АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

Побірченко Т.І.

при секретарі
Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 10 жовтня 2014 року у справі за
поданням старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в місті
Києві Шеремет Ю.М. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2014 року задоволено
подання старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3.

Суд тимчасово обмежив ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документа до виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 28 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу за договором позики.

Не погодившись з таким вирішенням
питання, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконної ухвали, просить ухвалу
скасувати та прийняти відповідне
рішення, яким відмовити у задоволенні
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3
(а.с. 67-72).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
ОСОБА_3, який підтримав подану ним
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити, представника стягувача -
ОСОБА_6, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі
України, суд першої інстанції, виходив
з того, що у поданні надані достатні
докази на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання рішення суду, у
той час, як державним виконавцем були
вжиті усі заходи, направлені на
виконання рішення.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що факт його
ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду, не
був доведений державним виконавцем, а
тому підстав для задоволення подання у
суду не було.

Ці доводи не можуть бути прийняті
судом апеляційної інстанції в якості
підстав для скасування оскаржуваної
ухвали враховуючи наступне.

Розділом VI ЦПК України, зокрема, ч.1 ст.
3771 ЦПК України регулюється порядок
тимчасового обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) та вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим із
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За правилом п.5 ч.1 ст.6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України",
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, в тому
числі, якщо він ухиляється від
виконання покладених на нього судовим
рішення зобов'язань - до виконання цих
зобов'язань.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

За правилом ч.6 ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження" боржник
зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

В даному конкретному випадку зі
змісту подання старшого державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
ОСОБА_3 за межі України до виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 28 грудня 2011 року і доданих до
подання матеріалів (а.с.2-56), зокрема,
актів про наслідки виходів державного
виконавця за адресою: АДРЕСА_1 березня
2013 року та 18 квітня 2013 року (про
здійснення цієї дії боржник був
повідомлений державним виконавцем),
під час здійснення яких двері не
відчинили, чітко і однозначно
вбачається, що ОСОБА_3 будучи боржником
у виконавчому провадженні протягом
тривалого часу - майже три роки, не
виконує обов'язків, покладених на нього
Законом України "Про виконавче
провадження".

При цьому ОСОБА_3 не надав суду жодного
доказу, що таке невиконання було
обумовлене поважними
причинами(хвороба, непереборна сила,
подія тощо).

За встановлених обставин суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про наявність підстав
вважати, що ОСОБА_3 свідомо та умисно
ухиляється від виконання покладених на
нього судовим рішенням зобов'язань
сплатити борг в сумі 40 361 грн. 45 коп., а
тому висновки районного суду про
обґрунтованість подання є правильними.

Враховуючи викладене, підстав для
скасування оскаржуваної ухвали з
мотивів, викладених у апеляційній
скарзі, немає.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
А.А. Пікуль

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І.  Побірченко