У х в а л а

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра», третя особа - Державна
реєстраційна служба України, про
визнання іпотечного договору
припиненим та вилучення запису про
заборону відчуження нерухомого майна з
відповідного реєстру за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» на
рішення апеляційного суду Київської
області від 12 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 16 травня 2008 року уклав із
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ
«Надра») кредитний договір, відповідно
до умов якого отримав кредитні кошти у
розмірі 186 223,40 доларів США. На
забезпечення виконання умов цього
договору сторони того ж дня уклали
іпотечний договір, предметом якого є
земельна ділянка, загальною площею 0,1499
га, розташована по АДРЕСА_1. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 березня 2011 року кредитний
договір розірвано та стягнуто із нього
на користь банка кредитну
заборгованість у розмірі 202 546,14 доларів
США, що еквівалентно 1 620 308 грн. 32 коп.
Посилаючись на те, що основне
зобов'язання припинилося, позивач
просив визнати іпотечний договір
припиненим та вилучити записи про
заборону відчуження нерухомого майна з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
червня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 12 серпня 2014 року рішення
районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано іпотечний договір,
укладений 16 травня 2008 року між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_3, припиненим. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й закрити
провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
зобов'язання позивача з повернення
кредиту, забезпеченого іпотекою, не
виконано, відтак, оскільки його
зобов'язання перед банком не
припинились то і іпотечний договір
припиненню не підлягає.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив із того, що основне
зобов'язання припинено з часу набрання
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 березня 2011 року про
стягнення кредитної заборгованості та
розірвання кредитного договору
законної сили, тому й іпотечний
договір, який забезпечує основне
зобов'язання, є припиненим.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки
таких висновків апеляційний суд дійшов
з грубим порушенням норм матеріального
та процесуального права не врахувавши
при цьому правові позиції Верховного
Суду України.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року
ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «Надра»
кредитний договір, відповідно до умов
якого отримав кредитні кошти у розмірі
186 223,40 доларів США.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору сторони того ж дня
уклали іпотечний договір, предметом
якого є земельна ділянка, загальною
площею 0,1499 га, розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 березня 2011 року з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра»
стягнуто кредитну заборгованість у
розмірі 202 546,14 доларів США, що
еквівалентно 1 620 308 грн. 32 коп., судовий
збір у розмірі 1 700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120 грн., а
кредитний договір, укладений 16 травня
2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра»,
розірвано.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що основне зобов'язання, яке
забезпечене іпотекою, припинилося, а
тому договір іпотеки також може бути
визнано припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі,
зокрема, припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору.

Статтею 559 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У п. 17 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК).
Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.
ст. 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог ст.
ст. 526, 599 ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Отже, при розірванні кредитного
договору в судовому порядку його дія
припиняється лише на майбутнє і при
цьому рішення про розірвання
кредитного договору не виключає
виконання зобов'язань, зокрема
проведення розрахунків, що виникли до
розірвання договору.

Апеляційний суд не врахував того, що
наявність судового рішення про
розірвання кредитного договору та про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору щодо оплати заборгованості,
не звільняє від відповідальності за
невиконання грошового зобов`язання та
не позбавляє кредитора права на
задоволення своїх законних вимог за
рахунок іпотечного майна.

Підстави припинення зобов'язання,
наведені у ст. ст. 599, 600, 601, 604, 609 ЦК
України, не передбачають таку підставу
припинення зобов'язання як ухвалення
судом рішення про задоволення вимог
кредитора та розірвання кредитного
договору.

Зазначений правовий висновок також
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 16 січня 2012 року № 6-81цс11,
яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції про припинення договору
іпотеки в силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України
та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» є помилковим, оскільки
іпотека припиняється належним
виконанням зобов'язання, а не внаслідок
розірвання кредитного договору, який
не виконано.

Таким чином, районний суд правильно
встановив усі фактичні обставини
справи, від яких залежить правильне
вирішення спору, вірно визначився із
тим, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню, правильно та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову про визнання договору іпотеки
припиненим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 12 серпня 2014 року скасувати,
рішення Києва-Святошинського
районного суду Київської області від 17
червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська