Справа № 1527/2-26/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді - Кисельова
В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
визнання права власності, а також за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
недійсним договорів купівлі-продажу,
визнання права власності. Позовні
вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, на
праві приватної власності належала
однокімнатна квартира АДРЕСА_1. У
жовтні 2003 року позивачка продала дану
квартиру. 24.01.2004 р. позивачка придбала
інше помешкання - двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка складала 17/100
частин цього ж домоволодіння. Крім
того, позивачка також посилається на
те, що вона отримала для придбання
житла кредит, звернувшись до агентства
«МІАР». В якості застави позивачка
надала документи на будинок АДРЕСА_2 та
на квартиру АДРЕСА_1 (17/100 частин
домоволодіння ).

В січні 2004р. ОСОБА_5 надав позивачці на
підпис ряд документів : розписок,
доручень, після цього, позивачка надала
ОСОБА_3 нотаріально посвідчене
доручення, яке вона відізвала у
березні 2004 року.

Через деякий час у позивачки виникла
підозра, що відносно неї здійснені
шахрайські дії. Так, вона згодом
з'ясувала, що, на підставі рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29.03.2004 року, ОСОБА_3 зареєстрував за
собою право власності на 17/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1

22.06.2004 року ОСОБА_3 провів відчуження
17/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4, правочин посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 1391.

Після цього, ОСОБА_4 продав вищевказану
частину будинку ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 26.07.2004р..

Позивачка вважає, що вищевказані
договори повинні бути визнані
недійсними, оскільки вона не мала
наміру продавити спірну жилу площу,
відносно неї здійсненні шахрайські
дії.

Крім того, за даними фактами була
порушена кримінальна справа, яка
розслідується Слідчим управлінням
УМВС України в Одеській області.

Позивачка бажає повернути у власність
частину вказаної будівлі по вул.
Краснослобідська, оскільки вона не
мала волевиявлення на вчинення
правочину купівлі - продажу 17/100 частин
будинку та настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

На підставі викладеного, позивачка
просила визнати вищевказані договори
недійсними, а також визнати за нею
право власності на 17/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1. (а.с.8-10, 82-85).

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, а також
підтвердила обставини, які викладені в
позовні заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права
власності. Вищевказані позовні вимоги
мотивовані тим, що вона на підставі
договору купівлі-продажу укладеного
26.07.2004р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у реєстрі № 4181, придбала
17/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.
ОСОБА_2 вважає себе добросовісним
набувачем та оскільки її право
власності оспорює позивачка, вона на
підставі ст. 392 ЦК України просить
визнати за нею право власності на
вищевказану частку будинку.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явились, про
розгляд справи вони неодноразово
повідомлялись, проте за місцем
реєстрації не проживають, у зв'язку з
чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України
вважаються повідомленими про розгляд
справи.

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, просив
справу розглянути у його відсутність.
(а.с. 38)

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що
позовні вимоги вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
визнання права власності не підлягають
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання права власності підлягає
задоволенню.

Вищевказаний висновок суду
ґрунтується на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, а також на
аналізі доказів наданих сторонами.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
23.02.2004р. належало на праві приватної
власності 17/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. (а.с. 73-75)

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29.03.2004р. по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 був
визнана дійсною угода купівлі-продажу
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також визнано
за ОСОБА_3 право власності на 17/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1. (а.с. 77)

Вищевказане рішення було залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 10.04.2007р., та
ухвалою Верховного Суду України від
06.08.2008р. (а.с. 133-134,168)

Судом також встановлено, що 22 червня
2004р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір купівлі-продажу 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
у реєстрі № 1391. (а.с.79.)

26.07.2004р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу 17/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у реєстрі № 4181 (а.с.81)

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Суд вважає, що позовні вимоги про
визнання договір купівлі-продажу
недійсними не підлягають задоволенню,
оскільки позивачка не була стороною за
договором, а відновлення її прав
можливо шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача.

Вищевказаний висновок суду
ґрунтується на наступних нормах
законодавства.

Так ч.2 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009р. N 9 встановлено,
що норма частини першої статті 216 ЦК
не може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною
недійсного правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

Відповідно до ст. 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього,
якщо відповідно до статті 388 цього
Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право
витребувати це майно від набувача лише
у разі, якщо майно: вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

ОСОБА_1 посилається на те, що вона не
мала наміру продавати своє майно
будь-якій особі та було порушено її
волевиявлення під час первісної угоди.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України
встановлено, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні,
що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до рішення Київського
районного суду м. Одеси від 29.03.2014р. був
визнана дійсною угода купівлі-продажу
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також визнано
за ОСОБА_3 право власності на 17/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.
Вищевказане рішення набуло законної
сили.

В справі дійсно є докази того, що
слідчим управлінням ГУМВС України в
Одеській області була порушена
кримінальна справа щодо шахрайський
дій, пов'язаних з відчуженням 17/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1, проте
слідчі не завершені. (а.с. 16,17,20,2040)

В зв'язку з чим, судом не встановлено
порушень ч. 3 ст. 203 ЦК України, а тому
позивачка не довела обставин, на які
вона посилається на підставу своїх
вимог.

При цьому, суд вважає, що зустрічні
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2
право власності право власності на 17/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1,
оскільки вона є добросовісним
набувачем.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215,330, 388, 392 ЦК України. ст. ст.
10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного 22
червня 2004р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, у реєстрі № 1391;

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного
26.07.2004р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у реєстрі № 4181;

про визнання права власності на 17/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1 -
залишити без задоволення.

2. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
про визнання права власності -
задовольнити.

3. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 17/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя