Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,Журавель
В.І., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Приватного
підприємства «Агапіт» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення заборгованості по
заробітній платі, за касаційною
скаргою Приватного підприємства
«Агапіт», яке діє через представника
Крутенко Юлію Василівну, на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 26 березня 2014 року та рішення
Апеляційного суду м. Києва від 31 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 28 липня 2006 року він
працював на посаді директора
Приватного підприємства «Агапіт» (далі
- ПП «Агапіт») та був його засновником.

У 2009 році він передав управління цим
підприємством за довіреністю ОСОБА_8,
який згідно з домовленостями з
діловими партнерами, ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
мав здійснювати фактичне керівництво
підприємством. При цьому позивач мав
залишатись на посаді директора, але не
втручатись у справи підприємства.

Позивач вказує на те, що у жовтні 2013
року він випадково довідався про те, що
його звільнено із займаної посади на
підставі особистої заяви про
звільнення, якої він не подавав. Тому
просив суд скасувати наказ про
звільнення та поновити його на посаді
директора ПП «Агапіт», стягнувши
заборгованість із заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні 18 лютого 2014 року
судом було прийнято заяву про
збільшення позовних вимог, згідно з
якою позивач окрім вказаного просить
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі за період з 20
січня 2009 року по 17 лютого 2014 року в
розмірі 52 094,98 грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 березня 2014 року
позов задоволено частково.

Скасовано наказ від 19 січня 2009 року №
03/08-к про звільнення ОСОБА_6 з посади
директора ПП «Агапіт» на підставі ст. 38
КЗпП України.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
31 липня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати скасовано і ухвалено
у цій частині нове рішення про
задоволення цих вимог.

ОСОБА_6 поновлено на посаді директора
ПП «Агапіт» з 19 січня 2009 року.

Стягнуто з ПП «Агапіт» середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 8 254 грн на користь ОСОБА_6

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПП
«Агапіт», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що позивач 17 квітня
2008 року продав 100 % належних йому
корпоративних прав ПП «Агапіт»
Пайовому венчурному інвестиційному
фонду «Покровській ПОСАДЪ»
недиверсинфікованого виду закритого
типу, від імені та за рахунок якого
діяло ТОВ «МГ-капітал».

Згідно з п. 6.3 договору купівлі-продажу
корпоративних прав покупець набуває
права власника підприємства з дати
державної реєстрації змін до
установчих документів.

Нова редакція статуту підприємства
була зареєстрована 24 грудня 2008
року.

19 січня 2009 року рішенням власника ПП
«Агапіт» № 03/08 позивача звільнено з
посади директора вказаного
підприємства на підставі його заяви.

Наказом від 19 січня 2009 року № 03/08-к
позивача звільнено з посади директора
ПП «Агапіт» з 19 січня 2009 року на
підставі ст. 38 КЗпП України.

При цьому відповідач не зміг надати
суду заяву позивача про звільнення.

Частково задовольняючи позов, суди
виходили із доведеності позовних
вимог.

З таким висновком судів погодитися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами дотримано не
було.

У ч. 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що встановлені
статтями 228, 223 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП України
місячний строк поширюється на всі
випадки звільнення незалежно від
підстав припинення трудового договору.

Так, звертаючись у листопаді 2013 року до
суду із позовом, ОСОБА_6 вказував на
незаконність його звільнення 19 січня
2009 року.

При цьому оскаржувані судові рішення,
всупереч вказаних роз'яснень, не
містять даних про перевірку чи
обговорення судом причин пропуску
позивачем строку звернення до суду за
захистом своїх прав.

Суди лише вказали на те, що про
порушення свого права позивач дізнався
25 жовтня 2013 року.

Судами взагалі не надано оцінки
причинам пропуску строку звернення до
суду, не встановлено, за яких обставин
позивач дізнався про порушення свого
права та чим це підтверджується. Крім
того, пояснення позивача містять
суперечливі дані. Так у позовній заяві
від 25 жовтня 2013 року (а. с. 1-2) він вказує
на те, що про порушення свого права
дізнався 25 жовтня 2013 року, а у письмових
поясненнях (а. с. 176-178) зазначає, що
дізнався про своє звільнення за
декілька днів до подання заяви.

Суди не звернули уваги та не дали
оцінки тим обставинам, що статтею 233
КЗпП України передбачено місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки для звернення до суду у справах
про звільнення.

При цьому сторонами не заперечується,
що трудова книжка ОСОБА_6 ніколи
на зберіганні підприємства не
знаходилась, записи про прийняття або
звільнення з посади директора ПП
«Агапіт» до неї не вносилися і те, що
вона перебуває у позивача, який має
інше основне місце роботи.

Від ознайомлення з наказом про
звільнення позивач відмовився, про що
зазначав відповідач та що вбачається
із копії цього наказу, що є в матеріалах
справи (а. с. 68).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржувані судові
рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції для вирішення
питання поважності причин пропуску
позивачем строку звернення до суду.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Агапіт» задовольнити
частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 березня 2014 року та рішення
Апеляційного суду м. Києва від 31 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:
Є.П. Євграфова В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко Т.О. Писана