АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся із
зазначеним позовом на обґрунтування
якого зазначив, що рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 09
червня 2011 року визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільним сумісним майном
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

30 грудня 2011 року був укладений та
нотаріально посвідчений договір за
яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбала
вищевказану квартиру.

Зазначав, що договір купівлі-продажу
від 30 грудня 2011 року укладений без
згоди позивача та посилаючись на
положення ст.ст. 215, 228, 369 ЦК України,
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
стягнути з відповідача судовий збір.
(а.с. 1-10, 14-17)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний
нотаріус КМНО ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним відмовлено. (а.с.63, 65-66)

В апеляційній скарзі позивач зазначив,
що суд першої інстанції порушив норми
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати із
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог. На обґрунтування
скарги посилався на неправильне
встановлення обставин, неправильне
дослідження та оцінку доказів, що на
думку апелянта є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.(а.с.
70-72)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час
та місце розгляду справи сповіщались
встановленим порядком про що у справі є
докази.(а.с. 77-83)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України
така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 09
червня 2011 року було визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільним сумісним майном
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 червня 2012 року
рішення Апеляційного суду міста Києва
від 09 червня 2011 року скасовано із
залишенням в силі рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 08 грудня
2010 року, останнім рішенням у
задоволенні позову ОСОБА_2 та у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
відмовлено.(а.с. 37-40)

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України
цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства. Щодо права власності, то
ЦК України передбачає можливість його
виникнення на підставі рішення суду у
випадках, встановлених ст. 376 ЦК
України, а підтвердження рішенням суду
існуючого в особи права власності - у
випадках, встановлених ст. 392 ЦК
України. В інших випадках право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 334
ЦК України права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

30 грудня 2011 року був укладений та
нотаріально посвідчений договір за
яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбала
вищевказану квартиру АДРЕСА_1. При
цьому нотаріусом ОСОБА_4 перевірено та
встановлено відсутність
зареєстрованих прав інших осіб,
зокрема і ОСОБА_1, на вищевказану
квартиру. (а.с. 5-6 )

Оскільки на час укладення оспорюваного
договору 30 грудня 2011 року ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку не набув
право власності на квартиру АДРЕСА_1
або її частку, не перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, то
відсутні і підстави для застосування
ч. 2 ст. 369 ЦК України щодо письмової
нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1
на укладення оспорюваного правочину.

Посилання апелянта, що договір
купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року
порушує публічний правовий порядок та
має бути визнаний нікчемним з підстав
ст. 228 ЦК України об'єктивними доказами
по справі не доведені, а відтак є
припущеннями позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено, а
районним судом не встановлено
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність (нікчемність) оспорюваного
договору купівлі-продажу, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у позові.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/2695/2014

Головуючий у першій інстанції
КириченкоН.О.

Доповідач Левенець Б.Б.