АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2005/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Дряниці Ю.В.
Суддів: Карнауха П.М.; Кривчун Т.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 6 травня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна
подружжя.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду Полтавської області
ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя посилаючись
на те, що з відповідачем перебувала у
шлюбі з 25.08.1990р. Під час перебування у
шлюбі ними було придбано автомобіль
НОМЕР_1, який є спільною сумісною
власністю подружжя.

Просила суд зазначене майно
розділити, визнати за відповідачем
право власності на спірний автомобіль
та стягнути з відповідача на її користь
27853,86коп, як компенсацію замість її
частки у праві спільної сумісної
власності; 207грн. оплати послуг
експерта та 15983грн. 54коп. судових
витрат.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 6
травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 27853грн. 86коп., як компенсацію
замість її частки у праві спільної
сумісної власності на автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 6000грн. вартості послуг адвоката
та 207грн. вартості послуг спеціаліста
по оцінці автомобіля.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення місцевого суду в
частині розміру відшкодування їй
судових витрат змінити, оскільки в цій
частині судом зроблено невірні
висновки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1

При цьому апелянт посилався на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В суд апеляційної інстанції
сторони не з'явились, будучи належним
чином повідомленими про час та місце
судового розгляду.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши межі апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з підстав,
визначених ст. 309 ч.1 п.п. 3;4 ЦПК України.

Судом першої інстанції було
встановлено, що з 25 серпня 1990р. сторони
перебували у шлюбі, який рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області було
розірвано. Цим рішенням було
встановлено, що фактично сім'я
розпалася в вересні 2011 року і з цього
часу сторони припинили вести спільне
господарство.

31.10.2007р. ОСОБА_2 був укладений
біржовий контракт, предметом якого є
спірний автомобіль.

Судом першої інстанції було
визнано, що у відповідності до вимог ч.1
ст. 60 СК України цей автомобіль є
спільною сумісною власністю подружжя.

2.08.2009р. спірний автомобіль було
продано у розстрочку, відповідачем,
своїй матері - ОСОБА_4 за 37000грн. (а.с. 99).

З графіку погашення
заборгованості вбачається, що
остаточна сплата за договором
купівлі-продажу від 2.08.2009р. була
проведена до 1.05.2012р. (а.с. 100 т.1).

Відповідно до звіту ПП «Компанія
«Алеант» вартість спірного автомобіля
на момент його реалізації складала
55707грн. 72коп. (а.с. 47-61, т.1).

В подальшому, врахувавши, що
домовленості між сторонами досягнуто
не було, суд задовільнив позовні вимоги
ОСОБА_1, виходячи зі встановлених
фактів та вимог ст. 60 ч.1 СК України, ст. 71
СК України, згідно якої неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. .

Як вважає колегія суддів такі
висновки суду є невірними, оскільки
зроблені без врахування усіх обставин
по справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК
України та ч.1 ст. 60 СК України спільною
сумісною власністю є майно, придбане
подружжям під час шлюбу, якщо інше не
передбачено законом, або шлюбним
договором.

Згідно положень ст. 373 ЦК України
та ст. 70 СК України майно, що є у
спільній сумісній власності може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними.

Статтею 370 ЦК України визначено,
що співвласники мають право на виділ в
натурі частки майна, що є у спільній
сумісній власності та вважається, що
частки кожного є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

В період перебування у шлюбі
сторони придбали у власність спірний
автомобіль марки HYUNDAI моделі «Sonata»,
д.н.з. НОМЕР_1, вартість якого відповідно
до висновку судової автотоварознавчої
експертизи на момент його відчудження
відповідачем 4.07.2012р. склала 37602грн.
71коп.

Таким чином на користь позивачки
підлягає стягненню з відповідача
18801грн. 36коп. компенсації за її частку у
спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони, понесені нею і
документально підтвердженні судові
витрати.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Однак, вирішуючи питання про
відшкодування судових витрат, місцевий
суд не звернув уваги на відсутність
підтвердження доказів щодо обсягу та
характеру отримання правової допомоги,
відсутність акту виконаних робіт з
описом та зазначенням витраченого часу
на надання послуг.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в частині задоволення вимог
про відшкодування судових витрат слід
відмовити.

Крім того, колегія суддів вважає
за необхідне наголосити на тому, що
судові витрати, які поніс ОСОБА_2 при
розгляді цієї цивільної справи
підлягають стягненню на його користь з
ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303; 309 ч.1 п.п.3;4; 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 6 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя задовільнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
18801грн. 36коп., як компенсацію замість її
частки у праві спільної сумісної
власності на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
1320грн. 08коп. в рахунок відшкодування
судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про відшкодування судових витрат
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)
Ю.В. Дряниця

Судді: (підпис)
П.М. Карнаух

(підпис) Т.О.
Кривчун

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Ю.В.Дряниця