АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/1073/14
Головуючий 1 інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.,

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Харківського
машинобудівного коледжу

на рішення Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 24 грудня
2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Харківського машинобудівного
коледжу про стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Харківського
машинобудівного коледжу про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказував, що 22 жовтня 2012 року він був
прийнятий на роботу до Харківського
машинобудівного коледжу на посаду
лаборанта з випробувальним терміном в
один місяць. Між ним та директором
коледжу, Морозом В.Д., укладено трудовий
договір у письмовій формі на період з 22
жовтня 2012 року до 21 жовтня 2013 року. 22
серпня 2013 року він написав заяву про
звільнення за власним бажанням і 31
серпня 2013 року його було звільнено, про
що зроблений запис в трудовій книжці.
Проте, трудову книжку йому відповідач
не повернув, на неодноразові звернення
коледж не давав жодних пояснень. За
відсутності трудової книжки він не міг
влаштуватися на іншу роботу або стати
на облік у центр зайнятості як
безробітний.

Тому, ОСОБА_2, просив суд стягнути з
Харківського машинобудівного коледжу
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 4000
грн., а також стягнути з відповідача
судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді на користь
держави.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечувала,
вказувала, що неотримання позивачем
трудової книжки є провокативною дією,
позивач неодноразово після звільнення
з'являвся до коледжу, однак жодного
разу не зайшов до відділу кадрів, щоб
отримати трудову книжку. Вказувала, що
вина установи у невидачі позивачеві у
день звільнення трудової книжки
відсутня, а тому відсутні і підстави
для застосування положень ч. 4 ст. 235
КЗпП України.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 24 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з Харківського
машинобудівного коледжу на користь
позивача середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки у
розмірі 3 233 грн., а також стягнуто з
відповідача на користь держави судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі Харківський
машинобудівний коледж ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення,
яким в позові відмовити у повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив вимоги Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29.07.1993 року не
видав позивачу трудову книжку при
звільненні, тому з нього належить
стягнути на користь позивача середній
заробіток за час затримки видачі
трудової книжки.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП передбачено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу видати працівнику в день
звільнення належно оформлену трудову
книжку.

Відповідно п. 4.2. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року N 58 якщо працівник відсутній на
роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з
доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Отже, невиконання власником або
уповноваженим ним органом з його вини
обов'язку щодо видачі працівникові в
день звільнення належно оформленої
трудової книжки, передбаченого
трудовим законодавством, може бути за
доведення цих обставин підставою для
виплати працівнику середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що з 22 жовтня 2012 року ОСОБА_2 працював у
Харківському машинобудівному коледжі
на посаді лаборанта (а.с.4).

22 серпня 2013 року ОСОБА_2 подав директору
Харківського машинобудівного коледжу
Морозу В.Д. заяву про звільнення з
посади за п.3 ст. 38 КЗпП України (а.с.5).

Наказом від 23.08.2013 року ОСОБА_2
звільнено з посади лаборанта з 30.08.2013
року.

30.08.2013 року позивача ознайомлено з
зазначеним наказом, про що свідчить
його особистий підпис у наказі та
заперечення стосовно того, що йому
неправильно нарахована заробітна
плата за педагогічний стаж(а.с.26). Цього
ж дня позивачу виплачена заробітна
плата, шляхом перерахування на його
картковий рахунок в ПАТ «Мегабанк»
відповідно відомості №25 від 30.08.2013
року(а.с.65).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що згідно
актів, складених Харківським
машинобудівним коледжом, позивач
ОСОБА_2 на неодноразові запропонування
отримати свою трудову книжку не
реагував, а лише покидав приміщення
відділу кадрів (а.с.58).

Позивач в суді апеляційної інстанції
підтвердив, що він не отримав трудової
книжки, оскільки не вважав себе
звільненим через відсутність у
відповідача заяви про звільнення за
власним бажанням.

Крім того, до суду апеляційної
інстанції надано рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 16 грудня 2013 року,
залишеного без змін судом апеляційної
інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_2
до Харківського машинобудівного
коледжу про поновлення на роботі,
визнання наказу про звільнення
незаконним, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено (а.с.100).

Доводи апеляційної скарги
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Виходячи з наведеного у суду першої
інстанції не було законних підстав для
задоволення позовних вимог.

За таких обставин судова колегія
відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати і в
задоволені позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 303 304, 307,309,313,316,317,319,324
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
машинобудівного коледжу -
задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 24 грудня 2013 року -
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Харківського машинобудівного коледжу
про стягнення середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки -
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: