АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою стягувача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» на дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві Ельбабаєва Баходіра
Бекмурадовича, за участю боржника
ОСОБА_2, за апеляційною скаргою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві Ельбабаєва Баходіра
Бекмурадовича на ухвалу Деснянського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2014 року,

встановила:

13.10.2014 р. представник ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» звернувся до суду
з вказаною скаргою, в якій просив
визнати дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві ( надалі - ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві)
Ельбабаєва  Б.Б. незаконними,
зобов'язати останнього скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження №44860380 від 26
вересня 2014 року та відкрити виконавче
провадження по виконавчому листу
№2-789/2011, виданому 30.01.2013 р. Деснянським
районним судом м. Києва щодо стягнення
з ОСОБА_3 залишку боргу для
задоволення вимог стягувача.

Свої доводи обґрунтовував тим, що на
підставі рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 11 липня 2011
року, 30 січня 2013 р. представником
позивача було отримано виконавчі
листи про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2
суми боргу за договором кредиту.

26 липня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві
відкрито виконавче провадження №39050322
щодо стягнення суми боргу з ОСОБА_2

20 грудня 2013 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, оскільки надійшла заява
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про
повернення виконавчого документа без
виконання.

24 вересня 2014 року представником ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» подано заяву
про відкриття виконавчого
провадження по виконавчому листу
№2-789/2011 щодо стягнення з ОСОБА_2
залишку боргу у розмірі 2 956,91 доларів
США, проте 26 вересня 2014 р. державний
виконавець незаконно виніс постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі п.7 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 12 листопада 2014 року скаргу
задоволено частково. Дії ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві визнано
неправомірними та скасовано
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 26
вересня 2014 р. за виконавчим листом
№2-789/2011, виданим 30.012013 р. Деснянським
районним судом м. Києва. Зобов'язано
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві
вжити заходи примусового виконання
рішень, передбачені Законом України
«Про виконавче провадження», і в
повному обсязі вчинити виконавчі дії
за виконавчим листом №2-789/2011, виданим
30.012013 р. Деснянським районним судом м.
Києва. В задоволенні скарги в іншій
частині відмовлено.

В апеляційній скарзі державний
виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві Ельбабаєв Б.Б. просить скасувати
ухвалу Деснянського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2014 року та
постановити нову про відмову в
задоволенні скарги.

Свої доводи мотивує тим, що виконавчий
документ №2-789/2011 був повернутий
стягувачу на підставі п.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому відповідно до п.7 ч.1 ст.26 цього
Закону державний виконавець
обґрунтовано відмовив у відкритті
провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про задоволення
скарги, суд першої інстанції порушив
вимоги ст. 615 ЦК України, ст.11, п. 7 ч.1
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», п. 3.15 Інструкції з
організації примусового виконання,
ст.10 Закону України «Про державну
службу».

В судовому засіданні державний
виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві Ельбабаєв Б.Б. апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Представник стягувача ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» Владімірова  О.В.
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала та просила її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК Українисторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Задовольняючи частково скаргу ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», суд першої
інстанції виходив з того, що
постанова державного виконавця ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві
Єльбабаєва Б.Б. про відмову у
відкритті виконавчого провадження
від 26 вересня 2014 рокусуперечить
вимогам ч.5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 11 липня 2011 року з ОСОБА_4, ОСОБА_2,
солідарно, на користь ПАТ «ОТП Банк»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в розмірі 33 556,93 доларів
США, що еквівалентно 266 106,46 грн.,
витрати по сплаті судового збору в
сумі 1700 грн., витрати з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн.

На виконання вказаного судового
рішення 30 січня 2013 року Деснянським
районним судом м. Києва було видано
виконавчий лист №2-789/2011 р.

26 липня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві
відкрито виконавче провадження щодо
стягнення суми боргу з ОСОБА_2

20 грудня 2013 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві відповідно до п.1 ч.1 ст.
47 Закону України «Про виконавче
провадження».

24 вересня 2014 р. стягувач повторно
подав виконавчий лист №2-789/2011 р. на
виконання до ВДВС Деснянського РУЮ у
м. Києві, проте постановою державного
виконавця від 26 вересня 2014 р. у
відкритті виконавчого провадження
відмовлено у зв'язку з неможливістю
повторно прийняти на виконання
виконавчий документ (п. 7 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст.11, ч.1 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Статтею 12 цього Закону передбачено
право стягувача на подання заяви про
повернення виконавчого документа.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 цього Закону
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачеві у разі, якщо є його
письмова заява.

Згідно до п.7 ч.1 ст.26 цього Закону
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів.

Частиною 5 ст. 47 цього Закону
встановлено, що повернення виконавчого
документу стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

На думку колегії суддів, положення п.7
ч.1 ст.26 цього Закону кореспондується
виключно з положеннями п.1 ч.1 ст.49
Закону, якою встановлено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду, а
ч.5 ст.47 Закону прямо передбачає право
стягувача на повторне пред'явлення
виконавчого документу без будь-яких
обмежень (крім строків).

Повернення виконавчого листа за заявою
стягувача не позбавляє останнього
можливості повторно звернутися до
державної виконавчої служби щодо
пред'явлення виконавчого документа до
примусового виконання, з метою
примусового виконання рішення суду.

Державним виконавцем при винесенні
постанови від 26 вересня 2014 року не
було враховано, що приписи ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
є спеціальними по відношенню до
положень ст. 26 цього Закону стосовно
можливості відкриття виконавчого
провадження за повторним пред'явленням
виконавчого документа до виконання,
оскільки стягувач не позбавлений
права повторно пред'явити до виконання
виконавчий лист, який йому було
повернуто раніше за його ж заявою, в
межах строків, визначених ст.22 цього
Закону.

Відповідно до положень ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.23 цього Закону після
переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується.

Стягувач повторно пред'явив виконавчий
лист до виконання менше ніж через рік
після його повернення, отже строки на
його повторне пред'явлення пропущені
не були.

Ухвала суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для її скасування з мотивів, викладених
в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України,
судова колегія, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві Ельбабаєва Баходіра
Бекмурадовича відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 12 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22 -ц/796/15065/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ярошенко  С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.