Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/251/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Пищиди М.М.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом Новгородківської
селищної громади в особі
Новгородківської селищної ради
Кіровоградської області до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, та приведення у
попередній стан земельної ділянки
шляхом знесення самовільної забудови,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка
представляє інтереси ОСОБА_2, на
рішення Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року Новгородківська
селищна рада Кіровоградської області
звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою площею 20,339 кв.м,
розташованою під загальним двором біля
квартири АДРЕСА_1, шляхом знесення
самовільно побудованої прибудови і
приведення цієї земельної ділянки у
попередній стан. В обгрунтування своїх
вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_2
без відповідної правової підстави
здійснила реконструкцію фасадної
(зовнішньої) частини будинку, самочинно
з порушенням встановленого законом
порядку без належного дозволу
влаштувала прибудову до своєї квартири
розміром 7,29м х 2,79м, що розміщена на
земельній ділянці, яка призначена для
обслуговування житлового будинку та
належить Новгородківській селищній
громаді. Позивач вважає, що самовільним
будівництвом відповідачка створює
перешкоди щодо користування земельною
ділянкою під загальним двором
багатоквартирного будинку, а тому
повинна знести прибудову та привести
спірну земельну ділянку у попередній
стан.

Рішенням Новгородківського
районного суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2013 року позов
задоволено. Вирішено: усунути
перешкоди, щодо користування земельною
ділянкою площею 20,339 кв. м., що
розташована під загальним двором
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1
шляхом знесення побудованої ОСОБА_2
прибудови до квартири АДРЕСА_1;
знести самовільно проведену ОСОБА_2
прибудову до квартири АДРЕСА_1
привести земельну ділянку площею 20,339
кв. м., що розташована біля квартири
АДРЕСА_1 у попередній стан. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь Новгородківської
селищної ради 114 грн. 70 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від
імені якої діє її представник ОСОБА_3,
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав порушення
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову.
Зазначається, що на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідачеві було видане свідоцтво
про право власності на квартиру разом
зі спірною прибудовою. Проте, ця
обставина не була врахована судом та
безпідставно визнано прибудову до
квартири самочинною.

Сторони та їх представники, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, про що свідчать
підписи у поштових повідомленнях про
одержання повісток, в судове засідання
до апеляційного суду не з"явились, про
причину не повідомили, тому відповідно
до вимог ст.305 ЦПК України справа
розглянута без їхньої участі.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши в межах, передбачених ст.303
ЦПК України, законність і
обгрунтованість судового рішення,
вважає. що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу
19.05.05р. (а.с.6-7) набула права власності на
квартиру АДРЕСА_1 яка знаходиться на
першому поверсі двоповерхового
будинку.

Відповідач здійснила
реконструкцію фасадної (зовнішньої)
частини квартири: влаштувала
прибудову до квартири розміром 7,29м х
2,79м (20,339 кв.м), внаслідок чого
збільшилась площа квартири: житлова
збільшилась до 41,7 кв.м, загальна - 70,3
кв.м, що вбачається з технічного
паспорта (а.с.4-5).

Земельна ділянка, на якій
розміщено вказану прибудову, належить
Новгородківській селищній громаді і
призначена для обслуговування
житлового будинку, не була відведена
відповідачеві для будівництва.

Рішенням Новгородківської
селищної ради № 119 від 24.10.13р. ОСОБА_2
відмовлено у прийнятті в експлуатацію
самовільно реконструйованої квартири
через відсутність рішення про
виділення земельної ділянки для
будівництва прибудови та висновку
інспекції Держархбудконтролю про
технічний стан самочинно
реконструйованої квартири та
самочинно збудованої прибудови (а.с.79).

18.11.13 р. на підставі Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
12.09.13 р. (а.с.61-69) відповідач ОСОБА_2
отримала свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, індексний номер
12946916, на реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1, та зареєструвала своє право
власності на спірну нерухомість у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно (а.с. 94, 95).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, керуючись ст.376 ЦК України,
виходив з того, що відповідач
здійснила самочинне будівництво
нерухомого майна, на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, власник земельної
ділянки заперечує проти
визнання права власності на спірне
нерухоме майно за нею, тому прибудова
підлягає знесенню.

При цьому суд звернув увагу, що
надана відповідачем Декларація про
готовність об'єкта до експлуатації,
суперечить іншим доказам, що є у
матеріалах справи, щодо дати
проведення будівництва та містить
неправдиві дані, що земельна ділянка
прибудовою не займається, хоча спірний
об"єкт пов"язаний із землею
фундаментом.

Суд вважав, що отримання ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно не змінює того факту, що
здійснене нею будівництво є
самовільним і земельна ділянка під
таке будівництво у визначеному
законодавством порядку, відповідачеві
не виділялась.

Колегія суддів апеляційного суду
не погоджується з висновками суду
першої інстанції і вважає, що вони
зроблені з порушенням норм
матеріального права без належної
оцінки всіх обставин, на які сторони
посилались і що були встановлені в ході
судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що
зобов'язання відповідача знести
самочинно побудовану прибудову до
квартири загальною площею 20,339 кв.м, яка
є частиною квартири, площею 70,3 кв.м, що
належить відповідачу на праві
власності, суперечить ст. 321 ЦК України
та призведе до порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
власника.

Статтею 328 ЦК України
визначено, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

При цьому, фактів та
обставин, які б свідчили про
неправомірність набуття відповідачем
права власності на вказану вище
будівлю, судом встановлено не було.

Позивач не ставив питання про
визнання недійними правовстановлюючих
документів на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобовязати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобовязана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки у попередній стан.

Як роз'яснено у п. 22 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Відповідно до роз"яснення п. 24
зазначеної постанови пленуму знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість
перебудови об'єкта нерухомості
відсутня або забудовник відмовляється
від такої перебудови, суд, незалежно
від поважності причин відмови, за
позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від
перебудови слід вважати як його заяву
про це, так і його дії чи бездіяльність
щодо цього, вчинені до або після
ухвалення рішення суду про
зобов'язання здійснити перебудову.

Відхилення від проекту забудови
об'єкта нерухомості від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи про знесення
об'єкта нерухомості ( п. 25 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України від 30 березня 2012 року №6 « Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва»).

Ухвалюючи рішення про знесення
прибудови та приведення у попередній
стан земельної ділянки суд на наведені
вимоги закону уваги не звернув, та не
з'ясував, чи можлива перебудова
нерухомості відповідно до норм та
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами та в
якій саме частині, з огляду на
проведені будівельні роботи, чи є
технічна можливість виконати
перебудову, чи відмовлялась відповідач
від такої перебудови, чи не призведе
таке знесення до порушення її права
власності.

Відповідно до ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 41
Конституції України право приватної
власності непорушне, кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України
передбачено, що якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
що здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає зносу особою, яка здійснила
самочинне будівництво, або за її
рахунок.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
матеріальної і моральної шкоди.

Таким чином, у власника землі є
декілька передбачених законом
способів вимагати усунення порушення
його прав на землю: як знесення
самочинно збудованого об'єкту, так і
відшкодування збитку, заподіяного
внаслідок порушення його права
власності.

Судом встановлено і це
вбачається із матеріалів справи, що
здійснити знесення прибудови, яка
належать відповідачеві і знаходяться
на земельній ділянці, яка їй не
виділялась, технічно не можливо без
пошкодження цілісності будівлі і
нанесення шкоди квартирі.

Наведене свідчить, що позивачем
неправильно обрано спосіб захисту
свого права, а судом помилково захищено
порушене право у обраний позивачем
спосіб.

Разом з тим, законом передбачено і
інші способи захисту права власника,
крім знесення будівлі, як це
передбачено ч. 4 ст. 376 ЦК України, однак
інших вимог позивач не заявляв.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК
України.

Відповідно до статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК
України передбачено, що суд сприяє
всебічному і повному зясуванню
обставин справи: розяснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обовязки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням повноважень суду
апеляційної інстанції недоліки, які
допустив суд першої інстанції не
можуть бути усунуті, тому з
передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК
України підстав судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову за його
безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309,
313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка
представляє інтереси ОСОБА_2,
задовольнити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 жовтня 2013 року скасувати.

В задоволені позову Новгородківської
селищної громади в особі
Новгородківської селищної ради
Кіровоградської області до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, та приведення у
попередній стан земельної ділянки
шляхом знесення самовільної забудови
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: