивач не може вселитися, оскільки
відповідачі, які проживають за
зареєстровані в кімнаті НОМЕР_2,
самовільно зайняли сусідню кімнату
НОМЕР_1 і проживають в двох кімнатах.
Позивач просив виселити відповідачів з
кімнати НОМЕР_1.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 25 листопада
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача
ставиться питання про скасування
рішення в зв'язку з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
заперечень на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову з наступних
підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
є власником спірної кімнати, тому не
має права на виселення відповідачів з
цієї кімнати.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, оскільки він не
ґрунтується на законі та не
підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення профспілкового
комітету та адміністрації відкритого
акціонерного товариства Пересувна
механізована колона №15 «Дунайводбуд»
від 7 травня 2007 року позивачу виданий
ордер на вселення в кімнату НОМЕР_1
гуртожитку, розташованого в будинку
АДРЕСА_1(а.с.4-7). На підставі рішення
виконавчого комітету Ізмаїльскої
міської ради Одеської області №1647 від
15 грудня 2008 року гуртожиток прийнятий
до комунальної власності(а.с.76). З 20
червня 2007 року позивач зареєстрований
в кімнаті НОМЕР_1(а.с.13), але не може
вселитися в кімнату, оскільки
відповідачі, які проживають за
зареєстровані в кімнаті НОМЕР_2,
самовільно зайняли сусідню кімнату
НОМЕР_1 і проживають в двох
кімнатах(а.с.8-11).

Факт самовільного заняття спірної
кімнати відповідачами встановлений
рішеннями апеляційного суду Одеської
області від 3 жовтня 2012 року та від 27
серпня 2013 року (а.с.44-45, 57-59).

Відмовляючи в позові про виселення
відповідачів з самовільно зайнятої
кімнати, суд першої інстанції не
врахував, що відповідачі самовільно
вселилися в спірну кімнату в порушення
порядку, встановленого ст.ст.128,129 ЖК
України та пунктів 9,10 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР №208 від 3
червня 1986 року.

Відповідно до пункту 44 Примірного
положення про гуртожитки громадян, які
самоправно зайняли жилу площу в
гуртожитку, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Колегія суддів вважає, що позивач,
якому спірна кімната надана в
встановленому ст.ст.128,129 ЖК України
порядку, позбавлений можливості
користуватися нею внаслідок порушення
його права на житло відповідачами, які
самоправно зайняли цю кімнату. Тому
позивач на підставі ч.1 ст.3 ЦПК України
вправі звернутися до суду за захистом
свого порушеного права на житло, і його
позов підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, судом не правильно
застосовані норми матеріального права,
на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору в сумі
229,40 грн., які понесені позивачем,
підлягають стягненню на його користь з
відповідачів в рівних частках - по 114,70
грн. з кожного(а.с.1,84).

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 25 листопада
2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кімнати
НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судовий збір по 114 гривні 70
копійок з кожної.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш