________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/3763/2012
Провадження № 2/520/2095/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
права власності, стягнення моральної
шкоди, визнання договорів недійсними
та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3-я особа:
ОСОБА_1 про визнання права власності,
визнання договорів недійсними,
скасування реєстрації права власності,
стягнення коштів, а також за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, Київської
райадміністрації Одеської міської
ради, виконавчого комітету Одеської
міської ради, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання
недійсним розпорядження, свідоцтва
договорів недійсними, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, уточнивши у судовому засіданні
позовні вимоги, просить визнати за нею
право власності на будинок з
надвірними будівлями і земельну
ділянку площею 0,1442 га, розташованих в
АДРЕСА_1 стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 моральну шкоду
у розмірі 300000 гривень, а також просить
визнати недійсними договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого в АДРЕСА_1
укладений 28 січня 2005 року між ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу
будинку з надвірними будівлями і
земельної ділянки площею 0,1442 га,
розташованих в АДРЕСА_1 укладений 01
квітня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 При цьому позивачка посилається
на те, що 05 вересня 2003 року між нею та
ОСОБА_10 був укладений договір
купівлі-продажу вищезазначеної
земельної ділянки та розташованого на
ній недобудованого житлового будинку з
надвірними спорудами, який ОСОБА_10
зобов'язувався нотаріально оформити
після отримання правовстановлюючих
документів. Рішенням Київського
райсуду м.Одеси від 30 березня 2004 року за
ОСОБА_1 було визнано право власності на
земельну ділянку та розташований на
ній недобудований житловий будинок з
надвірними спорудами, розташованих в
АДРЕСА_1. У січні 2005 року ОСОБА_8,
користуючись наявними документами в
яких були присутні підписи позивачки,
шляхом монтажу підробила на завідомо
неправдивих договорах купівлі-продажу
від 10 жовтня 2004 року та 16 серпня 2004 року
підпис від імені ОСОБА_1, звернулась до
Приморського райсуду м.Одеси і 08 грудня
2004 року ОСОБА_8 отримала рішення
Приморського райсуду м.Одеси, яким
визнано за останньою право власності
на житловий будинок та земельну
ділянку площею, які розташовані в
АДРЕСА_1. 01 квітня 2005 року ОСОБА_8 разом з
ОСОБА_7 у присутності приватного
нотаріуса ОСОБА_11 уклали з ОСОБА_9
договір купівлі - продажу зазначених
житлового будинку і земельної ділянки.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10,
його спадкоємці отримали не лише право
на спадкування, а і обов'язки по
виконанню умов договору
купівлі-продажу, а тому ОСОБА_1 вимушена
звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивачки у судове
засідання 04 лютого 2014 року не з'явилась,
надала заяву з проханням слухати
справу у її відсутність.

Представник ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 просила у
задоволені позову відмовити, надала до
суду зустрічний позовом у якому
просила визнати за нею та ОСОБА_3 по ?
частини права власності на житловий
будинок та земельну ділянку площею
0,1442га, які розташовані в АДРЕСА_1
визнати недійсними договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого в АДРЕСА_1
укладений 28 січня 2005 року між ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 та договори купівлі-продажу
будинку з надвірними будівлями і
земельної ділянки площею 0,1442 га,
розташованих в АДРЕСА_1 укладений 01
квітня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9, скасувати реєстрацію права
власності ОСОБА_9 на зазначені об'єкти
нерухомості, а також стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 795000 гривень, що еквівалентно
150000 доларів США по курсу НБУ станом на
2003 рік.

Представник ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 і
ОСОБА_4 в частині визнання недійсним
розпорядження Київської
райадмінстрації Одеської міськради
№943 від 09.07.2004 року залишила на розсуду
суду, проти задоволення інших вимог не
заперечувала.

Представник ОСОБА_4 і ОСОБА_4 у судовому
засіданні просила у задоволені позову
ОСОБА_1 відмовити, позовні вимоги
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 в
частині визнання права власності
визнала, інші вимоги залишила на розсуд
суду, а також уточнивши у судовому
засіданні позовні вимоги, просить
визнати недійсним розпорядження
Київської рай адміністрації Одеської
міськради №943 від 09 липня 2004 року,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності

Представник Київської
райадміністрації Одеської міської
ради у судовому засіданні просив
відмовити у задоволені позовних вимог
ОСОБА_4, ОСОБА_4 в частині визнання
недійсним розпорядження Київської
райадмінстрації Одеської міськради
№943 від 09.07.2004 року, інші вимоги залишив
на розсуд суду. Позовні вимоги ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
залишив також на розсуд суду.

Представник ОСОБА_9 у судовому
засіданні зазначила, що на день смерті
ОСОБА_10 право власності на житловий
будинок та земельну ділянку площею
0,1442га, які розташовані в АДРЕСА_1 не
було зареєстровано у встановленому
законодавством України порядку, а тому
до спадкоємців переходить лише майнові
права, які належали спадкодавцеві на
час відкриття спадщини, а також
зазначила, що при зверненні до суду з
віндикаційним позовом повинні бути
заявлені відповідні вимоги, а тому
просила у задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 відмовити,
також надала до суду заяву про
застосування строків позовної
давності. У задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 також просила відмовити.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 до судового засідання 04
лютого 2014 року не з'явилися,
повідомлялися належним чином, про
причини неявки суд не сповістили.

Представник Одеської міської ради до
судового засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
рішенням Київського райсуду м.Одеси
від 03 вересня 2003 року за ОСОБА_10 визнано
право власності на земельну ділянку
площею 0,1442 га, розташовану під АДРЕСА_1
та на недобудований житловий 2-х
поверховий будинок (96% готовності) по
АДРЕСА_1, який складається із житлового
будинку літ. «А», басейну літ. «Б»,
гаражу літ. «В», навісу літ. «Г»,
№1,2-огорожі, 1-мостіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер
(свідоцтво про смерть від 23 квітня 2004
року, актовий запис №3426) та після його
смерті спадкоємці першої черги: ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 своєчасно звернулись до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси
від 30 березня 2004 року договір
купівлі-продажу укладений 05 вересня 2003
року між ОСОБА_1 і ОСОБА_10 визнаний
дійсним та за ОСОБА_1 визнано право
власності на житловий будинок та
земельну ділянку, площею 0,1442га по
АДРЕСА_1

На підставі розпорядження Київської
райадміністрації Одеської міськради
№943 від 09 липня 2004 року ОСОБА_1 отримала
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 08 грудня 2004 року право
власності на житловий будинок і
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
визнано за ОСОБА_8, яка за нотаріально
посвідченим договором дарування від 21
січня 2005 року подарувала житловий
будинок з надвірними спорудами ОСОБА_7,
який у подальшому за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 01 квітня 2005 року продав ОСОБА_9, яка
також за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 01 квітня
2005 року купила у ОСОБА_8 земельну
ділянку площею 0,1442 га. за
вищезазначеною адресою та 05 липня 2005
року отримала державний акт на спірну
земельну ділянку.

Ухвалою Верховного Суду України від 27
вересня 2006 року скасовано рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 08 грудня 2004 року, яким за ОСОБА_8
визнано право власності на житловий
будинок і земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, справу направлено на новий
розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 травня 2006 року скасовано
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 березня 2004 року, яким за
ОСОБА_1 визнано право власності на
спірні земельну ділянку та житловий
будинок.

В ході розгляду даної справи судом
встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_10
договір купівлі-продажу житлового
будинку і земельної ділянки, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 не
укладався, копія розписки яка надана
позивачкою на підтвердження своїх
вимог, не приймається судом до уваги,
оскільки розписка за своїм змістом та
формою не є правочином (договором
купівлі-продажу), крім того у ОСОБА_1
взагалі відсутній оригінал даної
розписки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах, суд вважає вимоги
ОСОБА_1 про визнання права власності
необґрунтованими, не доведеними та не
підлягаючими задоволенню.

Позовні вимоги у частині стягнення
моральної шкоди також задоволенню не
підлягають, так як відповідно до ст.1167
ЦК України та постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" позивач повинен підтвердити
факт заподіяння йому моральних чи
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, крім того
моральна шкода відшкодовується особою,
яка її завдала. ОСОБА_1 не було надано
жодного доказу в підтвердження того, що
саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
спричинена позивачці моральна шкода.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним може бути пред'явлена тільки
особами, визначеними у ЦК й інших
законодавчих актах, що встановлюють
оспорюваність правочинів - а саме,
однією зі сторін, або заінтересованою
стороною, тобто права яких вже були
порушені на момент звернення до суду.
Під час судового розгляду встановлено
відсутність у позивача права на
задоволення позову про визнання
оспорюваного правочину недійсним, а
тому вимоги ОСОБА_1 про визнання
недійсними договору дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого в АДРЕСА_1
укладеного 28 січня 2005 року між ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 та договорів купівлі-продажу
будинку з надвірними будівлями і
земельної ділянки площею 0,1442 га,
розташованих в АДРЕСА_1 укладених 01
квітня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 і ОСОБА_4, є спадкоємцями 1 черги
після смерті ОСОБА_10 і права володіння
та користування спадковим майном у них
виникають із часу відкриття спадщини.
Вони можуть захищати свої порушені
права володіння та користування
спадковим майном відповідно до глави 29
ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку
прийняв спадкоємець, є нерухоме майно,
право розпорядження нерухомим май ном
виникає в нього з моменту державної
реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України). Спадкоємець, який прийняв у
спадщину неру хоме майно, ще до його
державної реєстрації має право
витребовувати це майно від його
добросовісного набувача з підстав,
передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема
у разі, якщо воно вибуло з володіння
спадкодавця поза волею останнього.

Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року)
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей. По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане
за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його
вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст.
216 ЦК України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Норма частини першої статті ст. 216 ЦК
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача, з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК України.

При таких обставинах та враховуючи, що
ухвалою Верховного Суду України від 27
вересня 2006 року скасовано рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 08 грудня 2004 року, ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
19 травня 2006 року скасовано рішення
Київського районного суду м. Одеси від
30 березня 2004 року, а також відсутність
правовстановлюючого документу на
спірне нерухоме майно на ім'я
спадкодавця, суд вважає, що обраний
позивачкою по зустрічному позову, а
також ОСОБА_4 і ОСОБА_4 спосіб захисту
свого права, виходячи з формулювань
позову, положенням вищевказаної норми
Цивільного кодексу України не
відповідає, а тому у їх задоволенні
варто відмовити та роз'яснити, що
оскільки на день смерті ОСОБА_10 право
власності на житловий будинок та
земельну ділянку площею 0,1442га, які
розташовані в АДРЕСА_1 не було
зареєстровано у встановленому
законодавством України порядку то до
спадкоємців переходить лише майнові
права, які належали спадкодавцеві на
час відкриття спадщини. Для набуття
права власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
зазначене нерухоме майно, тобто ОСОБА_4,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 мають право на
звернення до суду з відповідними
вимогами для захисту порушених прав.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з неї на
користь ОСОБА_1 грошових коштів також
задоволенню не підлягають, оскільки
представник позивача по зустрічному
позову не надав будь-яких письмових
доказів на підтвердження боргових
зобов'язань, крім того відповідно до
чинного законодавства стягнення
грошової суми на користь третьої особи
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
права власності, стягнення моральної
шкоди, визнання договорів недійсними -
відмовити.

У задоволені зустрічного позову
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, 3-я особа:
ОСОБА_1 про визнання права власності,
визнання договорів недійсними,
скасування реєстрації права власності,
стягнення коштів - відмовити.

У задоволені уточненого позову ОСОБА_6,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Київської райадміністрації
Одеської міської ради, виконавчого
комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання недійсним розпорядження,
свідоцтва договорів недійсними,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та вселення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Огренич І. В.